értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
4.2. A zenei képességek és a zenetanulás szerepe a matematika elsajátításában<br />
A zenetanulás és a matematika közötti pozitív összefüggések vizsgálatával számos tanulmány<br />
foglalkozik. A tanulmányok többsége meggyızı bizonyítékkal szolgál a zenetanulásnak a<br />
matematikai eredményességre gyakorolt hatásairól. Kevésbé gyakori azonban a zenei képességek<br />
és a matematikai képességek közötti összefüggések tanulmányozása. A zenei képességek<br />
és a matematikai képességek közötti összefüggésekrıl szóló fejezet elsı részében a matematikai<br />
gondolkodás néhány eltérı elméleti megközelítésérıl írunk. Ezután a zenei és matematikai<br />
feldolgozás pszichológiai és neurológiai hátterével kapcsolatos tanulmányokat ismertetünk,<br />
majd a zenei képességek, zenetanulás és matematikai teljesítményt feltáró empirikus<br />
kutatások eredményeit foglaljuk össze.<br />
A matematikával kapcsolatos témakör bevezetését a témához kissé lazán kapcsolódva<br />
ugyan, de Pólya Györgynek a matematika tanításához főzött zenével kapcsolatos „módszertani”<br />
gondolataival zárjuk. Pólya szerint a matematikatanár sokszor kényszerül mondandójának<br />
többszöri elismétlésére. „Van valami közös a tanításban és a zenében is… Tanuljuk meg hát a<br />
zeneszerzıktıl, hogy mi ilyenkor a teendı, hogyan végezhetjük el az ismétlést jobban. Fontos<br />
zenei forma a „téma variációkkal”; vigyük át a tanításba: mondókánkat adjuk elı elıször a<br />
legegyszerőbb alakjában, majd kis eltéréssel, azután ismételjük meg, de egyre színesebben;<br />
hatásos lehet, ha befejezésként visszatérünk az eredeti, egyszerő fogalmazáshoz. Másik zenei<br />
forma például a „rondó”; ültessük át a tanításba: ismételjük ugyanazt a fontos mondanivalót<br />
többször, változatlanul, vagy csak kevés eltéréssel, de szıjünk ügyesen az ismétlések közé<br />
valamilyen ellentéttel szemléltetı anyagot. Remélem, hogy amikor az olvasó legközelebb<br />
hallgatja valamelyik Beethoven-témát variációkkal, vagy Mozart valamelyik rondóját, közben<br />
a tanítás tökéletesítésére is gondol egy kicsit.” (Pólya, 1971. 113. o.).<br />
4.2.1. A matematikai gondolkodás különbözı megközelítései<br />
Tudományos eredmények, de hétköznapi tapasztalataink is alátámasztják azt a tényt, hogy az<br />
egyének nagyon különböznek egymástól a matematikai megértés képességében. Felmerül a<br />
kérdés, mi okozhatja ezeket a különbségeket. A matematikai gondolkodás megértésére, a matematikai<br />
gondolkodás modellezésére irányuló számos elmélet ismert. Csíkos és Dobi (2001)<br />
szerint ez egyrészt azzal magyarázható, hogy a tanulás értelmezése is több szempontú megközelítést<br />
igényel, másrészt, a matematikai gondolkodás a feladatok sajátságaitól függıen a matematika<br />
különbözı területei szerint számos formát ölt. A matematikai gondolkodás megértéséhez<br />
szinte lehetetlen egy mindent átfogó feltételrendszer összeállítása. A matematika nem<br />
egy klasszikusan definiált elmélet, szükséges és elegendı jól meghatározott feltételekkel,<br />
nincs elfogadott nevezéktan arra vonatkozóan, hogy mely képességeket nevezhetünk matematikai<br />
képességeknek (Csíkos és Dobi, 2001). „Nincs konszenzus abban, hogy mi is az a matematikai<br />
gondolkodás, de még abban sem, hogy melyek azok a képességek, készségek, amelyek<br />
a matematikai gondolkodás alapját képezik.” (Sternberg, 1998, 295. o.)<br />
A matematikai gondolkodásnak talán egyik legkidolgozottabb modellje az úgynevezett<br />
„prototípus modell”. E modell alapgondolata szerint a matematikai gondolkodásnak nincsenek<br />
jellegzetes összetevıi, inkább jellegzetes, karakterisztikus vonásai vannak. Valószínősíthetıen<br />
nem csak egy prototípus létezik. A matematikai területek különbözıségének köszönhetıen<br />
az összetett prototípus léte látszik a legvalószínőbbnek (Csíkos és Dobi, 2001; Medin és<br />
Smith, 1984).<br />
85