értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
sa alapján a hangok dallamként való felfogása három összetevıbıl áll: egyrészt az egymást<br />
követı hangok közötti hangmagasság-különbségeknek, másrészt a dallamot alkotó hangok<br />
mozgásirányának, a dallam kontúrjának az észlelésébıl. Harmadrészt a zenei hangok egymáshoz<br />
való viszonyának, a zeneelmélet által leírt szabályszerőségek szerinti szervezıdésének,<br />
a tonalitásnak az észlelésébıl. Tyeplov szerint a melódiahallás elsı lépését a dallamvonal<br />
felismerése jelenti; amikor már nemcsak a dallamvonalat tudjuk felismerni, vagy reprodukálni,<br />
hanem a dallamot alkotó hangközöket is, az már egy fejlettebb szintet jelent (Tyeplov,<br />
1960. 233. o.) Dowling és Harwood (1986) szerint hasznos megkülönböztetni a melódia lokális<br />
és globális jellemzıit. A melódia lokális feldolgozása az a mód, ahogyan a melódia lokális<br />
jellemzıit perceptuálisan csoportosítjuk, hogy globálisabb mintázatokat formáljanak. Mivel a<br />
globális zenei mintázatok idıben kiterjedtek, ezért a memória szerepe is felvetıdik a zenei<br />
mintázatok szervezıdésének azonosításakor.<br />
3.4.2.4. Hangszín<br />
Szimultán, vagyis idıtényezıt mellızı zenei dimenzió a hangszín. A hangszínt a magasság és<br />
erısség, a felhangok mennyisége és erıssége adja. A legfontosabb hangszínt befolyásoló tényezık<br />
a hang burkológörbéje, valamint a hangkezdet és hangvégzıdés. Ezek a jellemzık a<br />
hangerı folyamatos váltakozásából származnak (Csépe, Gyıri és Ragó, 2006). Minél több<br />
felhangot hallunk egyidejőleg, annál fényesebbnek érezzük a hangzást. A hangszín függ a<br />
hangforrás, a hangadó test anyagától és nagyban függ a megszólaltatás módjától is. Megfigyelhetı<br />
például, hogy ugyanaz a hegedő soha nem szól egyforma hangszínnel más-más elıadók<br />
kezében. A különbözı hangszínek megnevezésére meglehetısen szubjektív, a halláson<br />
kívül esı területekrıl származó fogalmaink vannak, így a hangszín értékelése is szubjektív<br />
lehet. A hangszínbeli változatosság felhasználása, a hangszínekben gazdag elıadásmód azonban<br />
a zenei jelentés szubjektív megjelenítését, a zenedarab elıadásának fontos kifejezıerejét<br />
nyújthatja, és az elıadás fontos erénye lehet. A hangszínhallással kapcsolatosan a már korábban<br />
említett dinamikahallással együtt említettük, hogy nem kezelhetı pusztán zenei képességként,<br />
hiszen jelenlétük a mindennapi élet más területein is fontos.<br />
3.4.2.5. Harmónia<br />
Szintén szimultán, idıtényezıt mellızı zenei dimenzió a harmónia. A hangoknak kizárólag a<br />
hangmagasság alapján történı egymás mellé rendelésekor a harmóniát kapjuk. A harmónia<br />
észlelése az együtthangzás elemzését kívánja meg. Erıs összefoglalásában „a harmóniahallás<br />
– a dallamhalláshoz hasonlóan – a hangnem érzékelésén és a hallási képzetek felidézésén alapul.<br />
A hallás két típusa mindig együtt, összefonódva nyilvánul meg és arányuk, kapcsolatuk<br />
jellemzi a hallás egészét.” (Erıs, 1993. 97. o.). Az egyes harmóniák lehetnek konszonánsak,<br />
azaz kellemesen hangozhatnak az emberi fül számára, illetve lehetnek disszonánsak, az emberi<br />
fül számára kellemetlen hangzásúak. Helmholtz szerint azokat a hangzásokat érezzük konszonánsnak,<br />
amelyekben az együtthangzó hangok felhangviszonyban állnak. Ezek a k3; n3;<br />
t4; és fordításaik: n6; k6; t5. Ha az egymás melletti hangok alkotnak hangzatot, akkor a hanghullámok<br />
közötti interferencia eredményezi a disszonáns hangzást. A disszonáns hangközök:<br />
k2; n2; b4; és fordításaik: n7; k7; sz5 (Helmholtz, 1877, 320. o. idézi Erıs, 1993; Pierce<br />
1999). A konszonancia elınyben részesítése a disszonanciával szemben velünk született tulajdonság<br />
is lehet. Ezt a feltevést támasztja alá Trainor és Heinmiller (1998a) kutatása, amely<br />
szerint a csecsemık konszonanciára, illetve disszonanciára adott érzelmi reakciói a felnıtte-<br />
57