értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
hatást, alapállásuk szerint, ha azt szeretnénk, hogy a diákok megtanuljanak valamit, akkor azt<br />
a valamit kell megtanítani. Az oktatásnak ezt a megközelítését számos kognitív pszichológus<br />
elutasítja, a vita azonban napjainkban is folyik (Molnár, 2006).<br />
A modern oktatás számos ellentmondással küzd. Sokak véleménye szerint az iskolai tanulás<br />
eltávolodott a természetes lehetıségektıl, elidegenedett feltételek között folyik. Az iskolai<br />
tudás elsajátítása csak ritkán történik a tanulás legtermészetesebb módján, a tapasztalatszerzés<br />
útján. A tantárgyakra osztott tanulási folyamat során a természet folyamatai fizikai,<br />
biológiai, kémiai jelenségekre bomlanak szét. Az iskolában tanultak gyakorlati alkalmazása<br />
idıben is távolodik, alkalmazásukra gyakran csak évtizedes késéssel kerül sor, esetleg olyan<br />
feltételek között, amelyek a tanulás során még nem is léteztek (Csapó, 2002a). A fenti jelenségek<br />
következményeként az elmúlt harminc, negyven évben jelentıs változáson ment keresztül<br />
az elképzelésünk arról, hogy milyen tudás nevezhetı értékesnek. Egyre fontosabbá válik a<br />
tudás különbözı kontextusban történı alkalmazása, transzferálhatósága. Ezt a tendenciát tükrözik<br />
a nemzetközi vizsgálatok is, így például a PISA-felmérés, amely az egyes országok iskolarendszereinek<br />
képességfejlesztı hatását vizsgálja, és a nemzetközi összehasonlítás mutatójaként<br />
tekinthetjük. A hazai mutatók sajnos nem kedvezıek ezen a téren. Amíg a hetvenes<br />
évek diszciplináris tudáson alapuló mérései a magyar oktatás világszínvonalú eredményességét<br />
mutatták, addig a PISA-felmérésnek a minıségi, alkalmazható tudásra irányuló vizsgálatai<br />
már sokkal kedvezıtlenebb képet nyújtanak (Molnár, 2006). A tudás mennyisége mellett, a<br />
szervezettségének is jelentısége van, a képességek fontos szerepet játszanak a tudás szervezıdésében.<br />
A jól szervezett tudás fontos eleme a megértés, azaz az új információ beillesztése<br />
a meglévı tudásrendszerbe. Fontos annak figyelem bevétele, hogy a diákok elızetes tudással,<br />
elgondolásokkal, naiv modellekkel, vagy bizonyos tévképzetekkel érkeznek az iskolába, mely<br />
elızetes tudás szilárd alapokon nyugszik (Korom, 2002, 2008). A tanulás hatékonyságát, alkalmazhatóságát<br />
vizsgáló kutatások fontosabb területei közül Molnár (2008) a következıket<br />
emeli ki: az induktív gondolkodás (Csapó, 1994, 1998), az analógiás gondolkodás (Nagy,<br />
2006), az önszabályozó tanulás (Molnár É., 2002a, 2002b), a tanulás tanulása, metakogníció<br />
(Csíkos, 2007), a problémamegoldó gondolkodás fejlesztése, tudásgazdag és intenzív, rosszul<br />
definiált, élet-szerő, komplex problémák (Molnár, 2001, 2002a, 2002b, 2003, 2006).<br />
2.4. A zenetanulás transzferhatásaival összefüggı elméleti megközelítések<br />
Az utóbbi évtizedekben kutatások, tanulmányok sora foglalkozik a zene, a zenetanulás következtében<br />
kiváltódó transzferhatások jelenségével. A következıkben e kutatások hátterét alkotó<br />
elméleti megfontolásokat tekintjük át. A fontos kérdést az jelenti, milyen fejlıdési lehetıségeit<br />
nyújtja a kognitív képességeknek a zenével történı foglalkozás, hogyan érvényesülhetnek<br />
az itt elsajátított képességek és készségek a tanulás egyéb területein.<br />
Huttenlocher (2002) a zenetanulás tevékenységének komplex jellegét emeli ki. A hangszerjáték<br />
és zenetanulás magába foglalja a rendszeres napi gyakorlást, a kottaolvasást, kiterjedt<br />
zenei sorozatok memorizálását, különbözı, változatos zenei struktúrák elsajátítását<br />
(hangközök, skálák, akkordok, akkordfőzések). A tanulás hosszabb ideig tartó fókuszált figyelmet<br />
igényel. Technikai, (motoros) készségek folyamatos elsajátítását jelenti, valamint az<br />
érzelmek hagyományok által irányított kifejezésének elsajátítását. Huttenlocher szerint a tapasztalatok<br />
e kombinációi pozitív befolyással lehetnek a kognícióra, különösen gyerekkorban,<br />
amikor az agy még nagyon plasztikusan fejlıdik, és érzékeny a környezeti befolyásokra<br />
(Huttenlocher, 2002). Dowling és Harwood pedig a zenei produkció összetettségét hangsúlyozza:<br />
„a zenei elıadás szimultán módon magába kell, hogy foglalja a gondolkodást, a hallgatást,<br />
az emlékezetet, a cselekvést, sıt az érzelmeket is.” (Dowling és Harwood, 1986. 3. o.).<br />
35