értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
értekezés - Neveléstudományi Intézet - Szegedi Tudományegyetem
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
nyok, szokások átvételéhez, ezeken keresztül a gyermekek a maguk használatára formálták a<br />
szokásokat. „A játszó gyermekközösség a maga módján átéli a megismert társadalmi kapcsolatokat.”<br />
(Kokas, in: Barkóczi és Pléh, 1977. 9. o.). Az eredeti környezetbıl kiemelt, iskolában-óvodában<br />
tanított játék más környezetben is képes e funkciók közvetítésére. Ugyanakkor<br />
a városi gyerekek számára különösen fontos a sokféle szerep-formálási lehetıség, a játékok<br />
nyújtotta sok, differenciált mozgási lehetıség, és ha ezek a játékok számukra már közvetlen<br />
viselkedésmintát nem is nyújtanak, de képzeletük gazdago-dását mindenképpen elısegítik.<br />
Lázár szerint a mai másképpen élı és viselkedı, más jellegő közösségekbe is be kell illeszkednünk,<br />
és a népi játékok ma is segítenek annak megtanulásában, hogy a viselkedési normákat<br />
el kell sajátítanunk és a környezetünkhöz alkalmaz-kodnunk kell; „a feladat tehát megmaradt,<br />
csak a körülmények változtak” (Lázár, 1997. 22. o.). A dalosjáték és többnyire a népdal<br />
is közösségi mőfaj. Az együttesen átélt – közös produkcióból fakadó – zenei élmény sajátos<br />
örömforrást jelent a gyermekek számára, amely szubjektív élményt az újabb kutatások alapján<br />
esetenként áramlat, vagy „flow” élményként is azonosíthatunk (Csíkszentmihályi, 1997, 2007,<br />
Csikszentmihalyi, Abuhamdeh és Nakamura, 2005). Az óvodás gyermek elsısorban utánzással<br />
tanul. A felnıtt közvetítésével elsajátított dal és mozgásanyag, amelyet közvetlen utánzással<br />
történik, rendkívül alkalmas arra, hogy a gyermek saját élményanyagává formálja át<br />
(Kokas, 1972). A közös élmények, a közösséghez lépésben, táncban, tartásában, ritmusában,<br />
éneklésben történı alkalmazkodás, a szabályok betartása, alkalomadtán az „én” háttérbehelyezése<br />
a közösség, a közös játék érdekében, az önfegyelem szükségessége, a játékon keresztül<br />
fejlıdı személyes kapcsolatok, a közös célok átvétele és sok esetben a játékok által közvetített<br />
tartalom maga is, hozzájárul a szociális készségek fejlıdéséhez. Ehhez kapcsolódóan a<br />
szociális készségek zeneterápiás eszközökkel történt jelentıs fejlıdésére vonatkozó eredményeket<br />
ismertet Zsolnai és Józsa (2002, 2003). Kutatások alapján a szociális készségek iskolás<br />
korban már alig fejlıdnek, és az is kimutatható, hogy az iskolás gyerekek jelentıs hányadánál<br />
nem mőködnek megfelelıen (Józsa és Zsolnai, 2005). A szociális készségek fejlesztéséhez<br />
közelebb vihet a zene.<br />
Forrai Katalin (2000) szerint a zenei nevelés alapja az énekes játék. Általa nem csak a<br />
gyermek zenei képességei fejlıdnek, hanem a teljes személyisége is. A hallás, az éneklési<br />
készség és a ritmusérzék egyidejőleg fejlıdik az énekléssel, mozgással egybekötött dalosjátékok<br />
elıadása során. Ezért csak ritkán van szükség a zenei készségeknek a játéktól tudatosan<br />
elválasztott gyakorlására. A játék szabad, önként vállat tevékenység, amely a játékelmélet<br />
csoportosítása szerinti gyakorló-, szerep-, szabály- és dramatizáló játék lehet. Mindezek<br />
lényegét a dalosjáték magába foglalja, talán ezért nem is szokták a szakemberek a játékkategóriák<br />
közé sorolni (Forrai, 2000). A játék és a dalosjáték közötti párhuzamokat és különbségeket<br />
Forrai Katalin a következıkben jelöli meg.<br />
– A játéknak sorrendje, folyamata, szabályai vannak. Az énekes játéknál további korlátozást<br />
jelent maga a közösen történı éneklés, az egyszerre mozgás és a dal idıtartama<br />
is.<br />
– A szerepjáték mindig képzelethelyzetben történik, a gyermek is és az óvónı is pontosan<br />
tudja, hogy a gyermek szerepet játszik, nem orvos, vagy liliomszál. Ez a kedves<br />
„cinkosság” azonban szoros érzelmi kapcsolatot teremt közöttük. A szerepjáték<br />
és az énekes játék közötti fontos különbség azonban az, hogy az énekes játékban a<br />
gyermek szimbolikus szerepet vállal, amíg a szerepjátékban a valós világot játssza.<br />
E szimbolikus szerepek vállalása a mővészetekhez, „a jelkép áttételes” képzetéhez<br />
visz közelebb.<br />
– Az énekes játékok drámai szerkezete is a mővészi „kompozíciós” formákhoz áll<br />
közel. A színdarabok, regények, zenemővekhez hasonlóan a dalosjátékokban is az<br />
egyszerő képpel induló cselekvéssor feszültséggel fokozódik, majd a végén kiteljesedik<br />
és feloldódik. Ezek a folyamatok azonban itt a mindössze néhány másod-<br />
110