Letöltés PDF formátumban
Letöltés PDF formátumban
Letöltés PDF formátumban
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 1/56<br />
101. MIÉRT TANULUNK MA IS RÓMAI JOGOT?<br />
1. A római jog fogalma<br />
A rómaiak a maguk jogát ius civile / ius Quiritium (ünnepélyesebb forma) kifejezéssel<br />
illették = államot alkotó polgárok (cives, Quirites) joga. Középkortól jelentésmódosulás:<br />
- ius civile = római jog polgári jog<br />
- ius Quiritium ius Romanorum ius Romanum (római jog) megjelölés váltotta fel a<br />
korábbi ünnepélyes formát.<br />
a) Történeti értelemben: az ókori Rómában hatályban volt jogszabályok összessége. Ez<br />
időben: a római jog legrégebbi összefoglalásától, a XII. táblás törvényektől (Kr.e. 451-450) a<br />
Kr. u. VI. sz.-ig, a iustinianusi törvénykönyvekig, a római jog kodifikálásáig tartó évezred.<br />
Római jog = legfejlettebb és legismertebb ókori jog.<br />
b) Tágabb értelemben: az a joganyag is, amely a római jogra annak középkori és újkori<br />
továbbélése, oktatása és tud. művelése során szorosan ráépült a római jog eredeti, antik<br />
anyagától elválaszthatatlan. (E jogtud-i és jogszabályi anyag kidolgozását a bolognai<br />
glosszátorok kezdték meg a XI. sz. végén, legmagasabb fokon pedig a XIX. sz-i német<br />
pandektisták dolgozták ki. A középkor és koraújkor évszázadaiban Európa legtöbb<br />
országában hatályos volt. Ott, ahol nem került sor az átvételére (Mo., Anglia): római jog = ius<br />
civile = ratio scripta = maga a jogtudományt jelentette.)<br />
c) Szűkebb értelemben: a római magánjog (ius privatum romanum) = az a joganyag, amely<br />
alapvetően a magánszemélyek egymás közötti személyi és vagyoni viszonyait szabályozza.<br />
Szemben áll vele a közjog (ius publicum) = amely az állammal kapcsolatos szabályok.<br />
2. A római jog oktatása<br />
Kr.u. II. sz.: Gaius (jogtudós+jogtanár) Institutiones c. tk.nek átdolgozásaiból tanulták a<br />
jogtud. alapelemeit a későcsászárkori jogiskolákban. Kr.u. VI. sz.: I. Iustinianus császár<br />
utasítása alapján készült a hivatalos alaptk.: Institutiones seu Elementa (Kr.u. 533), mely<br />
Gaius művére épült. Iustinianusi tvkönyv még: Digesta/Pandectae A középkori európai<br />
egyetemeken az institúció-, és a pandekta-tanfolyamokat alkalmazták. (ld. 2. tétel) A mai római<br />
jog oktatás tárgya: a római jog története + institúciói (történeti és dogmatikai rész)<br />
3. A római jog oktatásának jelentősége<br />
a) a jogtanulás szempontjából: római jog = jog „anatómiája” Szilárd, dogmatikai alapokat<br />
ad, mivel a modern jogrendszerek nagy része rá épül, így bevezetéséül szolgál a mai<br />
modern jognak, főképpen a polgári jognak. Világos rendszerű, nincs kitéve változásoknak.<br />
b) fejleszti a jogászi gondolkodás kialakulását<br />
c) szemléletes, tömör reguláival, terminológiájával segíti a modern jogban bonyolultan<br />
megfogalmazott szabályok megértését<br />
d) a jog művelése szempontjából: arra nevel, hogy a jog nem társd-i értékek és célok nélküli<br />
§-halmaz. Legfőbb célja: igazságosság és méltányosság érvényre juttatása (jogbiztonság)<br />
e) a túlzott specializálódás és a jogpozitivizmus ellen véd<br />
f) segít a konkrét jogi problémák megoldásában<br />
g) segít az európai típusú jogrendszerek megismerésében, mivel nemzetközi jogászi<br />
szaknyelvként is fel lehet fogni (Európa jelentős részén a római birodalom korában, a<br />
középkortól a XIX. sz-ig ius commune Europaeum-ként hatályban volt)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 2/56<br />
102. AZ INSTITÚCIÓ- ÉS A PANDEKTA-RENDSZER<br />
1. Az institúció-rendszerek jellemzői<br />
[MINIMUM TÉTEL I.]<br />
„institúció” = tanítás<br />
Institúció-rendszer: a római jog tananyagának Gaius által megalkotott és a iustinianusi<br />
Institutiones révén áthagyományozódott rendszere.<br />
!!! nem azonos: institutum (jogintézmény) – institutio (institúciók) !!!<br />
a) Gaius: Institutiones című tankönyve (Kr.u. II. sz.) a római jog institúcióit 3 részre osztotta:<br />
- személyek (personae): személyi és családjog<br />
- dolgok (res): dologi, öröklési, kötelmi jog [~vagyonjog, 3as tagolás körvonalai]<br />
- keresetek (actiones): polgári eljárásjog<br />
b) Iustinianus Institutiones seu Elementa című tankönyve (Kr.u. 533). A jogtudomány<br />
elemi szintű anyagát tartalmazza, egységes tankönyv a jogiskolákban. A gaiusi rendszer<br />
követésére és további rendezésére törekedett. A 3 fő rész u.a., de pl.: kötelmeket 4<br />
csoportra osztotta: contractus, quasi contractus, delictum, quasi delictum.<br />
c) Mai institúció-rendszer: a korábbi 2 rendszerező munkájának továbbfejlesztése. Részei:<br />
1. eljárásjog<br />
2. személyi jog (elkülönítve benne a családjog)<br />
3. dologi jog<br />
4. kötelmi jog<br />
5. öröklési jog<br />
A mai római jogi oktatás tárgya a római jog története az ókortól az újkorig (történeti rész) és<br />
az ókori római jog institúciói (dogmatikai rész).<br />
2. A pandekta-rendszer jellemzői<br />
I. Iustinianus: Digesta seu Pandectae (533) pandekta-tanfolyam, pandekta-rd.<br />
- a középkori jogi oktatásban a pandekta-tanfolyam (hatályos jog, a Digesta alapján) az<br />
institúciós rendszert (iustinianusi római jog) követte<br />
- ma: institúciók = római jog; pandektisztika = hatályos polgári jog oktatása<br />
- PTK-ek megszületése pandektajog hatályát vesztette<br />
- XIX. sz.: német jogtudósok kialakították a modern-pandekta rendszert<br />
Részei:<br />
1. magánjog ált. része a személyi joggal együtt<br />
2. dologi jog<br />
3. kötelmi jog<br />
4. családjog<br />
5. öröklési jog<br />
3. Hatásuk a polgári tv.könyvekre<br />
Az institúció-rendszer a mai modern ptk-k alapjait képezi. Pl: Code civil (1804), osztrák Ptk.<br />
(1811), svájci Ptk.(1907), új olasz Ptk. (1942), Mo-i Magánjogi tvjavaslat (1928), magyar<br />
Ptk. (1959), a német BGB (1900) sajátossága: a pandekta-rendszerre épül.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 3/56<br />
103. A RÓMAI JOGTÖRTÉNET KORSZAKAI. AZ EGYES KORSZAKOK ÁLTALÁNOS<br />
JELLEMZŐI<br />
- Nehéz helyesen felismerni a nagy történelmi korszakok határait, és a korszakhatárok<br />
megvonásánál a szempontot. Figyelemmel kell lenni az államformák, az uralkodó<br />
dinasztiák változásaira, egyéb (gazdaság- ill. szellemtörténeti, stb.) aspektusokra.<br />
- Alapvető történelemfilozófiai kérdés: miként kell vélekedni a történelemről? <br />
1. Hegel: a történelem dialektikus; tézis-antitézis- szintézis hármassága, racionális folyamat,<br />
mozgatórugó: világszellem (Weltgeist)<br />
2. Friedrich Carl von Savigny: a történelem organikus fejlődési folyamat; mozgatórugó:<br />
népszellem (Volksgeist).<br />
I. A római jog történetének korszakolása több szempont alapján:<br />
a) Gazdasági fejlődés szerint:<br />
1. kisparaszti korszak (patriarchális, házközösségi) Kr. e. III. sz-ig<br />
2. kereskedelmi korszak, azon belül: fellendülő-virágzó-hanyatló szakaszok<br />
b) Államformák szerint:<br />
1. királyság (regnum)<br />
2. köztársaság (libera res publica)<br />
3. császárság (imperium)<br />
c) A római jog belső fejlődése szerint:<br />
1. civiljog (Kr.e. IV. századig)<br />
2. civiljog és praetori jog párhuzamosan (Kr.e. III-I. századig)<br />
3. a kétféle jog összeolvadása (Kr.u. I-II. századig)<br />
4. egységes császári jog (Kr.u. III-VI. századig)<br />
d) A jogtudomány (iurispudentia) fejlődése szerint:<br />
1. Archaikus jog (Kr.e. 753-Kr. e. III. századig)<br />
KIRÁLYSÁG, KORAI PATRÍCIUS KÖZTÁRSASÁG KORA<br />
2. Preklasszikus jog (Kr.e. III-I. századig)<br />
KÉSEI KÖZTÁRSASÁG KORA<br />
3. Klasszikus jog (Kr.e. I. század- Kr.u. III. század)<br />
A PRINCIPÁTUS KORA<br />
4. Későcsászárkor joga (Kr.u. III. század VI. századig.<br />
A DOMINATUS KORA<br />
- Posztklasszikus jog (Kr.u. VI. század 1. feléig)<br />
- Iustinianusi jog (I. Iustinianus uralkodásának idejére esik (527-565)<br />
e) Egyéb megkülönböztetés (BONFANTE, DE FRANCISCI, VOLTERRA) szerint:<br />
1. A városállam régi civiljogának kora (Kr.e. 553-202)<br />
2. A Róma központú birodalom kora (Kr.e. 202-Kr.u. 235, Alexander Severus<br />
császár halála)<br />
3. Jogegyesítés kora (Kr.u. 235-565, Iustinianus császár halála)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 4/56<br />
II. A jogtudomány fejlődése szerinti korszakolás részletesebb bemutatása<br />
1. AZ ARCHAIKUS RÓMA<br />
Nemzetségi szervezet<br />
Róma alapítása: Kr. e. 753<br />
A királyság ideje két korszakra oszlik:<br />
- patriarchális nemzetségi forma (latin és szabin etnikumú pásztorkodó és földművelő<br />
közösség összeolvadása)<br />
- etruszk uralom ideje (ipar és kereskedelem gyors fellendülése, a hagyományos társadalmi<br />
rend felbomlása)<br />
A társadalom szerkezete:<br />
- alapegység: nemzetség (gens)<br />
- ennek tagjait (gentiles) vérségi kapcsolat fűzte össze, közös ős<br />
- a nemzetség közös földdel (pagus), meghatározott családi és öröklési renddel bírt, egyben<br />
kultikus és névbeli közösséget (nomen gentilicium) is jelentett<br />
- a római család (familia) kezdetben házközösségben élő parasztcsalád, ebbe mindenki<br />
beletartozott, aki a házban (domus) lakott:<br />
- családfő (pater familias), feleség (uxor), gyermekek (liberi), rabszolgák (famuli)<br />
A társadalom tagozódása:<br />
a) QUIRITES: szabad állapotú, római polgárjoggal rendelkező lakosság. Részei:<br />
- patríciusok (ősi nemzetségfők(patres) leszármazottai)<br />
- plebeiusok (alacsony sorú köznép - plebs)<br />
- cliensek (egyes patrícius nemzetségek alávetett helyzetű elemei; gazdasági és katonai<br />
feladatok; kíséret (obsequium) a gens fejének, így védelmet (patronatus) kaptak<br />
b) RABSZOLGÁK (servi, mancipia) patriarchális rabszolgaság, pater familias hatalma alatt<br />
2. A KIRÁLYKOR<br />
A római állam<br />
- megnevezései: civitas (városállam), res publica (köztársaság), res populi (Cicero: a „nép<br />
dolga”); hivatalosan senatus populusque Romanus (SPQR)<br />
- A polgárok közössége több, egymással összefüggő szervezeti formába tömörült<br />
10 gens (nemzetség) = 1 curia<br />
10 curia = 1 tribus (törzs) 3 volt: Ramnes, Tities, Luceres, ők alapították Rómát<br />
- CURIA: „férfiak egyesülése”, a római állam szerveződésének legősibb egysége, melynek<br />
alapját a katonai beosztás képezte, de jogi és kultikus közösséget is jelentett. Saját vezetője<br />
(curio) és papja (flamen curialis) is volt. Harcmodorukat az V. sz. elején a századok<br />
(centuriák) rendje váltotta fel.]<br />
A királyság államszervezete<br />
Az ősi római államot (populus Romanus) 3 szerv alkotta:<br />
a) rex<br />
b) senatus<br />
c) comitia<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 5/56<br />
a) Rex:<br />
- az állam legfőbb bírája, hadvezére és papja, a végrehajtó hatalom feje (imperium)<br />
- az etruszkok idején a curiak választották (lex curiata de imperio)<br />
- korábban az istenek jelölték ki (auspicia)<br />
- ideiglenes távolléte esetén jogkörét a praefectus urbi látta el<br />
- halála után a következő király megválasztásáig a senatus tagjai vezették az államot,<br />
naponként váltva egymást (interrex)<br />
b) Senatus:<br />
- a patrícius nemzetségfők eredetileg 100 (a tribusok létrejötte után 300) fős gyülekezete<br />
- öregek tanácsa: a király tanácsadó szerve<br />
- állami felségjog állandó hordozója<br />
- tagjait a király jelölte ki<br />
c) Comitia curiata:<br />
- ősi népgyűlés, amely 30 curiaból állott<br />
- Forum Romanum területén, a comitiumon gyűlt össze<br />
- eredetileg csak patríciusok vehettek rajta részt, utóbb a plebeiusok is megjelenhettek rajta<br />
- szakrális feladatok, közjogi funkciója pontosan nem ismert<br />
… A TÉTEL TOVÁBBI RÉSZE A TOVÁBBIAKBAN KERÜL KIFEJTÉSRE. (104-110) …<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 6/56<br />
104. A KÖZTÁRSASÁG ÁLLAMSZERVEZETE<br />
A KORAI KÖZTÁRSASÁG ÁLLAMSZERVEZETE:<br />
Az utolsó etruszk király elűzése (regifigium, Kr.e. 510) után egy új államforma a jött létre, a<br />
köztársaság, melynek szervei:<br />
I.) magistratusok<br />
II.) senatus<br />
III.) comitia<br />
I. MAGISTRATUSOK:<br />
- állami főhatalmat gyakorló tisztségviselők ill. magának a tisztségnek az elnevezése; a<br />
köztársaság korának főhivatalnokai<br />
- munkájukért nem kaptak díjazást<br />
- jogukban állt lemondani (abdicare) tisztségükről, amelytől nem voltak megfoszthatók<br />
- 1 hivatali évre való választás (annuitás), köv. évben való újraválasztás tilalma<br />
- 1 tisztséget egyszerre több, egyenlő jogkörű főhivatalnok töltötte be (kollegialitás)<br />
- a vesszőnyalábot (fasces) hordozó „állami testőrség” (lictorok) csak az imperiummal<br />
rendelkező főhivatalnokokat kísérte<br />
- valamennyi magistratusnak lictorokból, írnokokból, hivatalszolgákból álló<br />
segédszemélyzet (apparitores) állt a rendelkezésére, amely fizetésért (merces) dolgozott<br />
- emellett a főhivatalnokoknak informális tanácsa (consilium) is volt<br />
Csoportosításuk:<br />
- hatalmuk jellege szerint<br />
• impériummal rendelkező<br />
• imperium nélküli magistratus<br />
- feladatkörük szerint:<br />
• rendes (állandó, magistratus ordinarii)<br />
• rendkívüli (extraordinarii)<br />
- hatáskörük szerint:<br />
• nagyobb (magistratus maior) : consul, praetor, censor. Kiváltságuk: bíborszegélyű<br />
tóga (toga praetexta) viselése és a díszes szék (sella curulis) használata<br />
• kisebb főhivatalnokok: (magistratus minor) : aedilis, questor, tribunus plebis<br />
Az állami főhatalom ( IMPERIUM)<br />
elemei:<br />
1. legfőbb polgári hatalom (imperium domi) a Város határán (pomerium) belüli területeken<br />
2. falakon kívül a hadsereg főparancsnoka (imperium militiae)<br />
3. a jogszolgáltatás hatalma (iurisdictio)<br />
4. jog a népgyűlés összehívására, törvényjavaslatok előterjesztésére (ius agendi cum populo)<br />
5. jog a senatus egybehívására és tanácsának kikérésére (ius agendi cum patribus)<br />
6. büntetések és kényszerítő intézkedések kiszabásának joga (ius coercitionis)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 7/56<br />
A hivatalnoki hatalom ( POTESTAS):<br />
- terjedelme kisebb (minor potestas) ill. nagyobb (maior potestas) lehetett<br />
- a collegak azonos terjedelmű hatalommal (par potestas) bírtak és bármilyen ügyben<br />
önállóan, teljes jogkörrel járhattak el<br />
- kollegájuk bármely intézkedésének végrehajtását intercessioval (közbelépés, tiltakozás)<br />
megakadályozhatták.<br />
- Elemei:<br />
1. auspicium végzése (ius auspiciorum) = istenek akaratának kifürkészése, pl.: madárjóslás<br />
2. a nép összehívása vmilyen közérdekű ügy megvitatása céljából (ius contionem habendi)<br />
3. tiltakozás collegájának döntése ellen (ius intercedendi)<br />
4. a hirdetmények kibocsátása (ius edicendi) csak a magistr. curulest illette meg<br />
A) RENDES MAGISTRATUSOK<br />
- népgyűlések választották<br />
- a tisztségre pályázók (candidati) megválasztásuk esetén kijelölt főhivatalnokok<br />
(magistratus designati) lettek<br />
- esküt kellett tenniük és a hivatali idő lejártával ismét meg kellet esküdniük<br />
Fajtái:<br />
1. Consul: [2 db]<br />
- az állam élén<br />
- hadvezér (praetor maximus) bíró (iudex) consul nevet viselték<br />
- imperiummal voltak felruházva, melynek alapján a rex végrehajtó hatalmát, valamint a<br />
hadvezéri, bírói jogkörét gyakorolták<br />
- a király szakrális feladatait a rex sacrorum (Ianus isten papja) látta el, a valóságos papipolitikai<br />
hatalmat idővel a 3 tagú főpapi testület (collegium potificium) feje, a pontifex<br />
maximus szerezte meg<br />
2. Praetor: (Kr.e. 367-) [1216 db]<br />
- a peres jogszolgáltatást végezte a consulok helyett<br />
- imperummal rendelkezett<br />
- helyettesként gyakorolhatta a consulok többi jogosítványait<br />
- eredetileg 1 praetor működött; Kr.e. 242-től azonban a praetor peregrinus tisztségének<br />
felállításával számuk 2-re, majd a közt. végéig 16-ra emelkedett<br />
3. Censor: (Kr.e. 443-) [2 db]<br />
- 5 évente 18 hónapra 2 censort választottak<br />
- magistratus maior<br />
- nem rendelkeztek imperiummal. Feladata:<br />
- lefolytatni a lustrum (5 éves időszak) ideje alatt tartott választási, katonai és adózási<br />
célokat szolgáló összeírást (census), melynek során a polgárokat centuriakba és tribusokba<br />
osztotta be<br />
- összeállítani a senatorok névjegyzékét (lectio senatus) a Lex Ovinia után<br />
- bizonyos erkölcsrendészeti szankciókat alkalmazni (regimen v. cura morum)<br />
- felügyelni az állami javakat (földek, középületek, közutak, közművek) és az állam nevében<br />
szerződéseket kötni az egyes vállalkozókkal<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 8/56<br />
4. Aedilis curulis: (Kr.e. 367-) [2 db]<br />
- potestas, ius edicendi, iurisdictio, bírságolási, zálogolási, lefoglalási jog<br />
- magistratus minor Feladata:<br />
- felügyelni a középületekre és középítkezésekre (cura aedium)<br />
- rendészeti jogkör (cura Urbis)<br />
- piaci árak ellenőrzése és a gabonaellátást biztosítása (cura annonae)<br />
- nyilvános játékok megrendezése (cura ludorum)<br />
5. Quaestor: (Kr.e. 447-)<br />
- a consulok pénzügyi beosztottjaként a Saturnus-templomban elhelyezett államkincstár<br />
(aerarium Saturni v. populi Romani)<br />
- és levéltár (tabularium) felügyelete<br />
6. Néptribunus: (Kr.e. 494-) [210 db (Kr.e. 449)]<br />
- viselőinek (tribuni plebis) személye a Városon belül szent és sérthetetlen (sacrosanctus)<br />
- aki a néptribunusra kezet emelt, azt sacernek (közösségtől elkülönítettnek) tekintettek, akit<br />
bárki szabadon megölhetett<br />
- jogukban állt összehívni a plebs üléseit (ius agendi cum plebe), később a senatusét (ius<br />
agendi cum patribus) is<br />
- jogukban állt a magistratusok intézkedéseit vétójoggal megakadályozni (ius intercedendi)<br />
- jogukban állt támogatást ill. menedéket nyújtani a plebs patriciusok által üldözött tagjainak<br />
(ius auxilii, refugium)<br />
7. Aedilis: [2 db]<br />
- a plebeius templomok őrei<br />
- 367-től a tribuni plebis segítőtársaiként a plebs levéltárát (Ceres szentélye) és pénztárát<br />
kezelték (aedilis plebis)<br />
- a bíráskodástól eltekintve ugyanazokat a jogokat gyakorolta, mint az aedilis curules<br />
B) RENDKÍVÜLI MAGISTRATUSOK<br />
- csak különleges esetben, kinevezés útján<br />
- megszabott időtartamra és meghatározott feladat elvégzése céljából<br />
- Lehettek:<br />
1. Dictator:<br />
- legjelentősebb, egyik consul jelölte ki a senatus egyetértésével, de a népgyűlés véleménye<br />
nélkül, s ez ellen consultársa nem élhetett intercessioval<br />
- max. 6 hónapra a főhat. teljessége (summum imperium) illette meg<br />
- maga nevezte ki helyettesét, a lovasság parancsnokát (magister equitum)<br />
2. Interrex<br />
3. Praefectus urbi (rex ideigl. távolléte esetén helyettese a királyság korában)<br />
4. Decemviri legibus scribundis (a XII táblás tv. létrehozói)<br />
5. Tribuni militum consulari potestate (katonai parancsnok consuli jogkörrel felruházva)<br />
6. Tresviri rei publicae constituendae (a triumvirek)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 9/56<br />
II. SENATUS:<br />
- biztosította a római állam folyamatos működését<br />
- patr. nemzetségfők gyűlése hivatalviselt magistratusok tanácsává lett<br />
- névsorát kezdetben a consulok, majd a lex Ovinia után a censorok állapították meg<br />
- a senatus tagjai (senatores) közé később gazdagabb plebeiusok is bekerülhettek, de<br />
valószínűleg csak a patrícusokat illette meg a patres megszólítás, míg a plebeiusokat<br />
conscriptinek (összeírtak) címezték<br />
- a népgyűlésen elfogadott törvények eleinte csak akkor léptek hatályba, ha az atyák<br />
tekintélye (auctoritas patrum) szentesített őket, ez jóváhagyás után a lex Publilia<br />
Philonis (339) óta előre kikérhetővé, majd csak formalitássá vált, a senatusnak továbbra is<br />
megvolt a joga, hogy alkotmányosság szempontjából felülbírálja a törvényeket<br />
- a senatus határozatai (senatus consulta, S.C.) csak tanácsok voltak a magistratusoknak<br />
(végrehajtóknak), mégis törvényerővel rendelkeztek.<br />
Feladatai:<br />
1. meghatározta a külpolitikát és a hadügyeket<br />
2. ellenőrizte az államháztartást<br />
3. felügyelte a szakrális szférát<br />
4. irányította a közigazgatást és az igazságszolgáltatást<br />
5. a magistratusokon keresztül befolyással volt a belpolitikára<br />
III. NÉPGYŰLÉS:<br />
Fajtái: (a Populus Romanus szerkezeti egységeinek megfelelően)<br />
1. comitia curiata<br />
2. comitia centuriata<br />
3. comitia tributa<br />
4. + concilium plebis<br />
- sajátossága, hogy rajtuk vitának nem volt helye<br />
- a népgyűlés a magistratus kérdésével (rogatio) feltett törvényjavaslatról igennel v. nemmel<br />
szavazott, eleinte nyilvános, majd 139-től titkos formában<br />
- utóbbihoz a cseréptáblákat (labellae) használtak. Jelölések:<br />
VR (uti rogas = ahogy kérdezed, igen)<br />
A (antiquo = ragaszkodom a régihez, nem)<br />
C (condemno = elítélem)<br />
A (absolvo = felmenten)<br />
NL (non liquet = nem világos) [e 3 büntetőügybeli szavazásnál volt]<br />
1. Comitia curiata:<br />
- adta meg a felhatalmazást a főhatalom gyakorlására (lex curiata de imperio)<br />
- később pedig a censori hivatal viselésére is (lex curaiata de potestate censoria)<br />
- egyre inkább szakrális feladatok: rendszerint a pontifex maximus elnökölt rajta <br />
elnevezése: comitia calata<br />
- a consul / praetor csak akkor elnökölt, ha hatalommal való ünnepélyes felruházás céljából<br />
gyűlt össze a gyűlés<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 10/56<br />
2. Comitia centuriata:<br />
- Kr. e. V. sz.-tól működött (eredete a Servius Tullius-féle reformhoz kapcsolódik)<br />
- a comitia katonai századokra (centuriakra) oszlott<br />
- 17-60 év közötti férfi lakosság (patrícius, plebeius) gyűlése<br />
- a Város falain kívül, a campus Martiuson tartottak<br />
Funkciói:<br />
1. a magistratus maiores megválasztása<br />
2. törvényhozás<br />
3. hadüzenet és békekötés jóváhagyása<br />
4. büntetőbíráskodás államellenes bűncselekmények, ill. a polgárok főbenjáró bűnügyei<br />
tárgyában<br />
3. Comitia tributa:<br />
- területi egységek szerint (tribus) hívták össze<br />
- eredete a Servius Tullius-féle reformhoz kapcsolódik (ő osztotta fel Róma területét<br />
tribusokra)<br />
- a Város falain belül, a forumon tartották<br />
Funkciói:<br />
1. a magistratus minores megválasztása<br />
2. törvényhozás<br />
3. szövetség kötése külföldi államokkal és uralkodóikkal<br />
4. törvénykezés nem politikai természetű ügyekben<br />
4. Concilium plebis:<br />
- csak a plebs tagjai vehettek részt rajta<br />
- határozatai (plebiscita) Kr. e. 287-ig csak a plebsre, később az egész populus Romanusra<br />
vonatkoztak<br />
- elnök: néptribunus (tribunus plebis), csak ilyen formában hívhatott össze népgyűlést<br />
- tribusok alapján szerveződött, ezért többen feltételezik, hogy a lex Hortensiat követően<br />
összeolvadt a comitia tributaval<br />
IV. A PATRÍCIUSOK ÉS PLEBEJUSOK-OK KÜZDELMEI A TÖRVÉNYHOZÁS TÜKRÉBEN<br />
A két fő társadalmi osztály küzdelme kompromisszumos alkotmányjogi megoldások révén<br />
megteremtette a plebs politikai jogegyenlőségét.<br />
a) Kr.e. 494.: a plebs tiltakozása, 1. kivonulás a Szent Hegyre (secessio), melynek eredménye<br />
a néptribunus (tribuni plebis) tisztségének létrehozása<br />
b) Kr.e. 445.: lex Canuleia de conubio: patríciusok és plebejusok közötti házasodás; (ezt<br />
korábban a XII. táblás törvények tiltották meg)<br />
c) Kr.e. 444.: ideiglenes esetben a katonai parancsnok (tribunis militum) tisztségét consuli<br />
jogkörrel (consulari potestate) ruházták fel<br />
d) Kr.e. 367-366: leges Liciniae Sextiae: csökkentették a plebejusok adósságterheit, 500<br />
iugerumra korlátozták a közföldekből az egyes polgárok által elfoglalható területet, előírták,<br />
hogy az egyik consult a plebsből kell választani, igazságszolgáltatási hatóságként felállították<br />
a praetori tisztséget, amelyet egy ideig csak patríciusok tölthettek be<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 11/56<br />
e) Kr.e. 326: lex Poetelia Papiria de nexis: enyhítette az adósrabszolgaság szigorát (Pl.:<br />
megtiltotta az adós megölését és a bilincs használatát).<br />
f) Kr.e. 300: lex Ogulnia (plebiscitum volt): lehetővé tette plebejusok jelölését a főpapi<br />
tisztségekre, így a plebs a pontifexek testületébe is bejuthatott (P.max. pleb. 1. csak Kr.e. 254ben<br />
lett Coruncanius)<br />
g) Kr.e. 300: lex Valeria de provocatione: a római polgárok a magistratusok ítéletei ellen a<br />
Város határán belül (domi) a népgyűléshez fellebbezhettek.<br />
h) Kr.e. 287: lex Hortensia: a plebiscitumokat az egész populus Romanusra kiterjedő<br />
hatállyal ruházták fel.<br />
A KÉSŐI KÖZTÁRSASÁG ÁLLAMSZERVEZETE:<br />
A római birodalom létrejötte<br />
A római állam szerveinek a kései köztársaság idején már egész Itália, sőt a gyarapodó<br />
provinciák igazgatását is el kellett látniuk. A római birodalom (imperium Romanum)<br />
kialakulása évszázadokat vett igénybe. A hatalmas területeket azonban Róma még mindig a<br />
városközpontú állam modellje szerint kormányozta3 fő része van (különböző jogállásúak)<br />
1. Róma városa<br />
2. Itália<br />
3. provinciák.<br />
1. Róma városállamának jogi szervezete:<br />
A városállami intézmények egyre nehezebben tudták betölteni eredeti rendeltetésüket, a<br />
senatus nem volt többé képes hatalmát a régi módon érvényesíteni a főmagistratusokkal<br />
szemben.<br />
a) A magistratusok szerepe:<br />
- 2 consul vezette az államot<br />
- a praetor mellé Kr. e. 242-ben collegat állítottak [az előbbit praetor urbanusnak, az<br />
utóbbit praetor peregrinusnak hívták, kinek meg volt a joga arra, hogy eldönthesse a ius<br />
gentium alkalmazásának címén a civiljog vagy a peregrinusjog normáit kövesse]<br />
- továbbra is működtek az aedilis curulisek (2 db; rabszolga- és igásbarompiac felügyelete)<br />
- questorok, censorok<br />
- a plebeius főhivatalokat patríciusok is betölthették, pl. Gracchus-fivérek<br />
- a magistratus tisztséget elsősorban a vagyonos és előkelő családok tagjai szerezhették meg<br />
- lex Villia annalis (Kr. e. 180), lex Cornelia de magistratibus (Kr.u. 82) egyes<br />
tisztségeket meghatározott sorrendben és életkorban kell viselni (cursus honorum)<br />
1. quaestura (30 évesen) [quaestor]<br />
2. aedilitas v. tribunatus (37 évesen) [aedilis v. tribunus plebis]<br />
3. praetura (40 évesen) [praetor]<br />
4. consulatus (43 évesen) [consul]<br />
5. censor és dictator kizárólag consulviselt személy lehetett<br />
- a tisztségek viselése között legalább 2 évnek kellett eltelnie, ezzel biztosították, hogy<br />
tapasztalatlan ne tölthesse be a tisztségeket és leszűkítették a pályázók körét<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 12/56<br />
- gyakoribbá vált a magistratusok éves főhatalmának meghosszabbítása<br />
(prorogatio imperii)<br />
- magánembert is felruházhattak ilyen tisztséggel<br />
(privatus cum imperio, pl. Pompeius Magnus)<br />
- fizetést nem kaptak, de a költségek elvitte vagyonuk nagy részét, szolgálatuk leteltével<br />
mint promagistratusok (proconsul, propraetor) 1-1 provincia élére kerültek helytartónak<br />
- Új intézménytípus: triumviratus felállítása = 3 államférfi magánegyezségén alapult,<br />
monarchikus törekvés.<br />
- I. Triumviratus (Kr.e. 60) (Iulius Caesar, Pompeius és Licinius Crassus) Caesar<br />
számolta fel egyeduralkodóként<br />
- II. Triumviratus (Kr.e. 43) (Aemilius Lepidus, M. Antonius és Octavianus);<br />
már jogszabály (lex Titia) hozta létre, ebből Octavianus került ki győztesen.<br />
b) A senatus szerepe:<br />
- az egész köztársaság korában az államélet központja és annak legfőbb irányítója<br />
- tagjainak száma: Sulla 600-ra, Caesar 900-ra emelte<br />
- a népgyűlések formális szerepe mellett a legfőbb államhatalmi szervvé vált<br />
- a senatorok szükségállapot esetén a senatus consultum ultimumhoz folyamodtak, amely<br />
tejhatalmat adott a magistratusoknak a szükséges intézkedések megtételére, kizárva az<br />
intercessio és a provocatios lehetőségét.<br />
c) A népgyűlések szerepe:<br />
- ténylegesen utóbb csak a comitia centuriata (törvényhozás) és a comitia tributa működött,<br />
de egyre inkább háttérbe szorultak<br />
- a törvényeket főleg a concilium plebis keretein belül fogadták el<br />
2. Itália jogi szervezete:<br />
- Kr. e. 286-ra a katonai hódítások és a szövetségi szerződések követeztében a rómaiak<br />
egész Itáliát (Rubicon folyóig) uralmuk alá hajtották<br />
- 2 eltérő jogállású részre oszlott:<br />
ager Romanus (rómaiak által birtokolt; római polgárjog)<br />
ager peregrinus (szövetséges terület; latinjogúak vagy nem rendelkeznek de iure<br />
elismert jogképességgel a rómaiak által)<br />
- Az I. sz-ban a szövetséges államok egy része fellázadt a rómaiak ellen Marsus-háború<br />
(Kr. e. 90-88) során Itália népei fokozatosan nyerték el jogaikat<br />
- lex Iulia de civitate Latinis et sociis danda (Kr.u. 90): szövetségesek római polgárjogot<br />
kaptak<br />
3. A provinciák jogi szervezete:<br />
Provincia: imperiummal rendelkező magistratus működési területe, melyet a senatus jelölt ki<br />
a számára. Később ezt az elnevezést az Itálián kívüli meghódított területekre alkalmazták.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 13/56<br />
105. IUS, FAS, MOS<br />
1. Kr.e. VIII. sz.: MOS (mores maiorum=az ősök szokásai): komplex normarendszer;<br />
általános, differenciálatlan vallási (szakrális)-erkölcsi (morális)-jogi normák rendszere.<br />
2. egyes normák kötelező ereje a szokások + szankciók révén megszilárdult, a jogi normák<br />
önállósodtak SZOKÁSJOG (consuetudo) a vallási, erkölcsi normáktól elkülönülve<br />
A) IUS:<br />
- Kr.e. 451-450: XII. táblás törvény: tisztán kivehető belőle a jog, mint önálló<br />
normarendszer kialakulása. A jogot a mai napig ismert formájában a rómaiak találták ki.<br />
Bizonyíték: latin nyelvben alakult ki először önálló szó a jog megjelölésére IUS.<br />
- „ius” = eredetileg a forum Romanum egy konkrét helye, ahol a praetor tvkezett (in ius<br />
vocatio = a praetor színe elé hívják az alperest). Itt zajlott a per 1. szakasza: in iure eljárás<br />
- másik jelentés: vmely magatartás jogszerűsége, szembeállítva az iniuriaval,<br />
jogsérelemmel. Pl. aki az éjszakai tolvajt megölte, az iure (jogszerűen) cselekedett, az<br />
alaptalanul perlekedő személy, pedig iniuriat (jogsérelmet) követ el.<br />
- miután a ius fogalmát el tudták vonatkoztatni a magatartás ténylegességétől, kialakult a ius<br />
elvont, alanyi jogi és tárgyi jogi fogalma is<br />
- ius civile (ius Quiritium): civiljog alatt kezdetben a polgárok (cives) közösségeként<br />
felfogott római városállam sajátos jogrendszerét értették. Ius civile = ius civium<br />
Romanorum. (E jogrendszer ellentéte a ius peregrinorium, pl. athéni jog.) Továbbélését a<br />
mai napig megtaláljuk a „polgári jog” kifejezésben.<br />
- római jogtudósok: a jog a „jó és méltányos művészete” (ius est ars boni et aequi) <br />
igazságosságot (iustitia) kell megvalósítania <br />
- erkölcsi, jogi parancs (praeceptum iuris) is előírja az emberi élet 3 alapszabályát: honeste<br />
vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere = „tisztességesen élni, mást meg nem<br />
sérteni, mindenkinek megadni azt, ami őt megilleti.” a jogszabályokat az erkölcsi<br />
eredetű, de jogi tartalmat nyert alapelvekből kiindulva kell értelmezni<br />
B) FAS:<br />
- „fas” = istenek jogainak tiszteletben tartása<br />
- „nefas” = istenek jogainak megsértése<br />
- jog önálló normarendszerré vált elszakadt a „fas” a „ius”-tól és a „nefas” az „iniure”-tól,<br />
az istenek jogait elhatárolták a jogszabályok betartásától<br />
- Fas: eredetileg minden olyan magatartás, amely az isteneket nem sérti; mindaz, ami<br />
istenséget és a neki szentelt dolgot megillette, később csak a vallási normák összességét<br />
értették rajta, szembeállítva a jogi normákkal<br />
- dies (ne)fasti = törvénykezésre alkalmas/alkalmatlan napok<br />
- fas szabályainak egy része közjogiasodott ius sacrum, ius pontificium ius divinum<br />
C) MOS:<br />
(jelentései)<br />
1. erkölcsi normák önálló rendszere<br />
2. ősi római társ. komplex, differenciálatlan normarendszere (mores maiorum, ld. fent)<br />
3. szokás, szokásjog<br />
4. jogi jelentőséggel nem rendelkező egyszerű szokás<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 14/56<br />
5. a mos sui generis fogalma: (a censori jogalkalmazás alakította ki) olyan társadalmi<br />
normák, amelyek sem a ius, sem a fas körébe nem tartoztak. Megtartására a censor<br />
felügyelt, s azok megsértését büntető intézkedés (nota censoria) kiszabásával torolta meg.<br />
106. A PRAETOR TEVÉKENYSÉGE;<br />
IUS PRAETORIUM, IUS HONORARIUM<br />
[MINIMUM TÉTEL II.]<br />
1) Ius praetorium (praetori jog)<br />
Kialakulása:<br />
- a kései köztársaság korától a ius civile-vel párhuzamosan érvényesülő jogrendszer<br />
- kialakításában döntő szerepet játszottak a praetorok (imperium)<br />
Praetor:<br />
- nem illette meg a törvényhozás (legislatio)<br />
- de a törvénykezés (iurisdictio) igen új joganyag jön létre (ius honorarium: a<br />
főmagistratusok imperiumaik alapján végzett törvénykezése által létrehozott joganyag)<br />
- „a praetor csak szolgálhatja, de nem alkothatja a jogot”<br />
(praetor ius dicere potest, facere non potest)<br />
2) Ius honorarium (~tisztségviselői jog)<br />
Forrása:<br />
- praetor és a többi magistratus (főképp aedilis curulis) hirdetményei (edictum)<br />
- praetori jog<br />
Eredete:<br />
a) praetor urbanus peren kívüli jogsegélyei (civiljoggal szemben (contra legem), ált.<br />
szokásjogot juttatta érvényre), mivel a civiljog szűkre szabta a magistratusok döntési<br />
lehetőségeit<br />
b) praetor peregrinust nem kötötték a civiljog szabályai, így imperiuma és a ius gentium<br />
alapján kialakította önálló, saját praetori perrendjét (polgárok és az idegenek között)<br />
ezt emelte civiljogi erőre a lex Aebutia de formalis (Kr.e. II. sz. közepe) a római polgárok<br />
egymás közötti jogvitáiban is ezt alkalmazták<br />
E két forrásból (a,b) és az anyagi jogszabályokból alakult ki a praetori jog (ius praetorium)<br />
„az a jog, amelyet a praetorok vezettek be a civiljog szabályainak kisegítése, kiegészítése és<br />
kijavítása céljából” (Papinianus) Ez a jog a ius gentium és a ius naturale szabályait is<br />
érvényre juttatta.<br />
3) A ius civile és a ius praetorium összehasonlítása<br />
- a 2 jog évszázadokig párhuzamosan érvényesült<br />
- a praetor évente kibocsátott hivatalos hirdetménye (edictum) fontos tényezőjévé vált a<br />
jogalkotásnak (Cicero már egyenrangú jogként említi őket: „ex iure civili ac praetorio”)<br />
- ius civile: merev, régi, szigorú civiljog (ius strictum)<br />
- ius praetorium: hajlékony, rugalmas, méltányos praetori jog (ius aequum)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 15/56<br />
107. IUS CIVILE, IUS GENTIUM, IUS NATURALE<br />
A késői köztársaság korának jogrendszerét alapvetően a ius civile határozta meg, amely<br />
mellett kifejlődött, majd megerősödött a ius praetorium.<br />
1) IUS CIVILE: (civiljog)<br />
- Róma speciális „nemzeti” joga<br />
- a római polgár valamennyi életviszonyát rendezte az állam, és polgártársai irányában<br />
- párja: ius gentium, ius naturale (szabályait a ius praetorium juttatja érvényre)<br />
- az idők folyamán merev, régi, szigorú civiljoggá vált (ius strictum) a praetori joggal<br />
szemben (ius praetorium: hajlékony, rugalmas, méltányos praetori jog (ius aequum))<br />
Kr. e. II. századtól a görög filozófia segítségével igyekeztek a civiljog határait fellazítani 3<br />
alapvető kategória jött létre:<br />
a) aequitas / ius aequum<br />
b) ius naturale<br />
c) ius gentium<br />
aequitas: polgárok közötti jogegyenlőség eszméje, igazságos és méltányos elbírálás. A bona<br />
fides (jóhiszeműség) és a ius aequum szinonimájává vált, a szigorú joggal (ius strictum)<br />
szemben. (betű szerinti alkalmazás)<br />
2) IUS NATURALE (természetjog)<br />
- nem vezethető vissza római előzményekre, a görög filozófia alakította ki<br />
- az ember természetes értelmén (naturalis ratio) alapszik<br />
- eleinte az aequitas értelmében használták<br />
- olyan életviszonyokra vonatkozik, amelyek az embernek az állatokkal való közös<br />
természetéből erednek<br />
- a ius naturalet az emberek nem ronthatják le:<br />
(civilis ratio naturalia iura corrumpere non potest)<br />
- modern természetjog: Hugo Grotius a ~ -t a középkorban ismét világi alapra helyezte<br />
3) IUS GENTIUM (népek joga)<br />
- eredetileg a háború és béke joga (ius belli ac pacis), szakrális vonásokkal (ius fetiale -<br />
papi testület révén)<br />
- valamennyi népnél ill. államban érvényesülő jog (görög minta alapján)<br />
- a ius gentiun és a ius naturale közötti különbség: az előbbiben megtalálható a rabszolgaság<br />
intézménye, míg az utóbbiból hiányzott<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 16/56<br />
A római birod-ban egyidejűleg 3 hatályos jogrendszer létezett:<br />
1) Birodalmi jog: (Reichsrecht, quasi római jog)<br />
- elsősorban Rómában és Itáliában jutott érvényre<br />
- római polgár vs. római polgár, vagy római polgár vs. peregrinus közötti jogvitában<br />
- magában foglalja a ius civilet és a ius praetoriumot<br />
- jogrendszer differenciálódása után: ius publicumot és a ius privatumot is<br />
2) Helyi népjogok: (Volksrecht)<br />
- a római hódítás előtti időből erednek (pl. az egyiptomi család- és vagyonjog)<br />
- általában a meghagyott peregrinus bírói fórumok előtt érvényesültek<br />
- a római bíróságok is alkalmazták<br />
3) Provinciai jog: (Provinzialrecht)<br />
- a római jog egyes meghatározott tartományokra vagy az összes tartományra kiterjesztett<br />
szabályai (ez utóbbi kifejezett rendelkezéssel)<br />
- egyes provinciák számára kibocsátott, a helyi népjogokra is tekintettel lévő provinciai<br />
törvények, rendtartások (leges provinciae) = nemzetközi magánjog csírái (mivel<br />
szabályozták a különböző provinciák lakosainak egymás közötti pereit)<br />
- tartományi helytartók hirdetményei (edicta provincialia)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 17/56<br />
108. A PRINCIPATUS ÁLLAMSZERVEZETE<br />
A római állam szervei<br />
A császárság első felében a római államot 3 tényező alkotja:<br />
I) uralkodó<br />
II) köztársasági intézmények (egyre kisebb jelentőséggel)<br />
III) birodalmi államszervezet (fokozatosan épül ki)<br />
I) AZ URALKODÓ:<br />
- az állam feje a princeps (a princeps senatus elnevezésből ered)<br />
- Augustus tekintélyére (auctoritas) utal, ez a meghatározó, ezen alapszik a császár hatalma<br />
- élethossziglan fel volt ruházva az alábbi tisztségekkel:<br />
a) tribunicia potestas (személyének sérthetetlensége (sacrosanctus), a népgyűlés (ius<br />
agendi cum populi) és senatus (ius agendi cum patres) összehívásának joga, vétójog)<br />
b) imperium proconsulare (provinciák feletti legfelső kormányzat joga)<br />
infinitum = valamennyi provinciára kiterjedt<br />
maius = nagyobb volt a többi helytartóénál<br />
c) imperator (a hadsereg főparancsnoka, értelmezése homályos)<br />
d) pontifex maximus<br />
e) Octavianus ezen felül: Augustus (felséges), pater patriae (haza atyja)<br />
II) A KÖZTÁRSASÁGI INTÉZMÉNYEK:<br />
a) MAGISTRATUSOK<br />
- Augustus alatt köztársasági szervek választották, de: császárnak ajánlási joga volt<br />
(commendatio) gyakorlatilag ez egy a kinevezéssel<br />
- a tisztségeket kizárólag a senatori rend tagjai viselhették<br />
1. Consul: a rendes consulok (consules ordinarii) nem töltötték ki hivatali évüket,<br />
helyükre az uralkodó újabbakat nevezett ki (consules suffecti), igy katonai és politikai<br />
jogosultságuk a császárhoz került. Reprezentatív és jogszolgáltató feladat.<br />
2. Praetor: (18 db) Polgári ügyekben jogszolgáltatás: praetor urbanus és a praetor<br />
peregrinus. A többi büntetőügyekben ítélkezett ill. az államkincstárt kezelték<br />
3. Censor: e hivatal már a principatus elején megszűnt<br />
4. Aedilis curulis: (6 db) Feladat: vásári rendfenntartás és bíráskodás.<br />
5. Quaestor: (20 db, Augustus) városi ~ hatásköre kibővült az aerarium kezelésére is.<br />
prinsepst, a consulokat és a senatusi provinciák helytartóit segítették.<br />
6. Tribunis plebis: (10 db) Polgári ügyekben ítélkeztek, szerepük csökkent.<br />
b) SENATUS<br />
- állami szuverenitás hordozója<br />
- 600 senatort a császár jelölte ki (adlectio)<br />
- a testület nem veszítette el politikai rányító szerepét (megmaradt a hatalom-átruházási<br />
aktusa (senatus consultum de imperio) = legitimálta az uralkodót)<br />
- Feladatai:<br />
1. Kr.u. 14-től a magistratusok megválasztása<br />
2. a törvényhozás joga<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 18/56<br />
3. Itália és a senatusi provinciák kormányzása<br />
4. államkincstár felügyelete<br />
5.) fellebbviteli fórum büntetőügyekben (cognitio senatus).<br />
c) NÉPGYŰLÉS<br />
- törvényhozási jogukat nem veszítették el<br />
- szerepük formálissá vált Az utolsó lex rogata Kr.u. 96-ban született (lex agraria)<br />
III) A BIRODALMI ÁLLAMSZERVEZET:<br />
- császári tanács (consilum principis) [törvényhozás, kormányzásban] barátok, rokonok<br />
- új hivatalok (nova officia):<br />
A) IGAZGATÓ CSÁSZÁRI FŐHIVATALNOKOK [PRAEFECTUSOK]<br />
aa) praefectus praetorio (2 db)<br />
- eredetileg a császári testőrség parancsnoka (testőrparancsnok)<br />
- II. sz. vége: egész Itáliára kiterjedő törvénykezési hatáskör<br />
- princeps helyettese<br />
- általános rendelkezéseket is kibocsáthattak<br />
ab) praefectus urbi<br />
- imperiummal rendelkezett<br />
- polgári hivatalnok, a császár a senatorok közül választotta ki.<br />
- közrend fenntartása (custodia Urbis) a rendőri egységek révén (cohors urbana),<br />
--- bíráskodás Rómában és a határtól számított 100 mérföldes körzetben<br />
- a korábbi aediles curules rendészeti és igazgatási szerepét vette át<br />
ac) további praefectusok:<br />
- városi rendőrség és tűzoltóság parancsnoka<br />
- állam- és hadikincstár kezelői, birodalmi posta igazgatója<br />
- curator: senatori rangú hivatalnok<br />
B) A BIRODALOM EGYSÉGES KORMÁNYZÁSÁT SZOLGÁLÓ HIVATALOK<br />
ba) A princeps saját kancelláriája (Claudius hozta létre)<br />
A hivatalok vezetői az uralkodó szabadosai (liberti) közül kerültek ki. 4 osztály<br />
1. naplók vezetése (a memoria) császári adminisztráció személyzeti ügyei (ab<br />
epistulis)<br />
2. hivatalos levelezés<br />
3. jogi beadványok (a libellis)<br />
4. császári magánkincstár (fiscus Caesaris) kezelése<br />
A hivatalvezetők az uralkodó szabadosai (liberti) voltak.<br />
bb) császári tanács (consilium principis) Tagok: főtisztek, jogtudósok.<br />
Élén: 2 db praefectus praetorio; a kancellária osztályait (scrinia) és vezetőit<br />
(procuratores) ellenőrizték<br />
bc) pénzügyi igazgatás: megoszlott az aerarium Saturni (közjog) és fiscus Caesaris<br />
(magánjog) között<br />
bd) titkosrendőrség (frumentarii) felállítása<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 19/56<br />
A birodalom területi igazgatása<br />
- még mindig elkülönült a Város, Itália és a tartományok kormányzása<br />
- összlakosság: 80 millió<br />
Constitutio Antoniniana (edictum Caracallae)<br />
- Kr.u. 212: Antoninus Caracalla (211-217) a birodalom minden szabad alattvalójára<br />
kiterjesztette a római polgárjogot<br />
- Kivétel:<br />
Latini Iuniani: tartalmi hibákkal felszabadított, és így csak latinjogot kapott libertinusok<br />
dediticius (dediticii Aeliani): háborúban legyőzött, de rabszolgának el nem adott népek<br />
- közvetlen cél: a csak római polgárokat terheló öröklési illeték (vicesima hereditatium)<br />
mértékét felemeljék.<br />
- Rómát városközpontú államból formálisan is birodalommá tette<br />
- nem szüntette meg a fejlett (K) helyi népjogok jogosultságát, néhány esetben a római jog<br />
és törvény helyett (pro iure et lege) is érvényesülhettek.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 20/56<br />
109. A PRINCIPATUS JOGRENDSZERE<br />
1. A ius civile és a ius praetorium (fokozatos egybeolvadás, csak eredetbeli különbségek)<br />
a) IUS CIVILE<br />
- a jogszabályalkotásra hivatott tényezőktől származott:<br />
+ népgyűlés<br />
+ senatus<br />
+ császár valamint a responsumok adására feljogosított jogtudósok<br />
- civiljog-praetori jog egybeolvadása ius civile = jogtudomány = nagy része magánjog <br />
ius civile = magánjog, ius privatum szinonimája<br />
b) IUS PRAETORIUM / HONORARIUM<br />
- a formailag jogszabályalkotásra nem hivatott tényezőktől származott:<br />
+ praetor<br />
+ aedilis curulis<br />
+ provinciai helytartók<br />
- edictumok (praetori és egyéb) jogszabályi jellege megszilárdult a ius honorarium<br />
elvesztette civiljogot megújító szerepét<br />
- praetorok már nem fejtettek ki jogfejlesztő tevékenységet (edictumaikat évről évre<br />
változatlan formában adták ki); ezt a császárkori jogalkotás, a bíráskodás (cognitio extra<br />
ordinem) és a jogtudomány vette át<br />
2. A ius publicum és a ius privatum<br />
a) IUS PUBLICUM (közjog)<br />
- a vallási dolgokra, a papi és az állami tisztségekre vonatkozik (Ulpianus)<br />
- az állam, vallás szervezetére vonatkozott<br />
b) IUS PRIVATUM (magánjog)<br />
- a magánélet, a polgárok személyi, családi, vagyoni viszonyait foglalta magába<br />
3. A ius cogens és a ius dispositivum<br />
a) IUS COGENS<br />
- kényszerítő jellegű jogszabály, nem feltétlenül tiltó norma (de minden tiltó norma kógens)<br />
- a közjog kógens (Magánjellegű életviszonyokat is tartalmazott: „a végrendelkezés nem a<br />
magán-, hanem a köz (kógens) jog rész„ (Papinianus).<br />
b) IUS DISPOSITIVUM<br />
- engedő, hézagpótló jogszabály<br />
- a magánjog többnyire diszpozitív = engedő jognak (ius permittens)<br />
4. A mores szerepe (A mos normái a klasszikus korban)<br />
- tételes jogi normáká alakult (pl. tiltották a hatalom alattiakkal a kegyetlenkedést)<br />
- kiemelt jelentőséggel rendelkező alapelvvé vált (boni mores - jó erkölcsök)<br />
- jó erkölcsbe ütköző (contra bonos mores) magatartás akkor is jogellenes, ha nem sért<br />
tételes jogi rendelkezést<br />
5. A magánjog fejlődése a provinciákban<br />
- fejlett Keleti provinciák: a római magánjog behatolását lassította a Róma által fenntartott<br />
népjogok és a görög nyelv. DE: a behatoló birodalmi és a helyi jog közeledett egymáshoz<br />
- a Nyugati provinciákban (Gallia, Hispania) alacsonyabb kulturális szint a római jog<br />
könnyebben hatolhatott be oda = NY-i vulgárjog megindulása<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 21/56<br />
110. A DOMINÁTUS ÁLLAMSZERVEZETE<br />
1. A dominátus és a hagyományos római államszervek<br />
- Diocletianus (284-305) új államformát alakított ki<br />
- uralkodó hivatalos megszólítása (dominus et deus - úr és isten) dominatus<br />
- birodalom súlypontja: K<br />
- államforma: abszolút monarchikus<br />
- Itáliát betagolták a provinciarendszerbe<br />
- új főváros: Byzantium = Constantinapolis (Bizánc)<br />
- A két birodalomfél (pars imperii) különleges jogi és politikai kapcsolatban<br />
AZ ÁLLAMHATALOM FELÉPÍTÉSE<br />
1. Tetrarchia („négyes uralom”)<br />
- a birodalom irányítása: 2 főcsászár (Augusti) + 2 alcsászár (Caesares)<br />
- államhatalom a császár (Augustus) kezében (ő divus, deus, sacer) volt, de a<br />
köztársasági címei is megmaradtak<br />
- őt illette meg a törvényhozó, az igazságszolgáltató és végrehajtó hatalom teljessége<br />
- ő az államvagyon tulajdonosa<br />
2. Köztársasági szervek<br />
- néhány magistratus és senatus létezett<br />
- a magistratusok minden jelentőségüket elvesztették<br />
- a consulok tisztségét a császár vette át<br />
- praetorok már csak a szabadságperekben működtek közre+gyámhatósági jogkör<br />
2. Az egységes birodalmi adminisztráció<br />
- két birodalomfél kormányzását az állami adminisztráció funkcionálisan és hierarchikusan<br />
tagolt rendszere látta el. Felbontva:<br />
+ központi kormányszervekre (militia palatina)<br />
+ területi igazgatásra oszlott<br />
- ezeken belül többszintű hivatali apparátus<br />
- az adminisztráció elválik<br />
+ polgári közigazgatásra (militia officialis)<br />
+ katonai közigazgatásra (militia armata)<br />
KÖZPONTI KORMÁNYZAT<br />
- a császár környezetében, az udvarban (aula, palatium) működött<br />
- népes kíséret (comitatus) nagy jelentősége<br />
- Az V. sz-ra a comesek hierarchiáján belül 3 csoport alakult ki: (4 katonai és 4 polgári c.)<br />
a) Államtanács (sacrum consistorium)<br />
- a központi igazgatás legfőbb szerve<br />
- a consilium principis helyébe lépett<br />
- tagjai az uralkodó körül, a császári palotában gyűltek össze (consistere=körülállni)<br />
- állandó tagok: a polgári, katonai közigazgatás felső vezetői, udvari főméltóságok<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 22/56<br />
b) 4 udvari főméltóság (legfontosabb főhivatalnokok)<br />
1. FŐUDVARMESTER (MAGISTER OFFICIORUM)<br />
- alá tartoztak a kancellária hivatalai (scrinia), melyek a<br />
- császár kegyétől függő döntéseket öntötték formába (s. memoriae)<br />
- levelezést és egyéb hivatali ügyeket intézték (s. epsitularum)<br />
- a beadványok jogi elbírálásával foglalkoztak (s. libellorium)<br />
- a császári utazásokat szervezték (s. dispisitionum)<br />
- alatta működött az államrendőrség (agentes in rebus), a palotaőrség (scholae palatinae)<br />
- a birodalmi posta (cursus publicus) és a fegyvergyárak (fabricae)<br />
2. FŐKANCELLÁR (QUAESTOR SACRI PALATII) ~ igazságügyminiszter<br />
- az uralkodó nevében kiadott jogi iratok levélformában való megfogalmazása<br />
- e jogi iratok: császári rendeletek, magasabb és alacsonyabb rangú hivatalnokok kinevezési<br />
okmányai (codicilli v. probatoriae)<br />
3. PÉNZÜGYMINISZTER (COMES SACRARUM LARGITIONUM)<br />
- a birodalom pénz- és adóügyeit igazgatta<br />
- a dioecesisekben tevékenykedő alsóbb tisztviselők (comites largitionum,<br />
commerciorum) és apparátusaik segítségével<br />
4. COMES RERUM PRIVATARUM<br />
- az uralkodó magánvagyonára (res private) felügyelt<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 23/56<br />
111. A DOMINÁTUS JOGRENDSZERE<br />
1. Egységesülés a birodalmi jogrendszerben (posztklasszikus és iustinianusi kor)<br />
a) ius civile (magánjogi értelemben) szembeállítása a<br />
+ ius publicum-mal<br />
+ ius criminale-val (közbűncselekmények)<br />
- ius civile továbbra (a iustinianusi korban is) = a római polgár joga, a római jog<br />
b) egységesül a ius publicum és ius privatum is, kettősségük elhalványul<br />
- a ius publicum a kógens jog (ius cogens)<br />
- a ius privatum a diszpozitív jog (ius dispositivum) lett<br />
c) egységesülés a jogszabálygyűjtő munkákban, az idézési törvényekben, a jogegységesítő<br />
aktusokban és a iustinianusi kodifikációban<br />
d) egységesülés a birodalmi jog és a helyi jogok között; a különbségek jórészt megszűnnek<br />
Pl.: K-en csak az öröklési és családjogi szokások maradtak meg.<br />
e) egységesülést, integráló hatást idéz elő a kereszténység is<br />
2. A vulgárjog (posztklasszikus római vulgárjog)<br />
- a posztklasszikus kor sajátossága<br />
- Kr.u. IV-V. században jutott uralomra<br />
- I. Constantinus idején indult meg<br />
- oka: fejlett gazdasági és szellemi élet lehanyatlik, a klasszikus jogászi gondolkodásmód a<br />
provinciákban nem érvényesült<br />
- vulgárjogi gondolkodásmód = leegyszerűsödött jogászi gondolkodásmód<br />
- pl.: a posztklasszikus vulgárjog nem választotta el a tulajdont és a birtokot és az adásvételt<br />
a tulajdonátruházási aktustól<br />
3. Iustinuanusi törvényhozás<br />
- a XII. táblás törvények óta ez a törvénymű jelentette először a római jog összefoglalását<br />
- korábban az Edictum perpetuum (Hadrianus) kodifikációja csak az edictumanyagot, a II.<br />
Theodosius és III. Valentinianus által elrendelt kodifikáció pedig csak a császári<br />
rendeleteket foglalta össze<br />
- a iustinianusi kodifikáció a jogtudósok műveinek (ius) és császári rendeletek (leges)<br />
páratlan összefoglalása<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 24/56<br />
112. SOROLJON FEL NÉHÁNY A JOGFEJLŐDÉS SZEMPONTJÁBÓL JELENTŐS<br />
RÓMAI CSÁSZÁRT!<br />
1. AUGUSTUS (KR.E. 27-KR.U. 14)<br />
- principatus kiépítése (a monarchia kialakítása a köztársasági formák látszólagos<br />
visszaállítása mellett)<br />
- törvényeivel rendet, békét teremtett (pax Romana)<br />
- lex Iulia iudiciorum privatorum: a régi legis actiok eltörlése<br />
- ius respondendi: megadja a jogtudósoknak a szakvélemény adásának jogát<br />
- lex Iulia de vi privata: erőszakos jogérvényesítés általános tilalma<br />
- esküdtlajstrom összeállítása: tagjaiból a praetor a felek megegyezése alapján kinevezte a<br />
iudexet, aki a közönséges civiljogi per esküdtbírája, lefolytatta a bizonyítási eljárást,<br />
eldöntötte a pert<br />
- ügyvédi díjazás tiltása<br />
- lex Aelia Sentia (Kr.u. 4); lex Fufia Caninia (Kr.e. 2.) : manumissiok korlátozása<br />
- lex Iulia de cellegiis (Kr.e.21) : szenátusi engedély szükséges az egyesületek<br />
alapításához<br />
- lex Iulia de maritandis ordinibus (Kr.e. 18) : a római polgárok közül minden 25-60 év<br />
közötti ffi és 20-50 közötti nő házasságban köteles élni. A házasságban nem élők<br />
(caelibus) a rájuk szálló hagyatékot egyáltalán nem, a gyermektelenek (orbi) csak fele<br />
részben szerezhették meg.<br />
2. CLAUDIUS<br />
- törvények a császári bürokráciára vonatkozóan<br />
- saját kancellária<br />
- ügyvédi jutalmazás 100 aranyig<br />
- fiscus pereiben császári procuratorok jártak el (egyszerre fiscus képviselői és a per bírái)<br />
- S.C. Macedonianum: Claudius alatt született, a filius familias részére folyósított<br />
pénzkölcsön az apa halála után sem volt peresíthető, mert ez naturalis obligatiot<br />
eredményezett.<br />
- megszüntette a házassági tilalmat nagybácsi és unokahúg között, hogy elvehesse<br />
Agrippinát, aki később megmérgezte<br />
- eltörölte a nők törvényes gyámságát<br />
3. HADRIANUS (KR.U. 117-138)<br />
- egységes államigazgatás kiépítése<br />
- Edictum Perpetuum: praetori edictumok anyagának összeállítója (Salvus Iulianus)<br />
- a privilegizált jogászok egybehangzó responsumait civiljogi erőre emelte, véleményük<br />
formailag és jogforrássá vált. (eltérő álláspont > bíró szabadon dönthetett)<br />
- császári szakvélemény (rescriptum) adása vitás jogi kérdésekben, ami kötötte a bírót az<br />
ítélet meghozatalában<br />
- eltörölte a lex Minitia azon rendelkezését, hogy a polgár és peregrinus házasságból<br />
született gyermek peregrinus lesz<br />
- a saját földben ill. szent helyen talált kincs a megtalálót illeti, az idegen telken talált kincs<br />
felerészben őt, felerészben a telektulajdonost illeti<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 25/56<br />
4. ANTONIUS PIUS<br />
- serdületlent (önjogút) csak úgy lehet örökbe fogadni, hogy az örökbefogadó vállalja,<br />
hogy nagykorúságáig magánál tartja, ennek biztosítéka a cautio; ha mégsem, akkor ki<br />
kell adnia a vagyonrészét vagy az ??? vagyonának ¼ részét. (quarta divi Pii)<br />
5. MARCUS AURELIUS<br />
- decretum divi Marci: követelése elvesztésével büntette azt a hitelezőt, aki adósának<br />
vagyontárgyait önhatalmúlag követelése fejében lefoglalja<br />
6. SEPTIMUS SEVERUS (193-211)<br />
- az államszervezet jellegének elfordulása a dominatus felé; katonai jelleg<br />
- 195: megtiltja a gyámolt vagyonának elidegenítését<br />
(211-217)<br />
7. CARACALLA<br />
- Kr.u. 212: Constitutio Antoniniana: a római polgárjog kiterjesztése a birodalom minden<br />
szabad alattvalójára. Kivéve: Latini Iuniani, dediticii Aeliani.<br />
(284-305)<br />
8. DIOCLETIANUS<br />
- dominatus kialakítása, alig burkolt abszolutizmus, K-i súlypont<br />
- dominus et deus cím<br />
- tetrarchia: négyes uralom, 2 főcsászár (Augusti), 2 alcsászár (Caesar)<br />
- a polgári igazgatás 3 szintű, hierarchikus:<br />
1. 4 praefectus praetorio a praefecturák élén (közig., adóztatás, igazságszolgáltatás)<br />
2 praefectus urbi a 2 főváros élén<br />
2. vicariusok (segítik a praefectus praetoriot; törvénykezés, diocesis élén)<br />
3. helytartók (provinciák élén)<br />
- igazságosabb adórendszer: földadó, személyi adók gazdaság stabilizálódik<br />
(313-337)<br />
9. CONSTANTINUS<br />
- 330. máj. 11.: új főváros: Konstantinápoly (Constantinapolis)<br />
- 313: milánói edictum: türelmi rendelet, a keresztényüldözés megszűntetése<br />
- unus testis nullus testis: egy tanú vallomására ne alapítsák az ítéletet<br />
- colonusok röghöz kötése<br />
- az eljegyzést felbontó fél a jegyestől kapott ajándékokat köteles visszaadni, amit ő<br />
ajándékozott, nem követelheti vissza<br />
- Augustus házasságra kötelező törvényeit hatályon kívül helyezte<br />
- 326: a gyámolt értékesebb ingóságainak elidegenítését hatósági hozzájáruláshoz kötötte<br />
10. II. VALENTINIANUS ÉS TÁRSCSÁSZÁRAI<br />
- 389: aki más vagyontárgyát önhatalmúlag elveszi, amennyiben az önhatalmat gyakorló a<br />
dolog tulajdonosa volt, a tulajdonjognak a sértett javára való elvesztéssel, ha pedig nem<br />
volt a tulajdonos, akkor a dolog értékének megfelelő büntetéssel sújtandó.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 26/56<br />
11. NAGY THEODOSIUS (379-395)<br />
- halálával 2 részre szakad a birodalom<br />
- 380-ban államvallássá tette a kereszténységet<br />
- 389: ld. előbb<br />
- colonusok röghöz kötése<br />
12. III. VALENTINIANUS (NY-R-I CS.) ÉS I. THEODOSIANUS (K-R-I CS.)<br />
- kodifikáció elrendelése: Codex Theodosianus (439), rendeletek<br />
- lex citationis: csak Pomponius, Ulpianus, Paulus, Gaius és Modestinus műveiből lehet<br />
idézni, csak rájuk lehet hivatkozni, valamint akikre ők hivatkoztak<br />
13. ZENO<br />
- neki küldi el a császári jelvényeket Odoaker<br />
- örökhaszonbérlet (emphytensis) önálló jogintézménnyé nyilvánítása (mezőgazdasági<br />
ingatlan örök időre való bérbeadása évi bérfizetés ellenében)<br />
14. IUSTINIANUS<br />
- ld. 123. tétel<br />
15. ANASTASIUS<br />
- 502: lehetővé tette a bíróság előtti emancipációt, előzetes császári engedéllyel (a pater<br />
familias jognyilatkozata, valamint a gyermek egyetértése)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 27/56<br />
114. A IUS FOGALMA ÉS KATEGÓRÁI<br />
[MINIMUM TÉTEL III.]<br />
1. IUS JELENTÉSE - KETTŐS FOGALOM: (a jog fogalmának megjelölése a „ius”)<br />
1. jogosultság = alanyi jog (facultas agendi): a személynek cselekvési és perindítási<br />
lehetősége van. [joga van vmihez]<br />
„Senki sem cselekszik csalárdul, ha a saját jogát gyakorolja.” - Gaius<br />
2. jogszabályok =tárgyi jog (norma agendi),<br />
- jogi normák különböző csoportjainak megjelölése (ius civile, ius publicum)<br />
- filozófiai fogalmak megjelölése (ius naturale, ius gentium)<br />
- jogszabályok egyes forrásai (pl. törvény, császári rendelet)<br />
- „A jog a jó és a méltányos művészete” (ius est ars boni et aequi) – Celsus<br />
- a jog az állam által kikényszerített normák összessége(1)<br />
a jogi norma megalkotásának, alkalmazásának célja, hogy érvényre jutassa az igazságot(2)<br />
(„Az igazságosság az arra való állandó és örökös törekvés, hogy mindenkinek megadjuk az<br />
őt megillető jogot.” - Ulpianus)<br />
- ius = eredetileg a praetor törvénykezési helye, valamint a jogtudósok iratai is. (ld. 105. tétel)<br />
2. A JOGI DOGMATIKA:<br />
- a római jogászi gondolkodásmód nem dolgozta ki, ténylegesen azonban használta a jogi<br />
dogmatika alapfogalmait<br />
- alapfogalmak:<br />
• jogviszony: (Rechtsverhältnis, Savigny) olyan emberek közötti viszony, amelyet a tárgyi<br />
jog szabályoz. Csak személyek között állhatnak fenn. (Pl.: jogalany (tulajdonos) és<br />
jogtárgy (tulajdon) között nem, de jogalany és nem jogalany között igen)<br />
• jogi tény: (Juristische Tatsache, Puchta, Savigny) olyan tény, történés, emberi<br />
cselekmény, amely joghatásokat (jogkeletkezést, jogmódosulást és jogmegszűnést) vált ki<br />
• jogintézmény: (Rechtsinstitut, Savigny) a nagyobb jelentőségű jogviszonyokra<br />
vonatkozó jogszabályok rendszerezett összessége (pl.: apai, férji hatalom, tulajdon)<br />
A római jogban az egyes actiok felelnek meg neki.<br />
• jogág: az egymáshoz hasonló jogviszonyokat rendező jogszabályok összessége. Pl.: ius<br />
publicum, ius privatum. A jogrendszer részterületei.<br />
• jogrendszer: egy adott államban a hatályos jogszabályok összessége, a tárgyi jog<br />
legfelsőbb kategóriája.<br />
3. A JOG FELOSZTÁSAI (kategóriapárok)<br />
a) ius civile – ius naturale, ius gentium<br />
b) ius civile – ius praetorium<br />
c) ius aequum – ius strictum<br />
d) ius publicum – ius privatum<br />
e) ius cogens – ius dispositivum<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 28/56<br />
[4 további új kategóriapár:]<br />
f) IUS UNIVERSALE - IUS PARTICULARE<br />
(birodalmi és partikuláris jog)<br />
1. egy adott állam egész területére kiterjedő jog<br />
2. Csak bizonyos vidékeken érvényesülő, résszerű jogszabályok<br />
g) IUS GENERALE - IUS SPECIALE<br />
(általános és egyedi jog)<br />
1. egy jogrendszeren belül általános jelleggel érvényesül<br />
2. különleges szabályozást igénylő jogviszonyokra vonatkozó különleges szabályozás<br />
alapja az „általános” és „különös, egyedi” fogalmat elhatároló görög filozófia<br />
h) IUS COMMUNE - IUS SINGULARE<br />
(rendszerű és kivételes jog)<br />
1. a jog rendszerint alkalmazandó szabályai<br />
2. kivételesen alkalmazott jog (a jogalkotó tekintélye vezette be)<br />
a) különös méltánylást érdemlő jogi helyzetre (beneficia iuris) pl. kezességnél<br />
b) egy különleges elbánásban részesített személycsoportra (privilegia, excusationes) pl.<br />
tévedés szabályainál<br />
i) IUS PRIMARIUM - IUS SUBSIDIARIUM<br />
(elsődleges és kisegítő jog)<br />
1. Egy jogi kérdést elsődlegesen szabályozó (lex primaria) jogszabály.<br />
2. Csak akkor alkalmazhatóak a kisegítő, szubszidárius jogszabályok (lex subsidaria),<br />
ha az adott jogi kérdést más, elsődleges jogszabály nem szabályozza.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 29/56<br />
115. A IUS CIVILE KIFEJEZÉS JELENTÉSEI A RÓMAIAKTÓL NAPJAINKIG<br />
[MINIMUM TÉTEL IV.]<br />
1. AZ ARCHAIKUS RÓMA<br />
- a rómaiak a maguk jogát ius civile (ünnepélyesebb formában: ius Quiritium) kifejezéssel<br />
illették<br />
- a civiljog alatt kezdetben az államot alkotó polgárok (cives, Quirites) közösségeként<br />
felfogott római városállam sajátos jogrendszerét értették<br />
- ezt írott formában a XII táblás törvények rögzítették<br />
- ez a ius civile eredeti értelme = ius civium Romanorum<br />
- a „ius” szót, ha azzal a tárgyi jogra, a római jog szabályainak összességére akartak utalni,<br />
kiegészítették a „civile” szóval ius civile<br />
- ius civium Romanorum iura peregrinorum (külföldi jogrendszerek, pl.: athéni jog)<br />
2. A KÖZTÁRSASÁG KORA, PREKLASSZIKUS KOR<br />
- a kor jogrendszerét alapvetően a ius civile (civiljog) határozta meg<br />
- emellett kifejlődött, majd megerősödött a ius praetorium<br />
- a ius civile és a ius praetorium évszázadokon át párhuzamosan érvényesült, egyenrangúak<br />
- a ius civile még a római polgár valamennyi életviszonyát rendezte (állam és polgártárs<br />
irányába is), mivel ez Róma speciális „nemzeti” joga<br />
- a ius civile értelme fokozatosan megváltozott, kibővült<br />
- a ius praetoriumhoz képest a ius civile merev, régi, szigorú civiljog (ius strictum)<br />
3. A PRINCIPÁTUS KORA, KLASSZIKUS KOR<br />
- a ius civile és a ius praetorium (primitív-fejlett) közötti határvonal fellazult<br />
- a 2 intézmény egybeolvadt, közöttük a klasszikus korban csak eredetbeli különbség van<br />
- jogszabályalkotásra hivatott tényezőktől származhatott<br />
(1. népgyűlés, 2. senatus, 3. császár 4. responsumok adására feljogosított jogtudósok)<br />
- a civiljog-praetori jog egybeolvadása után ius civile = egységes jog, maga a jogtudomány<br />
- mivel a jogtudósok által művelt anyag legnagyobb részét a magánjog tette ki <br />
- ius civile = magánjog, ius privatum szinonimája is lett (itt kettőződik meg a jelentése)<br />
4. A DOMINATUS KORA, KÉSŐCSÁSZÁRKOR<br />
- a posztklasszikus és a iustinianusi kor az egységesülés korszaka<br />
- a magánjogi értelemben vett ius civilét szembeállították a ius publicummal és a ius<br />
criminaleval is (közbűncselekményekre vonatkozó)<br />
- de megőrizte eredeti jelentését is: a római polgárok jogát, a római jogot<br />
- a iustinianusi kodifikációval a ius civile fogalmának fejlődése nem zárult le<br />
5. A KÖZÉPKOR<br />
- ius civile alatt a római jogot értették<br />
- archaikus ius Quiritiumius Romanorum („rómaiak joga”)ius Romanum („római jog”)<br />
6. AZ ÚJKOR<br />
- XVIII. századtól a ius civile jelentése leszűkült csak magánjogot jelent<br />
- a modern nyelvi megfelelője a polgárjog, mivel az újkori polgári jog a magánjogra épül<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 30/56<br />
116. A JOGALKALMAZÁS ÉS JOGÉRTELMEZÉS RÓMAI JOGI ESZKÖZEI ÉS ELVEI<br />
I. A JOGALKALMAZÓ FELADATA, ESZKÖZEI<br />
1. A jogalkalmazás folyamata, a jogalkalmazó feladata<br />
- a jogszabály megalkotója egy típusesetet tart szem előtt, de a jogalkalmazó sokszor<br />
más (ált. nem is hasonlító) tényállással kerül szembe<br />
- jogalkalmazó feladata: konkrét tényállást értékelve a jog alapján hozzon döntést <br />
a) kiválassza az arra vonatkozó jogszabályt (ha nincs, analóg jogszabályt alkalmaz)<br />
b) megállapítsa e jogszabály hiteles szövegét és kötelező erejét<br />
c) szükség esetén értelmezze, interpretálja azt<br />
2. A jogszabály kiválasztása<br />
- jogalkalmazó feladata: a jogi normák nagy tömegéből megtalálja az adott<br />
helyzetben alkalmazandó jogszabályt. Alapelvek:<br />
- lex posterior derogat legi priori: a későbbi törvény lerontja a korábbit<br />
- lex specialis derogat legi generali: a különös törvény lerontja az általánost<br />
- lex primaria derogat legi subsidariae: az elsődleges törvény lerontja a kisegítőt<br />
II. A JOGALKALMAZÁS MÓDSZEREI<br />
1. INTERPRETATIO<br />
- logikai művelet; rendelkezésre áll a tényállás és a jogszabály<br />
- jogalkalmazó (bíró) kötelessége: a jogszabály rendelkezéseit a konkrét esetre<br />
vonatkoztatva mondja ki ítéletét.<br />
- primitív népeknél szó szerinti értelmezés, fejlett társadalmaknál értelmezés<br />
a) Az interpretatio folyamata (4 típus az értelmezési folyamatban)<br />
1. nyelvtani értelmezés (i. grammatica): szavak jelentésének és szemantikai<br />
kapcsolatának vizsgálata<br />
2. logikai értelmezés (i. logica): a formális logika szabályainak alkalmazása<br />
3. rendszertani értelmezés (i. systematica) a szöveget a többi jogszabályhoz való<br />
viszonyában, a magasabb kategóriákkal (jogág, jogrendszer) való<br />
összefüggéseiben elemzi<br />
4. történeti értelmezés (i. historica): jogalkotót a jogszabály alkotása során<br />
esetlegesen vezető cél vizsgálata<br />
b) Általános elvek<br />
- a jogszabályt mindig a maga egészében kell értelmezni<br />
- a jogszabály betű szerinti követése nem zárja ki a törvénysértés lehetőségét (in<br />
fraudem legis eljárás, „törvényt kijátszó”); (summum ius summa iniuria, Cicero)<br />
- mindenekelőtt a tvhozó akaratát (voluntas legis) kell megvizsgálni<br />
- amennyiben ez nem állapítható meg, az érintettre nézve enyhébb megoldást<br />
eredményező intézkedést kell alkalmazni (in dubio pro reo)<br />
- a logika általános szabályait is alkalmazni kell:<br />
+ a kevesebbre való következtetés (argumentum a maiori ad minus) elvét<br />
+ az ellenkezőből való következtetés (argumentum a contrario) elvét<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 31/56<br />
c) A jogszabályalkotás interpretatio eredményét tekintve lehet:<br />
- megállapító (i. declarativa): a jogszabály pontos értelmét tárja fel<br />
- kiterjesztő (i. extensiva): a magyarázat a jogszabály szó szerinti értelmét tágítja<br />
- megszorító (i. restrictiva): a magyarázat a jogszabály szó szerinti értelmét szűkíti<br />
2. ANALOGIA<br />
- a tényállás hasonlóságán alapuló jogalkalmazói eljárást jelenti<br />
- éltek már vele a pontifexek is a XII táblás törvények alkalmazásánál<br />
- a pontifexek és a praetorok analógiáját a jogalkotás egyik nemének tekintjük<br />
- Fajtái:<br />
a) törvényanalógia: a bíró az adott esetre vonatkozó jogszabály hiányában egy<br />
hasonló, de konkrét jogszabályt alkalmaz<br />
b) joganalógia: akkor használható, amikor semmilyen konkrét, hasonló jog nem áll<br />
rendelkezésre, a bíró a jog általános elvei, szabályai alapján dönt<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 32/56<br />
117. A IUS ÉS A LEX SZÓ JELENTÉSEI A RÓMAI JOGBAN<br />
1. IUS:<br />
A) JELENTÉSE<br />
- XII. táblás törvény: tisztán kivehető belőle a jog, mint önálló normarendszer kialakulása.<br />
- A jogot a rómaiak találták ki. Bizonyíték: latin nyelvben alakult ki először önálló szó a jog<br />
megjelölésére IUS.<br />
- „ius”=eredetileg a forum Romanum konkrét helye, ahol a praetor törvénykezett (in ius<br />
vocatio = a praetor színe elé hívják az alperest). Itt zajlott a per 1. szakasza: in iure eljárás<br />
- más jelentés: vmely magatartás jogszerűsége, szemben az iniuriaval, jogsérelemmel<br />
- miután a ius fogalmát el tudták vonatkoztatni a magatartás ténylegességétől, kialakult a ius<br />
elvont, alanyi jogi és tárgyi jogi fogalma is<br />
- római jogtudósok: a jog a „jó és méltányos művészete” (ius est ars boni et aequi) <br />
igazságosságot (iustitia) kell megvalósítania <br />
- erkölcsi, jogi parancs (praeceptum iuris) is előírja az emberi élet 3 alapszabályát:<br />
- iuris praecepta sunt haec: honeste vivere, alterum non laedere, suum cuique tribuere<br />
„tisztességesen élni, mást meg nem sérteni, mindenkinek megadni azt, ami őt megilleti.” <br />
a jogszabályokat az erk.i eredetű, de jogi tartalmat nyert alapelvek szerint kell értelmezni<br />
B) KETTŐS FOGALMA<br />
[kifejtve a 114. tételben]<br />
C) JOGI DOGMATIKA<br />
[kifejtve a 114. tételben]<br />
2. A LEX JELENTÉSEI:<br />
a) A köztársasági korban<br />
- a szokásjog mellett a római jog legrégibb forrása<br />
- a tárgyi jog legfontosabb forrása<br />
- eredetileg a szigorúan előírt módon írásban megszövegezett és a népgyűlések (comitia<br />
centuriata, comitia tributa) által megszavazott, szabályszerűen kihirdetett határozatok<br />
- valamint a concilium plebisen elfogadott plebiscitumokat<br />
- törvények megszövegezése: 10 fős, consuli hatalommal rendelkező bizottság végezte:<br />
decemviri legibus scribundis (ők alkották Kr.e. 451-ben a XII táblás törvényeket<br />
lex duodecim tabularum)<br />
- fajtái:<br />
a) lex lata (meghozott törvény) ill. lex rogata (megszavazott törvény)<br />
b) lex data (a törvényhozásra feljogosított magistratusok által kiadott törvények)<br />
b) A császárkorban<br />
- a comitiák törvényhozói tevékenysége csekély; utolsó comitián hozott törvény: Kr.u. I. sz.<br />
- két értelme volt a lex-nek:<br />
1. császári rendeletek (lex) = lex publica: törvény és azzal egyenrangú jogforrás<br />
2. szerződési kikötés (lex contractus) = lex privata: szerződési kikötés<br />
c) A XII táblás törvényt követően<br />
- a római magánjog fejlődésében csekély szerep<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 33/56<br />
118. A LEX MEGHOZATALA, ALKATRÉSZEI, OSZTÁLYOZÁSA A SANCTIO<br />
I. A LEX FAJTÁI<br />
SZEMPONTJÁBÓL<br />
a) előírt módon írásban megszövegezett és a népgyűlések (comitia centuriata / comitia<br />
tributa) által megszavazott és szabályszerűen kihirdetett határozat<br />
b) a plebs által a plebejusi népgyűlésen (concilium plebis) elfogadott plebiscitum (törvények<br />
módjára hozott határozatok) Lex Hortensia egész római népre kötelezőek<br />
c) dominatus korában: a császári rendeletek is<br />
d) köztársaság végétől a szerződési kikötés is (lex contractus)<br />
e) más megkülönböztetés:<br />
lex publica (törvény és azzal egyenrangú jogforrások)<br />
lex privata magánjogi értelemben vett törvény (pl. szerződési kikötés, lex contractus)<br />
f) így 1. lex privata (magánjog) 2. lex rogata (közjog) ezen belül: lex publica és lex data<br />
II. A LEX MEGHOZATALA<br />
a) lex lata (meghozott törvény) ill. lex rogata (megszavazott törvény)<br />
- köztársaság kora: mindhárom állami főszerv részt vett a törvényhozásban<br />
- a magistratus hívta össze a népgyűlést, kidolgozta a törvényjavaslat írásbeli szövegét,<br />
ő terjesztette valamelyik comitia elé<br />
- a populus formátlan gyűléseken (contio) megbeszélte a javaslatot<br />
- a comitia (ahol vitának nem volt helye) szavazott a kérdésről<br />
- a népgyűlés által elfogadott törvényt a senatus megerősítette az „atyák tekintélyével”<br />
(patrum auctoritate)<br />
- A törvényeket írásba foglalták, fa- és bronztáblákon (tabulae) közzétették<br />
- megőrzéséről az állami levéltár (tabularium) gondoskodott<br />
b) lex data: a törvényhozásra feljogosított magistratusok által kiadott törvények. Az egész<br />
államot érintő ügyekben a dictatorok (pl. Sulla, Caesar), a tartományok tekintetében a<br />
hadvezérek, az imperatorok kaptak felhatalmazást a népgyűléstől a leges provinciae<br />
kiadására<br />
III. A LEX ALKATRÉSZEI<br />
A lex rogata-nak 3 alkatrésze van:<br />
1. praesriptio<br />
2. rogatio<br />
3. sanctio.<br />
1) praesriptio: a törvény fejirata. Tartalma: a) a javaslattevő magistratus neve, akiről a<br />
törvényt rendszerint elnevezték; b) a törvény meghozatalának helye és ideje c) az először<br />
szavazó század (centuria praerogativa) vagy kerület neve<br />
2) rogatio: a törvény rendelkező része. Tartalma: törvényi parancs, előírás, tilalom<br />
3) sanctio: a törvény érvényesülésének biztosítéka. Tartalma: a törvény megszegőivel<br />
szemben kilátásba helyezetett joghátrányok<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 34/56<br />
IV. A LEX OSZTÁLYOZÁSA A SANCTIO SZERINT<br />
1) lex perfecta: bizonyos magatartást tilosnak és érvénytelennek nyilvánított, s ennek a<br />
következménye volt általában az eredeti állapot visszaállítása.<br />
Pl.: házastársak közötti ajándékozást tiltó jogszabály<br />
2) lex minus quam perfecta: csak büntetést írt elő, de a jogsértő cselekményt nem<br />
érvénytelenítette<br />
Pl.: a fiatalkorú személy becsapásával kötött szerződés érvényes, de a csaló ellen<br />
büntetőkereset indítható<br />
3) lex imperfecta: tiltotta ugyan a magatartást, de nincs jogkövetkezménye<br />
Pl.:bizonyos értéken túli ajándékozás tiltott, de nem érvénytelen, nincs szankció<br />
4) lex plus quam perfecta: olyan törvény, mely érvénytelenített és büntető szankcióval is<br />
rendelkezett<br />
Pl.: a fizikai kényszerrel létrehozott szerződés semmi, és büntetendő<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 35/56<br />
119. A RÓMAI JOG SZEMPONTJÁBÓL MILYEN JELENTŐS LEXEKET ISMER?<br />
1. Leges regiae: (királyi törvények) a római jogalkotás legkorábbi emléke; Papirius<br />
(királykor végén élt pontifex) állította össze. Ezek szakrális elemekkel átitatott büntető<br />
szabályok, bár lexnek nem nevezhetőek, mert azokat nem a népgyűlés, hanem a királyok<br />
bocsátották ki rendeletek módjára.<br />
2. a XII táblás törvényt megelőző (Kr.e. 510-451) időszak törvényhozásából 30 törvény<br />
maradt fenn, ezek többsége nem normatív jogszabály, hanem politikai tartalmú<br />
intézkedés. Kivétel: lex Aternia Tarpeia (454), a lex Menenia Sestia (452), amely a<br />
magistrátusok bírságolási jogáról és a kiszabható bírságokról rendelkezett.<br />
3. XII táblás törvény (lex duodecim tabularum, Kr.e. 451-450) A iustinianusi<br />
kodifikációval veszti el hatályát; a decemviri legibus scribundis szövegezte meg;<br />
Tartalma: magánjogi, eljárásjogi, anyagi büntetőjogi, rendészeti, vallási eredetű<br />
törvények. Cél: a korábbi római szokásjog rögzítése. A joganyagot a népgyűlés elfogadta,<br />
majd közzétette a forumon. A törvényeket eredetileg fatáblán hirdették, majd csak<br />
később vésték ércbe.<br />
4. lex Canuleia de conubio (Kr.e. 445) törvényes patrícius-plebeius házasság<br />
5. leges Liciniae Sextiae (Kr.e. 367-366) plebs adósságterheit csökkenti; ager publicusból<br />
max. 500 iugerum; egyik consul lehet plebeius; praetori tisztség;<br />
6. lex Poetilia Papiria (Kr.e. 326) adósrabszolgaság körülményeinek enyhítése<br />
7. lex Ogulnia (Kr.e. 300) plebejus is lehet főpap<br />
8. lex Hortensia (Kr.e. 287) a plebiscitumok hatálya az egész Populus Romanusra kiterjed<br />
9. lex Aquilia (Kr.e. 286) a kártérítési jog alapjait rakta le<br />
10. lex Aquilia de danno (Kr. e. III. század) a kártérítési jog alapjait rakta le,<br />
11. lex Cincia (Kr.e. III. század vége) tilos ajándékozni bizonyos értékhatár felett<br />
12. lex Aebutia (Kr.e. II. század közepe) a praetor peregrinus perrendjét civiljogi erőre<br />
emelte<br />
13. lex Laetoria (Kr.e. II. század) a 25. életévüket be nem töltött serdültek szerződéseire<br />
vonatkozott<br />
14. lex agraria (Kr.e. 111) az ager publicus birtokosainak a tényleges hatalmukban tartott<br />
földet tulajdonba adta.<br />
15. lex Iulia de civitate (Kr.e. 90) polgárjog kiterjesztése Itália minden szabad lakosára<br />
16. lex Cornelia (Kr.e. 67) a praetorokat kötik az általuk kibocsátott edictumok<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 36/56<br />
17. lex Minicia (Kr.e. I. század) a polgár és peregrinus házasságából született gyermek az<br />
alacsonyabb jogállású szülő státusát követi<br />
18. lex Iulia de collegis (Kr.e. 21): senatusi engedélyhez köti az egyesületek alapítását<br />
19. lex Papia Poppaea (Kr.u. 9): Augustus családjogi törvénye; házassági<br />
kényszerintézkedések: kötelező újraházasodás, concubinatus szigorítása<br />
20. lex Iulia de maritandis ordinibus (Kr.e. 18): a római polgárok közül minden ffi<br />
életének 25-60. éve, minden nő 20-50. életéve között római házasságban köteles élni<br />
21. lex Iulia de vi privata: tiltja az erőszakos jogérvényesítést<br />
22. lex Iulia iudiciorum privatorum (Kr.e. 17) legis actiok hatályon kívül helyezése<br />
23. lex Iunia Norbana (Kr.u. 19) a formahibásan felszabadított rabszolgák csak Latini<br />
Iunianik lehettek<br />
24. lex Aelia Sentia (Kr.u. 4, Augustus) manumissio korlátozása; 20 év alatti úr nem<br />
szabadíthat fel; 30 év alatti rabszolgát csak jogos indokkal lehet felszabadítani, különben<br />
Latini Iuniani lesz. Tilos a hitelezők megkárosítására irányuló rabszolgafelszabadítás.<br />
25. lex Fufia Caninia (Kr.e. 2, Augustus) a végrendeleti felszabadítást a rabszolgák száma<br />
szerint korlátozta<br />
26. Constitutio Antoniniana (edictum Caracallae, Kr.u. 212) a római polgárjog<br />
kiterjesztése a birodalom minden alattvalójára (kivéve Latini Iuniani, dediticii Aeliani)<br />
27. lex citationis: (Kr.u. 426) (idézési törvény) II. Theodosius és III. Valentinianus közös<br />
rendelete, kötelező erővel ruházták fel Gaius, Papinianus, Ulpianus, Paulus és<br />
Modestinus (5 kitüntetett iurisconsultus) összes művét, valamint akikre ők hivatkoznak.<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 37/56<br />
I. A SZOKÁSJOG<br />
(CONSUETUDO)<br />
120. A CONSUETUDO, AZ EDICTUMOK<br />
A) ÁLTALÁNOS JELLEMZŐK<br />
- a római ius legrégibb forrása a szokásjog<br />
- fajtái: vallási vagy erkölcsi<br />
- JOGSZOKÁS: a szokás jogi tartalommal bővülése, miután az állam létrejötte után a<br />
szokásokat az igazságszolgáltató vagy más kényszerhatalmi szervei útján biztosította<br />
- SZOKÁSJOG: a jogszokások összessége<br />
- császárkor elejétől szokásjog = consuetudo<br />
- mindig íratlanul keletkezett szembeállították az írott joggal (ius scriptum) íratlan<br />
jognak nevezték (ius non scriptum)<br />
- a puszta írásba foglalás nem teszi írottá a szokásjogot: ugyanis csak az a jogforrás minősül<br />
írott jognak (ius scriptum), amelyet előírt formában, írásban rögzítettek és kihirdettek<br />
- a szokásjognak az erkölccsel közös gyökere volt, néha mores maiorumnak nevezték<br />
B) A SZOKÁSJOG ISMÉRVEI ÉS HATÁSA<br />
- a szokásjog ismérveit először Salvius Iulianus (II. sz.) fejtette ki:<br />
a) a nép hallgatólagos egyetértése (tacitus consensus populi) elfogad egy gyakorlatot<br />
b) mely írásba foglalás nélkül (sine ullo scripto)<br />
c) mindenkit kötelez (tenebunt omnes)<br />
- modern értelemben a jogalkalmazásban hosszabb időn át ténylegesen érvényesülő, íratlan<br />
szabályokat jelenti. Nem annyira ismeretelméleti, inkább lételméleti kategória.<br />
- a principátus kora: a szokásjognak kettős arca van:<br />
+ „a szokásjog a tv-ek legjobb magyarázója” (Paulus)<br />
+ törvényrontó szokásról (desuetudo) is beszélnek<br />
- dominatus: egy rendelet (319) megszüntette a törvényrontó hatályát<br />
II. A MAGISTRATUSOK HIRDETMÉNYEI<br />
(EDICTA MAGISTRATUUM)<br />
A) ÁLTALÁNOS JELLEMZŐK<br />
- ius edicendi: hivatalos hirdetmények útján való érintkezés a néppel; a magistratus curulest<br />
illette meg ez a jog<br />
- edictum: fehér fatáblán közzétett hirdetmény<br />
- a magistratusok ebben általában hivatalba lépésükkor meghirdetett programjukat tették<br />
közzé, konkrét eljárási módozatokat, ügyintézési normákat<br />
- a magistratusi hirdetmények típusai:<br />
a) praetor edictumai<br />
b) aedilis curulesek edictumai<br />
c) helytartók által kiadott (a praetori edictumnak felelt meg)<br />
d) provinciai quaestorok által kiadott hirdetmények (edictum provinciale, az aedilis<br />
curulis edictumának felelt meg)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 38/56<br />
B) A PRAETORI EDICTUM (edictum praetorium)<br />
- a praetor hatalma imperiumából eredt<br />
- a praetor nem alkothatott jogszabályt (praetor ius facere non potest) <br />
- az edictumban használt kifejezések így pl.: iudicium dabo (keresetet adod); ratum non<br />
habebo (nem fogom jóváhagyni)<br />
- praetor urbanus peren kívüli jogsegélye: interdictum<br />
- praetor peregrinus a legis actiok (régi civiljogi performa) mellett kialakította a formuláris<br />
perrendjét<br />
- nem bocsátott ki minden alkalommal tartalmilag új szövegű edictumot<br />
- a hivatalok vezetői megtartottát a kihirdetett edictumokat, de<br />
- vagy új programponttal egészítették ki: edictum novum<br />
- vagy év közben került sor a kiegészítésére: edictum repentinum<br />
- átvett, általános anyag, minden praetor átvette elődjétől: edictum perpetuum<br />
- lex Cornelia de edictis praetorum: a praetorok kötelesek meghirdetett edictumaikhoz<br />
tartani magukat, így ez jogforrássá tette az edictumot<br />
- „egy évre szóló tv”-nek is nevezték Cicero korában (lex annua)<br />
C) AZ EDICTUMOK KODIFIKÁLÁSA<br />
- praetorok szerepe csökkent edictumszövegek = jogforrás<br />
- rendezetlenség nehéz használat<br />
- Hadrianus császár (~130) Salvius Iulianus jogtudós az edictumszövegek rendezése<br />
+ tudományos szerkezetet adott neki<br />
+ függelékül hozzáillesztette az aedilis curulisek szintén állandósult tartalmú edictumát<br />
+ edictum provinciale anyagát újjászerkesztette<br />
- Edictum perpetuum: az így létrejött törvénymű; a császár megváltoztathatatlanná<br />
nyílvánította, ezzel befejeződött a praetori jog fejlődése<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 39/56<br />
I. A SENATUSI HATÁROZAT<br />
121. A SENATUS CONSULTUM, A CONSTITUTIO ÉS FAJAI<br />
(SENATUS CONSULTUM)<br />
köztársaság idején nem minősült jogforrásnak<br />
- csak az atyák tanácsa (consultum) volt az államot irányító főhivatalnokok részére<br />
- ezeket az esetek túlnyomó részében követték a magisztratusok, mivel azok betartásáért<br />
politikai-morális felelősséggel tartoztak a senatusnak<br />
császárkorban már jogforrás a senatus consultum<br />
- mögötte állt a princeps akarata<br />
- princeps = a senatus feje, oratio principis formájában is tehetett javaslatot, törvényerejét<br />
a senatus consultum biztosította<br />
- Kr.u. II. sz., Gaius: a senatus consultum törvényerővel rendelkezik (legis vicem obtinet)<br />
Részei:<br />
- elnöklő magisztrátus neve, a gyűlés helye, ideje, tanúk nevei<br />
- előterjesztő magisztrátus jelentése<br />
- bevezető formula<br />
- a határozat tartalma<br />
- a senatorok jóváhagyását jelző „C” (censuere = határoztak)<br />
II. A CSÁSZÁRI RENDELETEK<br />
(CONSTITUTIONES)<br />
- constitutiones: a császári rendeletek összefoglaló neve<br />
- fajtái tartalmuk szerint: általános (constitutio generalis), egyedi (constitutio specialis)<br />
- csoportosítás:<br />
A) A PRINCIPÁTUS IDEJÉN<br />
- a császári rendeletek 4 fajtája:<br />
- edictum (hirdetmény)<br />
- rescriptum (magánjogi szempontból a legjelentősebb)<br />
- mandatum (utasítás, parancs)<br />
- decretum (határozat)<br />
1. Edictum: a császár (a köztársaság 1. tisztviselője), edictumot bocsátott ki, melynek<br />
hatálya uralkodásának idejére korlátozódott. = quasi császári rendelet<br />
2. Rescriptum: a császár (a birodalmi jog legfőbb forrása) a hozzá intézett vitás jogi<br />
kérdésekben (jogi tanácsadókkal)szakvéleményeket adott. Ez a konkrét ügyekben hozott<br />
előzetes elvi döntés a rescriptum (válaszirat, leirat). Magánszemélyek beadványai =<br />
libelli. Rescriptum 2 fajtája:<br />
subscriptio: a válasznak a kérvényre rávezetett és a császár által aláírt szövege<br />
epistula: önálló válaszlevél<br />
3. Mandatum: a császár (a birodalom hivatalnoki karának feje) közigazgatási ügyekben<br />
kinyilvánított akaratát az alárendelt hivatalnokokkal mandatum (utasítás, parancs)<br />
alakjában közölte<br />
4. Decretum: a császár (a birodalom legfőbb bírája) a hozzá fellebbezett peres ügyekben<br />
decretum (határozat) formájában döntött<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 40/56<br />
B) A DOMINÁTUS IDEJÉN<br />
- az előző korszak formái megmaradtak (határaik elmosódtak), de újak is létrejöttek:<br />
5. Oratio principis<br />
6. Pragmatica sanctio (közjogi tárgyú, ünnepélyes keretek között kibocsátott rendelet)<br />
C) A RENDELETEK ÖSSZEGYŰJTÉSE<br />
- a posztklasszikus korban indult meg<br />
- Codex Gregorianus (291): Gregorius állította össze Hadrianustól Diocletianusig kiadott<br />
constitutiokat (magángyűjtemény)<br />
- Codex Hermogenianus (295): Hermogenianus gyűjteménye, szinte csak Diocletianus<br />
rendeletei. (magángyűjtemény). Később mindkettőt kiegészítették a császári rendeletekkel.<br />
- Codex Theodosianus (438. jan. 1.): II. Theodosius (K-római császár) és III. Valentinianus<br />
(Ny-római császár) közös rendelete alapján, a birodalom mindkét felén hatályba lépett. I.<br />
Constantinustól II. Theodosiusig kiadott rendeletek gyűjteménye. 16 könyv. K-en a<br />
iustinianusi kodifikációig, NY-on a XII. századig (bolognai glosszátorok) volt a római jog<br />
legfontosabb forrása<br />
D) A RENDELETEK VISZONYA A JOGTUDOMÁNYHOZ<br />
- császári rendeletek összefonódtak a jogtudománnyal (ius), a császári rendeletanyaggal<br />
szemben (lex)<br />
- I. Constantinus (321) megtiltotta a bíróságoknak a Notae (Paulus, Ulpianus Papinianushoz<br />
írta) alkalmazását, majd Paulus: Sententiarium librit kötelező erővel ruházta fel<br />
- lex citationis (426, idézési törvény) II. Theodosius és III. Valentinianus közös rendelete,<br />
kötelező erővel ruházták fel Gaius, Papinianus, Ulpianus, Paulus és Modestinus (5<br />
kitüntetett iurisconsultus) összes művét, valamint akikre ők hivatkoznak. Amennyiben a<br />
jogtudósok véleményei nem egyeztek, a többség véleménye volt az irányadó; ha az arány<br />
egyenlő volt, azt a nézetet kellett vallani, amelyikhez Papinianus csatlakozott; és ha az<br />
adott kérdésben ő nem foglalt állást, a bíró szabadon választhatott a véleménycsoportok<br />
között<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 41/56<br />
0. A RÓMAI JOG FORRÁSAI<br />
- szokásjog (consuetudo)<br />
- törvény (lex)<br />
- senatusi határozat (senatus consultum)<br />
- magistratusi hirdetmény (edictum)<br />
- j o g t u d o m á n y ( i u r i s p r u d e n t i a )<br />
- császári rendelet (constitutio)<br />
122. A RÓMAI JOGTUDOMÁNY<br />
I. A JOGTUDOMÁNY ( IURISPRUDENTIA)<br />
MINT JOGFORRÁS<br />
- Jogtudomány: a joggal való önálló, a konkrét ügyek megoldásán túlmenő foglalkozás,<br />
egyedül Rómában alakult ki<br />
- nem elvont, hanem a mindennapi élet tudománya volt<br />
- a meglévő jogforrások anyagának magyarázásával, a hiányok pótlásával foglalkozott<br />
- a római magánjog fejődésének mozgató ereje lett, végül pedig jogforrássá vált<br />
- jelentősége: a bíróságok minden más jogforrást (lex, sc, edictum) a jogtudósok<br />
értelmezésein keresztül, azok értelmezése szerint alkalmazták <br />
- valamennyi más jogforrás fölé emelkedett<br />
A római jogtudomány történetét Pomponius ismerteti.<br />
II. A RÓMAI JOGTUDOMÁNY KORSZAKAI (4)<br />
1. a jogtudomány kezdetei, kialakulása, archaikus kor<br />
2. preklasszikus kor<br />
3. klasszikus<br />
4. posztklasszikus kor<br />
1. A RÓMAI JOGTUDOMÁNY KEZDETEI, ARCHAIKUS KOR<br />
(2 SZAKASZ)<br />
a) pontifikális jogtudomány (Kr.e. IV-III. sz. fordulójáig)<br />
- a jog ismerői a pontifexek<br />
- collegium pontificum: eleinte 3-5, később 15 tag, vezető: pontifex maximus<br />
- nyilvántartotta a törvénykezésre, az „istenek által alkalmaznak nyilvántartott napokat”<br />
(dies fasti), így a papi funkció összefonódott a bíráskodással<br />
- ismerték az ősi szokásjogot, a szerződési és perbeli formulákat<br />
- A pontifikális interpretáció = az új jogkérdéseket a pontifexek a XII táblás törvény<br />
szerződési formáinak analóg alkalmazásával oldották meg<br />
b) világi jogtudomány:<br />
- ius Flavianum (Kr.e. 304): Flavius (1) közzétette a performák gyűjteményét<br />
- ezzel együtt a dies fasti jegyzékét is nyilvánossá tette a jogtudományt<br />
- első világi jogászok tanításai szájhagyomány útján maradtak fenn<br />
- pontifexek befolyásától mentes jogtudomány Claudius Caecusszal (2) indult meg<br />
- a jogi vélemények (responsa) osztogatása <br />
- Coruncanius: (3) 1. plebejus pontifex maximus (254); nem pontifex maximusként adta<br />
ki responsumait<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 42/56<br />
2. A PRÉKLASSZIKUS JOGTUDOMÁNY<br />
(2 SZAKASZ)<br />
- kialakult a jogtudós (iurisconsultus) hivatása; ez gyakran a szónok (orator)<br />
tevékenységgel párosult<br />
- magánjog alapjait a préklasszikus jogtudósok, a régiek (veteres) fektették le: [Aelius-<br />
Sulpicius]<br />
- jogtudományukat az írásbeliség, a kazuisztika, a rendszerességre való törekvés, a görög<br />
filozófia hatása jellemzi<br />
a) a préklasszikus jogtudomány kialakulása (Kr.e. II. sz. eleje)<br />
- Aelius (4) munkásságával kezdődik. Jóindulatú semlegesség álláspontja. Művei:<br />
Tripertita (hármaskönyv, 1.: XII táblás törvény; 2.: interpretatiok 3.: performulák)<br />
ius Aelianum (formulagyűjtemény, a Ius Flavianum korszerűsítése)<br />
- Cato Licinianus (5) és Cato maior (6): új műfaj = egy általános jogelv (regula)<br />
megfogalmazása (regula Catoniana)<br />
b) a préklasszikus jogtudomány virágkora (Kr.e. II-I. sz.)<br />
- jogtudósi tevékenység 4 iránya:<br />
1) a perbeli cselekmények irányítása (agere)<br />
2) a felek kioktatása az alkalmazandó szerződési forumlák tekintetében (cavere)<br />
3) tanácsokkal látta el a jogképző, de még járatlan magistratusokat (consulere)<br />
4) nyilvános jogi szakvélemények osztogatása (respondere)<br />
- teremtő erejű préklasszikus jogtudomány: Manilius (7), Iunius Brutus (8), Mucius<br />
Scaevola; arisztotelészi dialektika hatása; Pomponius:ők teremtették meg a jogtud.-t<br />
- Mucius Scaevola (9) (pontifex):<br />
a jogtudomány rendszerének megalkotása<br />
műve: Liber singularis (a meghatározások egyetlen könyve) a görög filozófia hatása<br />
az 1. jogász, akinek művei bekerültek a iustinianusi kodifikációba<br />
az 1. jogász, aki iskolát alapított<br />
- Sulpicius Rufus (10):<br />
változatos irodalmi formák (kommentárok, monográfiák), új utak<br />
- civiljog + praetori edictumok (elsőként) kommentálása<br />
- Tullius Cicero (11) (államférfi. szónok, jogász)<br />
római jogtudomány filozófiai jellegű fogalmai (aequitas, ius naturale, ius gentium)<br />
3. A KLASSZIKUS JOGTUDOMÁNY<br />
(3 SZAKASZ)<br />
- Augustus kezdeményezte: ius (publice) respondendi = megadta azt a privilegiumot,<br />
hogy pecsétjük alatt a császári tekintély alapján (auctoritate principis) adjanak<br />
responsumokat a perben álló fél részére (ugyan ez a bíróra nézve nem volt kötelező, de<br />
a császár tekintélye miatt alkalmazták)<br />
- Tiberius: ius respondendi fejlődése: hasonló esetben is lehetett hivatkozni rá<br />
- Hadrianus: egybehangzó responsumok civiljogi erőre emelése; azon jogászok<br />
csoportjának megteremtése, akiknek véleménye formailag is jogforrássá lett<br />
- e jogtudományt a jogintézmények továbbfejlesztése, finomítása, a tankönyvek és a<br />
civiljogot, praetori jogot összefoglaló kommentátorok megalkotása jellemzi<br />
- korai + érett korszakban a jogtudósok 2 szemben álló irányzathoz (iskola) tartoztak<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 43/56<br />
a) korai korszak (Augustus-Domitianus, Kr.u. I. század)<br />
- az iskolák Marcus Aureliusig működtek<br />
- jogtudósok nagy része valamelyikhez tartozott<br />
aa) S CHOLA SABINIANA / Cassiana:<br />
Sabinus: (12) elnevezés, civiljog megalapozója, Sabinus-rendszer<br />
Capito: (13) alapító<br />
Cassius: (14) későbbi vezető (schola Cassiana)<br />
ab) SCHOLA PROCULIANA:<br />
Labeo: (15) alapító, 400 kötetnyi irodalmi munkásság<br />
Nerva pater: (16) az iskola kibontakozása, öngyilkosság<br />
Sempronius Proculus: (17) Nerva után<br />
Pegasus: (18) Sempronius után, Nerva fia<br />
b) érett korszak (I. század vége-II. század vége)<br />
- az iskolák szembenállása Marcus Aurelius alatt megszűnt = egységet alkottak<br />
ba) S ZABINIÁNUSOK ISKOLÁJA:<br />
Iavolenus: (19) Cassius utána az iskola vezetője<br />
P. Salvius Iulianus: (20) Edictum perpetuum, 90 könyvből álló Digesta<br />
Pomponius: jogtörténeti munkák, edictum kommentár (50 könyv)<br />
Africanus (21), Maecianus (22), Gaius (22)<br />
bb) PROKULIÁNUSOK ISKOLÁJA:<br />
P. Iuventius Celsus: (23) vezető, SC Iuventianum<br />
Neratius: (24) Pannonia helytartója<br />
bc) ISKOLÁN KÍVÜL:<br />
Aristo (25), Marcellus (26), Florentinus (27)<br />
c) késői korszak (III. század eleje)<br />
- képviselői:<br />
Claudius Tryphoninus (28), Callistratus (29) (adó- és perjogi művek), Aelius<br />
Marcianus (30)<br />
- az 5 legnagyobb jogtudós:<br />
1) GAIUS (31): legvilágosabban írt, 20 mű. Tankönyv: Institutionum commentarii IV.<br />
institúció-rendszer megalkotása; Iustinianus Iustitutiones művének írásakor e tankönyv<br />
szerkezetét egészében átvette. Tankönyv felosztása didaktikai célból (institúció<br />
rendszer, ld. 102. tétel)<br />
a) személyekre vonatkozó anyag (de personis)<br />
b) dolgokra vonatkozó szabályok (de rebus) ezen belül dologi, öröklési, kötelmi jog<br />
c) perjog (de actionibus)<br />
2) PAPINIANUS (32): Septimus Severus sógora, praefectus praetorio, Caracalla végeztette ki<br />
212-ben. Fő művei: Quaestionum libri XXXVII (37), Responsorum libri XIX (19)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 44/56<br />
3) PAULUS (33): praefectus praetorio. ~90 mű. (Pl.: 16 könyvből álló Sabinus-kommentár és<br />
az edictum 80 könyvre terjedő magyarázata)<br />
4) ULPIANUS (34): föníciai eredetű jogtudós, praefectus praetorio. Művei: Ad Sabinum<br />
libri LI (51), Ad edictum libri LXXXV (85)<br />
5) MODESTINUS (35): a római jogtudósi irodalom valószínűleg egyetlen egyetlen görög<br />
nyelvű művének (Excusationum libri VI) szerzője<br />
4. A posztklasszikus jogtudomány<br />
- Jellemzők:<br />
vulgárjogi gondolkodásmód<br />
névtelen jogtudósok módosító és továbbképző tevékenysége<br />
klasszikus művek kivonatolása<br />
görög filozófia római jogtudományba való újbóli (2.) behatása<br />
keresztény befolyás<br />
- jogtudósainak nevét a iustinianusi Digesta őrízte meg: Arcadius Charisius (36) (magister<br />
libellorum) és Hermogenianus (37), akit a császári rendeletek általa készített gyűjteménye<br />
is híressé tett<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 45/56<br />
123. A IUSTINIANUSI KODIFIKÁCIÓ<br />
[MINIMUM TÉTEL V.]<br />
I. A KODIFIKÁCIÓ CÉLKITŰZÉSE<br />
- I. Iustinianus (527-565, eredeti neve: Petrus Sabbatius)<br />
- fő célkitűzései:<br />
1. egységes római birodalom helyreállítása (visszaszerezte Itáliát, É-Afrikát, D-Hispaniát)<br />
2. római jog anyagának átfogó törvénykönyvekbe való szerkesztése, kodifikációja és a<br />
birodalom egész területén hatályos törvénykönyv létrehozása<br />
- e munka során a bizánci birodalom két leghíresebb jogi iskolája, a bejrúti és a<br />
konstantinápolyi iskola eredményeire támaszkodott<br />
II. A KODIFIKÁCIÓ MENETE<br />
5 szakaszra oszlott:<br />
- Codex Iustinianus<br />
- Digesta / Pandectae<br />
- Institutiones<br />
- Codex Iustinianus repetitae praelectionis<br />
- Novellae (utólag, I. és utódainak görög nyelvű törvényei)<br />
1. CODEX IUSTINIANUS (529)<br />
- 528: a császár kiküld egy bizottságot (10 tag) császári rendeletek (lex) összefoglalása<br />
- a tagok között: Tribonianus, Theophilus<br />
- feladatuk: egységes törvénykönyvvé szerkesszék a<br />
Codex Gregorianus<br />
Codex Hermogenianus<br />
Codex Theodosianus anyagát<br />
- 529: hatályba lép, a császár megtiltotta a korábbi 3 törvényre való hivatkozást<br />
- szövege nem maradt ránk<br />
2. DIGESTA SEU PANDECTAE (533)<br />
- 530: a császár megbízása: Tribonianus + bizottsága gyűjtse össze a jogtudósok iratait<br />
(ius) egységes törvénykönyvbe<br />
- nem vették figyelembe a 426. évi lex citationis-t (idézési törvény)<br />
- Q. Mucius Scaevola – Arcadius Charisius, 39 jogtudós 2000 könyvéből állították össze<br />
- 7 részre (pars) oszlik; 50 könyvből (liber) áll, azokon belül címek (titulus), címeken<br />
belül töredékek (fragmentum), azon belül §-ok<br />
- kompilátorok: kodifikációt végző jogászok<br />
- interpolatio: a kompilátorok szövegmódosító munkája<br />
- császári rendelkezés: ellentmondások, ismétlések kerülése; lehetséges módosítás,<br />
idejétmúlt szövegek elhagyása<br />
- de hibák: egy töredék kétszer szerepel (leges geminatae) vagy rossz helyen (leges<br />
fugitivae)<br />
- 530-533-ig tartott a munka; I. Iustinianus 533 végén Digesta seu Pandectae néven<br />
hatályba léptette<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 46/56<br />
- felosztása: általános szabályok, magánjog az Edictum perpetuumnak megfelelően,<br />
büntetőjog, közjogi és vegyes rendelkezések<br />
- idézés: D. (vagy Dig.) könyv, cím, töredék, §<br />
- „eod”: eodem, ugyanaz; hivatkozás több §-ra: ponttal választjuk el egymástól<br />
3. INSTITUTIONES SEU ELEMENTA (533)<br />
- 533: Tribonianus, Dorotheus és Theophilus megbízása: hivatalos tankönyv<br />
összeállítására; 533-ban elkészült<br />
- Gaius Institutioira támaszkodik<br />
- A művet a császár törvényerővel ruházta fel<br />
- 4 könyvből áll (liber), azon belül címekre (tituli) és azokon belül pedig §-okra oszlott.<br />
- idézés: I. (vagy Inst.) könyv, cím, §<br />
4. CODEX IUSTINIANUS REPETITAE PRAELECTIONIS (534)<br />
- „ismételt olvasatban elfogadott törvénykönyv”, röviden Codex<br />
- császári rendeletek újabb gyűjteménye, 5 tagú bizottság állította össze<br />
- 12 könyv, császári rendeletek Hadrianus-Iustinianus<br />
- ez a változat ránk maradt<br />
- töredékek helyett rendeleteket, teljes szövegeket tartalmazott<br />
- idézés: C. (vagy Cod.) könyv, cím, rendelet, §<br />
5. NOVELLAE:<br />
- a 3 törvénykönyv után kiadott császári rendeletek (constitutio) összegyűjtése (168 db)<br />
- többségük Iustinianustól származik és magánszemélyek gyűjtötték össze őket<br />
- nincsenek könyvekbe rendezve, de fejezetekre (caput) oszlanak<br />
- idézés: N. (vagy Nov.) novella, fejezet<br />
III. A KLASSZIKUS JOGTUDOMÁNY ÉS A IUSTINIANUSI KODIFIKÁCIÓ<br />
- kodifikáció nagy előrehaladás a római jog fejlődésében<br />
- nem csupán összeállító: önálló alkotó munka is<br />
- a kodifikátorok képzettsége nem maradt el klasszikus jogászok mögött<br />
IV. A KODIFIKÁCIÓ HATÁSA A JOGÉLETRE<br />
- Anyaga nem lett a bizánci birodalom minden bírói fóruma előtt kizárólagosan alkalmazott<br />
jog. 3 fő ok:<br />
1. a törvénykönyvek általában fejlett gazdasági viszonyokat tartanak szem előtt, míg a<br />
birodalom jelentős része e tekintetben elmaradott volt<br />
2. a törvénykönyvek latin nyelvűek voltak, a birodalom nyelve pedig általában a görög<br />
3. a helyi személyi, család- és öröklési jog maradványai a constitutio Antoniniana után is<br />
fennmaradnak<br />
Ettől függetlenül élő jognak lehet tekinteni, mivel<br />
1. a városokban továbbra is virágzott a gazdaság, így tudott érvényesülni<br />
2. a városi jogászok a latin nyelvet ismerték és általában használták<br />
3. a Digestát már a császár életében kommentálták<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 47/56<br />
V. CORPUS IURIS CIVILIS<br />
- a törvényművet a glosszátorok korától Corpus Iuris Civilisként emlegették<br />
- beosztása eltér a kodifikáció eredeti rendjétől<br />
- Dionysius Gothofredus (francia humanista jogtudós): Corpus iuris civilis (1583, Genf),<br />
első nyomtatott kiadás (iustinianusi törvénykönyvek anyaga a Novellákkal együtt)<br />
- modern kiadások szerkezete:<br />
I. kötet: Digesta (Pandectae), Institutiones seu Elementa<br />
II. kötet: Codex Iustinianus<br />
III. kötet: Novellae<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 48/56<br />
0. BEVEZETÉS<br />
124. A RÓMAI JOG TOVÁBBÉLÉSE A KORAI KÖZÉPKORBAN<br />
A római jog továbbélésének 3 fő típusa van:<br />
a) folytatólagos továbbélés<br />
b) újjáéledés<br />
c) a római jog recepciója, kétféleképpen:<br />
- egyszeri törvényhozási aktussal<br />
- beszivárgás útján<br />
I. A RÓMAI JOG TOVÁBBÉLÉSE NYUGATON<br />
1. Leges Romanae<br />
- V. század: Ny-római Bir.: germán államalakulatok létrejötte<br />
- lakók: germánok és a rómaiak ill. leszármazottaik<br />
- személyiségi elv: germánok saját szokásjoguk szerint, birodalom polgárai római jog<br />
szerint éltek<br />
- leges Romanae: a germán uralkodók által kiadott, a római alattvalókra vonatkozó<br />
joganyag (latin nyelven íródott)<br />
2. Leges barbarorum<br />
- leges barbarorum: a germán lakosság részére latin nyelven kiadott törvénykönyv.<br />
- pl.: Codex Euricianus a vízigót királyságban<br />
3. Lex Romana Visigothorum<br />
- nyugati-gót királyság, 506-ban lépett életbe II. Alarik parancsára<br />
- XVI. századtól Breviarium Alaricianumnak is nevezik<br />
- tartalma:<br />
+ Codex Theodosianus<br />
+ Gaius: Institutiones<br />
+ Paulus: Sententiarum libri<br />
- a klasszikus és posztklasszikus joganyag vulgárjogi kivonata<br />
- a tolosai gót királyság (Hispania, Aquitania) területén élő római polgárok életét<br />
szabályozza<br />
4. Lex Romana Burgundionum<br />
- burgund királyság, V. század végén lépett életbe Gundobad király parancsára<br />
- a volt római polgárok és utódaik életét szabályozta; egységes szövegezés<br />
- tartalma:<br />
+ Codex Gregorianus<br />
+ Codex Hermogenianus<br />
+ Codex Theodosianus<br />
+ Paulus: Sententiarum libri<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 49/56<br />
5. Edictum Theodorici<br />
- keleti-gót királyság, 500 körül készült I. Theodorik parancsára<br />
- 154 fejezet<br />
- a királyság minden alattvalójára vonatkozott<br />
- a kódex forrása = Lex Romana Burgundionum<br />
II. A RÓMAI JOG TOVÁBBÉLÉSE A GÖRÖG TERÜLETEKEN, BIZÁNCBAN<br />
- Iustinianus kodifikációs munkájának kizárólag szó szerinti görög fordítását engedélyezte<br />
- de: a kodifikációt kivonatolni és kommentálni kezdték, és<br />
- a görög nyelvű kivonatok már törvénykönyv formájában jelentkeztek:<br />
1. Eklogé tón nomón<br />
- III. Leó császár (VIII. sz.)<br />
- 18 titulus<br />
2. Procheiron<br />
- I. Basileos császár (IX. sz.)<br />
- a iustinianusi kodifikáció teljes anyagának görög nyelvű összefoglalásához készült<br />
bevezetés<br />
- 40 titulus<br />
3. Basilika<br />
- VI. (Bölcs) Leó császár (IX-X. sz.)<br />
- a iustinianusi kodifikáció teljes anyagának görög nyelvű összefoglalása<br />
- 60 könyv<br />
- tartalma: Digesta, Codex, Institutiones, Novellae<br />
4. Hexabiblos<br />
- Harmenopulos, Thessaloniké bírája (XIV. sz.)<br />
- kivonatok a Basilikából<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 50/56<br />
125. A GLOSSZÁTOROK ÉS A KOMMENTÁTOROK. A IUS COMMUNE<br />
1. AZ ITÁLIAI JOG ÉS JOGTUDOMÁNY<br />
- keleti gót birodalom bukása (533) után Iustinianus a törvényeit Itáliára is kiterjesztette<br />
- nem járt sikerrel, a Digesta a VI. század után eltűnt Nyugat-Európából<br />
- a középkori viszonyok sem tették lehetővé a iustinianusi jog recepcióját<br />
- de X. században<br />
a) kialakul a megfelelő gazdasági-társadalmi háttér<br />
b) megújul a római birodalmi eszme (962-1806: Szent Római Birodalom)<br />
- 1050 körül megtalálják a codex Florentinus (Digesta kézirata) egy másolatát, így<br />
- technikailag is megteremtette a római jog újjáéledésének lehetőségét<br />
2. A RÓMAI JOG ÚJJÁÉLEDÉSE<br />
a) GLOSSZÁTOROK<br />
- a folyamat a bolognai egyetemről indult;<br />
- itt Irnerius 1080 körül megkezdte a iustinianusi törvénymű magyarázatát, valamint<br />
- glosszákkal rögzítette a törvényhez fűzött megjegyzéseit GLOSSZÁTOR ISKOLA<br />
- glosszátor iskola tanítói a glosszátorok<br />
- később ők összefoglalásokat (summae) és meghatározásokat (distinctiones) írtak a<br />
törvényekhez, valamint jogesetgyűjteményeket (casus) és különböző tárgyú<br />
monográfiákat készítettek<br />
- oktatási módszerük: a szövegek aprólékos nyelvtani, jogi, stb. elemzésén túl azok<br />
könyv nélküli elsajátítása (mos Italicus módszer)<br />
- mos Gallicus módszer: francia egyetemeken általános elvekből vezették le a konkrét<br />
jogi eseteket<br />
- az európai jogtudomány megteremtői. Pl.:<br />
a 4 doktor, quattuor doctores:<br />
1. BULGARUS: „mozaik-stílus” megteremtője<br />
2. MARTINUS<br />
3. IACOBUS<br />
4. HUGO DE PORTA RAVENNATE; továbbá<br />
5. Placentinus<br />
6. Hugolinus<br />
7. Iohannes Bassianus<br />
8. Azo Portius: Summa Codicis szerzője<br />
9. Accursius: elődeinek glosszáiból állította össze a Glossa ordinaria-t<br />
(~10.000 magyarázat)<br />
10. Odofredus: 1. nála jelentkezett tudatos módszerként a mos Italicus<br />
gyakorlata<br />
- ahhoz, hogy a glosszátorok a iustinianusi törvénykönyveket hatályos joganyagnak<br />
tekinthessék, a Szent Római Birodalom megújított imperium Romanum léte<br />
szolgáltatta az eszmei alapot<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 51/56<br />
b) KOMMENTÁTOROK<br />
- császárság hanyatlása helyi bíróságok szerepe megnő (városi statútumok, területi<br />
hűbérjogok dominálnak) <br />
- XIII. század derekán létrejön a kommentátorok (tanácsadók) / consiliatorok<br />
(posztglosszátorok) iskolája<br />
- főleg perugai, paviai, pisai egyetemen<br />
- glosszátorok széljegyzeteit látták el magyarázatokkal („glossare glossarum glossas”)<br />
- gyakorlati tevékenység, tanácsadás<br />
- nagy jelentőségük: klasszikus római jog alkalmazása a korabeli viszonyokra közös<br />
anyajog létrehozása és elterjesztése az egész kontinensen<br />
- kommentátorok:<br />
1. Wilhelmus Durantis: Speculum iudicale (a jogtudomány legtekintélyesebb<br />
eljárásjogi műve)<br />
2. Cinus de Pistorio: a kommentátor-iskola megalapítója, a glosszák támadója<br />
3. Bartolus: kereskedelmi és nemzetközi magánjog meglapítója<br />
4. Baldus de Ubaldis<br />
3. A IUS COMMUNE<br />
- a kommentátorok munkásságában kialakult keverékjog<br />
- tartalma:<br />
+ iustinianusi jog<br />
+ longobárd hűbéri jog<br />
+ kánonjogi elemek<br />
- jelentése: közös, közönséges jog<br />
- középkori fogalmának értelmezése nem egységes:<br />
általában a kommentátorok révén kialakult közös európai jogot értik alatta<br />
egyesek szerint a glosszátorok hatására született meg<br />
- tárgyi köre is vitatott a középkorban:<br />
Wieacker: nem érti bele a lombárd hűbérjogot és a statutárius városi jogot<br />
F. Calasso és H. Coing: ius commune = egyetemes római jogot, szemben a városi<br />
statutumok helyi jogával<br />
- későbbi értelmezés: középkori és koraújkori Európa közös jogaként funkcionáló tovább élő<br />
római jog<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 52/56<br />
126. A PANDEKTISZTIKA<br />
[MINIMUM TÉTEL VI.]<br />
0. PANDEKTISZTIKA:<br />
- a római jog kutatása és modern viszonyokra történő alkalmazása<br />
I. AZ „USUS MODERNUS PANDECTARUM” ÉS KÉPVISELŐI<br />
- usus modernus Pandectarum (Pandekták modern jogi gyakorlata): XVI. században a<br />
Szent-Római Birodalom német tartományaiban egy új, gyakorlati irányzat alakult ki<br />
- nevét Sameul Stryk művéről kapta<br />
- ez a kommentátorok római jogát (=pandektajog) dolgozta fel a bíróságok számára<br />
- jellemzője: gyakorlatra orientált<br />
II. A TERMÉSZETJOGI ISKOLA<br />
- az usus modernus jogtudósaira a XVII. és XVIII. században hatott a természetjogi iskola<br />
a természetjogi iskola képviselői:<br />
1) CHRISTIAN THOMASIUS (római jog intézményeit a természetjoggal akarta összhangba<br />
hozni) vizsgálta: a CIC jogintézményei mennyire alkalmazhatóak a német bíróságok<br />
gyakorlatában<br />
2) CHRISTIAN WOLFF hatására (XVIII. sz) a római jogi oktatás természetjogi szellemben<br />
folyt a legtöbb német egyetemen<br />
- jellemzője: filozofikus jellegű<br />
III. A TÖRTÉNETI JOGI ISKOLA ÉS A PANDEKTISZTIKA<br />
- a klasszikus ókortudomány fejlődése THEODOR MOMMSEN munkásságában teljesedik ki<br />
- az usus modernus Pandectarum (I.) és a természetjogi iskola (II.) örökségéből merítő,<br />
de mindkét irányzattal szembeforduló történeti jogi iskola jön létre<br />
- a pandektisztika a történeti jogi iskola keretein belül bontakozik ki<br />
- történeti jogi iskola alapítója: GUSTAV HUGO (göttingeni egyetemi tanár)<br />
a történeti jogi iskola képviselői:<br />
1) GEORG ARNOLD HEISE (heidelburgi professzor): pandektisták 1. generációja,<br />
megfogalmazza a modern pandekta-rendszert; jogi személyek megkülönböztetése<br />
2) FRIEDRICH CARL VON SAVIGNY (porosz miniszter, egyetemi tanár): visszatér a római<br />
jog forrásaihoz. A római jog külső történetét és jogintézmények belső történetét<br />
egyaránt művelte, vizsgálta a római jog középkori továbbélését.<br />
3) GEORG FRIEDRICH PUCHTA (professzor): historikus, dogmatikus szemlélet egyszerre;<br />
fogalmi jogtudomány megalapozója, Begriffspyramide módszer<br />
- Savigny követői elváltak historikus és dogmatikus irányzatra<br />
a) jogtörténeti, historikus irányzat: RUDORFF, HUSCHKE<br />
b) fogalmi, dogmatikus jogtudomány: BRINZ, BERNHARD WINDSCHEID. Ők dolgozták ki a<br />
modern magánjog dogmatikáját.<br />
- pandektisztikában új irányt jelentett RUDOLF VON JHERING (professzor): érdekkutató<br />
jogtudomány előfutára (a jogintézmények belső összefüggéseit, a jog által védett érdeket<br />
és a jogi szabályozás célját elemezte a rómaiak eredeti koncepciójánál)<br />
- a pandektisztika fejlődésének a német birodalmi Bürgerliches Gesetzbuch (BGB) 1900.<br />
január 1-én történt hatálybalépése vetett véget, ugyanis ekkor a pandektajog megszűnt<br />
hatályos jog lenni. A BGB a pandektarendszerre épül.<br />
(A pandekta-rendszer a 102. tételben került ismertetésre.)<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 53/56<br />
127. A RÓMAI JOG TOVÁBBÉLÉSE AZ EURÓPAI ORSZÁGOKBAN<br />
I. FRANCIAORSZÁG<br />
- a nyugati frankok országa a középkorban 2 jogterületre oszlott:<br />
a) Délen a XII. századtól a Breviarium Alaricianum vulgárjoga élt tovább<br />
ez jogegységet biztosított a vidéknek<br />
az írott jog területe<br />
b) Északon a germán hűbéri szokásjogok (coutume) tömege (360 féle) volt hatályban<br />
a coutume-ok jogának területe<br />
- az Itáliából érkező glosszátorok tanítványai a iustinianusi jog ismeretét hozták<br />
- ez hatott mindkét területen<br />
- kiemelkedő francia jogászok: (XIII. sz.)<br />
Jacques de Révigny<br />
Pierre de Belleperche<br />
II. A SZENT RÓMAI BIRODALOM<br />
- a római jog európai újjáéledését elősegítette a római birodalom megújításának gondolata<br />
(renovatio imperii)<br />
- már a X. században felmerült, de tartós eredményeket csak I. Barbarossa Frigyes<br />
uralkodása idejétől (1152-1190) tudott felmutatni<br />
- ekkora kialakult az új római jogtudomány, melynek legfőbb támogatója a római császári<br />
hatalom<br />
- a római jog legszámottevőbb hatása a Szent Római Birodalomban volt (962-1806)<br />
- érvényesülési területei (mai névvel): Németország, Németalföld, Svájc, osztrák örökös<br />
tartományok, Cseh- és Morvaország, Lengyelország és Litvánia, É-Európa, balkáni<br />
államok, Oroszország és a Baltikum<br />
1. a középkori Németország (teljes recepció)<br />
- először a iustinianusi jog folyamatos behatolása<br />
- XV. század: általános recepció egy törvényhozási aktussal (1495, ld. lent)<br />
- szellemi életben új tudományos irányzat: iustinianusi „tudósjog” alkalmazása<br />
- XIII. századtól a római jog az egyházi bíróságok gyakorlatában is érvényesült<br />
- 1495: wormsi birodalmi gyűlés, birodalmi kamarai bírósági rendtartás<br />
(Reichskammergerichtsordnung) <br />
- a birodalmi és a közös jog (római jog) kisegítő jogként való alkalmazása akkor, ha a<br />
LB (Reichskammergericht) előtti perben sem a városi jog (Stadtrecht) sem a<br />
tartományi jog (Landrecht) nem nyújt szabályozást ((= RÓMAI JOG RECEPCIÓJA))<br />
- a recepció kiterjedt<br />
a) iustinianusi törvénykönyvek és a hozzájuk kapcsolt glosszák<br />
b) a Novellák latin fordítása<br />
c) I. és II. Frigyes törvényei (Authenticae Fridericianae)<br />
d) Sz.R.B. néhány uralkodójának törvényeit és a longobárd hűbéri jogot tartalmazó<br />
kódex (Libri feudorum)<br />
2. Németalföld<br />
- középkori joggyakorlat: hűbéri, kánoni, római jog érvényesülése<br />
- ius commune recepciójának megindulása a XV. századtól<br />
III. A BRIT-SZIGETEK<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 54/56<br />
a) Anglia<br />
- a szász és frank-normann jog szintéziséből alakult ki a jogrendszer<br />
- a polgári fejlődés idején sem alkalmazkodott a római joghoz<br />
- common law: az angol királyi bíróságok gyakorlatában kialakult jog; elkülönül a<br />
parlamenti törvényhozási jogtól (statute law) és a lordkancellár bíróságának méltányos<br />
jogától (equity)<br />
- képviselők:<br />
Vacarius: Liber pauperum<br />
Glanvill, Henricus de Bracton munkái: Books of authority, a római jog bizonyos<br />
ismeretét biztosították Angliában<br />
b) Skócia<br />
- a római jog elemei megjelentek Bartolus és Baldus munkái révén (kommentátorok)<br />
- legkorábbi írásos jogforrás: Regiam maiestatem (XIII. sz.) tanúsítja<br />
- XVI. sz.: a római jog jogalkalmazók általi recepciója<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 55/56<br />
128. A RÓMAI JOG SORSA MAGYARORSZÁGON<br />
I. A RÓMAI JOG HATÁSA, TUDOMÁNYA A KÖZÉPKORBAN<br />
- [XI. század] I. (Szent) István: nyugati kereszténység felvétele megakadályozta a<br />
bizánci jog behatolását Magyarországra<br />
- egyedül a iustinianusi kodifikáció (különösen a Codex, Novellae) hatása mutatható ki Szt.<br />
István törvényeiben<br />
- [XIII. század] a római jog közvetlen hatása a glosszátorok korában jelentkezik<br />
- magyarok tanulnak külföldi egyetemeken (Bologna, Párizs: kánonjog, római jog)<br />
- [XIV. század] 1367: első magyar egyetem Pécsett, római jogi oktatás<br />
- a római jog hatását mutat:<br />
UZSAI JÁNOS és TAPOLCZAI BERTALAN formulagyűjteményei<br />
a hazai okleveles gyakorlat (Pl.: KÉZAI SIMON: Gesta Hungarorum)<br />
- [XV. század] csak a vagyonosabbak tanultak Itáliában, a kevésbé tehetősek Krakkóban és<br />
Bécsben hallgattak jogot<br />
- a hagyományok szerint Mátyás király is foglalkozott a római jog hazai recepciójának<br />
gondolatával<br />
- [XVI. század] WERBŐCZY ISTVÁN országbírói ítélőmester Hármaskönyve egy általános,<br />
átfogó decretumnak készült el, amely elsőként rögzítette a hazai szokásjogot, de (az 1514es<br />
országgyűlés elfogadása és a király jóváhagyása ellenére) a szentesítés és a kihirdetés<br />
elmaradt, formailag nem vált törvénnyé<br />
- a Tripartitum kapcsolata a római joggal:<br />
a) a Hármaskönyv beosztása (de personis, de rebus, de actionibus) a római jogi<br />
hagyományt követi, de csak deklaráltan felel meg az intitució-rendszernek<br />
b) A római jogi általános fogalmakat (ius naturale, ius publicum, ius privatum, ius civile,<br />
ius gentium) és jogelveket Werbőczy csak formailag vette át, de nem kerülnek be a magyar<br />
szokásjogot összefoglaló részbe<br />
c) a jogi terminológia és a római magánjog számos intézménye vonatkozásában is római<br />
hatást tükröz<br />
II. A RÓMAI JOG TUDOMÁNYA 1526-TÓL A XIX. SZÁZADIG<br />
- PÁPÓCZI IMRE (kanonok) Pozsonyi formuláskönyve (Formularium Posoniense): tankönyv,<br />
valamint a gazdasági viszonyok jogi rendezése, ebben római jogi vételi formula<br />
- római jogi hatás a XVI. századi törvényekben is kimutatható<br />
- a hazai jogfejlődés és jogtudomány megmerevedéséhez hozzájárult, hogy Werbőczy a<br />
római jogot csak formálisan használta fel<br />
- a XVI. században a magyar humanisták kísérletet tettek a CIC részleges recepciójára, de a<br />
szokásjog uralmát nem sikerült megtörni<br />
- [XVII-XVIII. század] a római jog elsősorban a felsőfokú oktatás tárgya, melyet<br />
túlnyomórészt a nagyszombati egyetem tanárai műveltek<br />
© Feco ’2003
RÓMAI JOG - I. TÖRTÉNETI RÉSZ (27 TÉTEL) 56/56<br />
III. A RÓMAI JOG TUDOMÁNYA A XIX. SZÁZADBAN<br />
- 1. jelentős változás: a pandektisztika Savigny-féle irányzatának hatása:<br />
1) FRANK IGNÁC (1. nagy magánjogász) „egy új aera úttörője; (a földtulajdoni viszonyok<br />
tárgyalásánál római jogi fogalmakat használ), a történeti jogi iskola elkötelezettje<br />
2) WENZEL GUSZTÁV: A magyar magánjog rendszere (pandektarendszer, pandektisztika),<br />
hivatkozások a római jogra.<br />
- XIX. század 2. felétől: a pandektisztika Jhering-féle érdekkutató irányzatának hatása:<br />
3) SZÁSZY-SCHWARZ GUSZTÁV munkássága, „egyetemes magánjogász”<br />
4) BIERMANN MIHÁLY (nagyszebeni jogakadémián oktat)<br />
5) BALOGH ELEMÉR (jogösszehasonlítás)<br />
IV. A RÓMAI JOG OKTATÁSA<br />
- a nagyszombati egyetem jogi karának megalapítása (1667) óta a napjainkig tárgya a jogi<br />
oktatásnak<br />
- az oktatás külföldi szerzők Institutiones- és Digesta-kommentárjai alapján folyt<br />
- 1. félév: institúciók; 2. félév: német mintát követő pandektajogi kurzus<br />
- 1900: BGB hatálybalépése pandektajog megszűnt élő jog lenni I. világháborút<br />
követően hazánkban is megszűnt a pandektajogi kurzus a római jog oktatása = történet<br />
és institúciók<br />
- az egyetem 1. római jogászprofesszora: TAKÁCS (TEXTOR) ÁDÁM<br />
- az 1. fennmaradt tudományos írások: SOMETING ERNŐ FRIGYES<br />
- a római jog legrégebbi hazai tankönyvének (1734) szerzője: RENDEK JÁNOS JÓZSEF<br />
- az 1. magyar nyelvű római jogi tankönyv (1855) szerzője: HENFNER JÁNOS<br />
- institúciós+pandektatk író: HOFFMANN PÁL (Pest)és BOZÓKAY ALAJOS (Nagyvárad)<br />
- a dogmatikát történeti szemléletben oktatta: MARTON GÉZA, a magánjogi felelősség<br />
európaszerte ismert tanára<br />
- az interpoláció-kritika mestere: SZEMÉLYI KÁLMÁN (szegedi és kolozsvári professzor)<br />
- kiemelendő ANDRÁS BERTALAN<br />
- II. világháború után VISKY KÁROLY, BRÓSZ RÓBERT, PÓLAY ELEMÉR, DIÓSDI GYÖRGY<br />
© Feco ’2003