Gradu_Laakso
Gradu_Laakso
Gradu_Laakso
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Omaa autoa ei monikaan kaipaa. Autoilun luonnonvarojen kulutuksen osuus<br />
keskivertosuomalaisen materiaalijalanjäljestä on kolmanneksen, joten<br />
luonnonvarojen kulutuksen kannalta on merkittävää, että sitä ei kaivata. Myöskään<br />
uusista tavaroista ei haaveilla, eikä kukaan tutkittavista usko lisäävänsä tavaroiden<br />
kulutusta vaikka tulotaso nousisikin. Tavaroiden osuus materiaalijalanjäljestä on<br />
kuitenkin melko pieni, vaikka erilaisia tavaroita pidetäänkin usein länsimaisen<br />
kulutusyhteiskunnan symboleina. Toisaalta omaan elämään kaivattiin vähän luksusta,<br />
pieniä asioita joilla nostaa omaa elintasoa hetkellisesti, kuten ”Presidenttiä<br />
rahapäivinä” (V6). Kuitenkaan sillä, että ostaa saman tuotteen sijaan hieman<br />
laadukkaamman vastaavan, ei ole merkitystä luonnonvarojen kulutuksen kannalta,<br />
etenkään kun kyse on kahvin kaltaisista elintarvikkeista tai muista<br />
päivittäistavaroista.<br />
Ihmisen käytettävissä olevat varat menevät kulutukseen tavalla tai toisella. Jos<br />
jostain toiminnasta säästyy rahaa, se käytetään Jevonsin paradoksin mukaisesti<br />
johonkin muuhun (Alcott 2005). Pienituloisilla on todettu olevan suurituloisia<br />
suurempi kulutusalttius (Savela 2008, 311) ja muutamat tutkittavista myönsivätkin,<br />
että ”rahaa saa menemään vaikka kuinka paljon, jos haluaa” (V11). Monet tutkittavat<br />
kuitenkin totesivat, että uusien tavaroiden ostamisen sijaan he haluaisivat laittaa<br />
tuesta rahaa sivuun, jolloin olisi mahdollista varautua yllättäviin menoihin.<br />
”Ylimääräinen” raha ei siis lisäisi uusien tavaroiden ostoa, vaan toisi turvaa siihen,<br />
että voisi hankkia uuden tavaran rikkimenneen tilalle.<br />
Millaiset rajat kuluttamiselle sitten pitäisi tutkittavien mielestä asettaa? Entä mitä on<br />
tutkittavien mielestä kohtuus? Kohtuullisuutta käsiteltiin hyvin erilaisista<br />
näkökulmista riippuen siitä, puhuttiinko kohtuullisesta kuluttamisesta ja<br />
luonnonvarojen riittävyydestä vai perusturvan tavoitteena olevasta kohtuullisesta<br />
elintasosta. Suurin osa tutkittavista uskoi, että tyytyväisyyteen ei tarvita suuria raha-<br />
tai tavaramääriä, vaan hyvä elämänlaatu voidaan saavuttaa jos elämässä on riittävästi<br />
sosiaalisia suhteita ja taloudellinen tilanne on sellainen, että rahan riittävyyttä ei<br />
tarvitsisi jatkuvasti murehtia: ”Ei sitä rahaa tartte olla liikaa, vaan vain sen verran,<br />
että toimeen – pärjää” (V9). Kohtuullisuus nähtiinkin useammin ylenpalttisen<br />
kulutuksen välttämisenä kuin omien kulutusmahdollisuuksien kasvattamisena.<br />
82