Gradu_Laakso
Gradu_Laakso
Gradu_Laakso
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
parempaa elämää hän voi elää 5 (Lehtinen ym. 2010, 10). Käsitys hyvinvoinnista<br />
rakentuu siis materiaalisen ja taloudellisen ajattelun varaan, jolloin hyvinvoinnin<br />
lisääminen merkitsee yksilöiden kulutuksen ja kulutusmahdollisuuksien lisäämistä ja<br />
turvaamista (Häikiö & Saikkonen 2010, 38; Jackson 2005, 21–22). Käsitykset<br />
vapauksista ja oikeuksista riippuvat myös yksilön elämäntilanteesta sekä yhteisössä<br />
jaetuista arvostuksista ja käytännöistä. Esimerkiksi yksityisautoiluun liitetään<br />
”vapaan liikkumisen” tarve ja oikeus sen tyydyttämiseen. Liikkumisen tarpeen<br />
olemassaolo ei kuitenkaan kerro mitään siitä, kuinka se tulisi tyydyttää. Vastakkain<br />
ovat erilaiset tavat ymmärtää vapaus. Onko vapaus riippumattomuutta<br />
joukkoliikenteen aikatauluista vai vapautta ruuhkista ja ajamisen rasituksesta<br />
(Littunen & Lähde 2001, 233; Lähde 2001, 215)?<br />
Koettu hyvinvointi paranee yksilöiden suhteellisen aseman parantuessa, jolloin<br />
suurin osa ihmisistä pyrkii parantamaan elintasoaan suhteessa muihin ihmisiin<br />
(Helne 2010, 130). Sachsin ym. (2000, 117) mukaan suurin ongelma onkin<br />
kulutuksen symboliikka, ei niinkään siitä saatava hyöty: se, mitä tavaroita ja<br />
palveluita ihmiset hankkivat ja käyttävät, määrittelee heidän identiteettiään,<br />
asemaansa yksilönä yhteisössä sekä luo ja ylläpitää sosiaalisia suhteita ja rajoja<br />
(Lehtinen ja Varjonen 2010, 24; Shove & Warde 2002, 233–245; Salonen 2010, 94;<br />
Heiskanen & Pantzar 1997, 425–426). Wilkinsonin ja Pickettin (2011, 21) sanoin<br />
”yhteiskunnan sosiaalisten suhteiden laatu rakentuu aineelliselle perustalle”.<br />
Ihmisten koko arkielämä on oikeastaan muuttumassa yhä kulutuskeskeisemmäksi.<br />
On syntynyt kuluttajakansalaisuus: yksilö kuluttajan roolissaan ottaa vastuuta<br />
yhteiskunnallisena toimijana. Kulutuksen suhteen syrjäytyminen merkitsee jäämistä<br />
nyky-yhteiskunnalle tyypillisten kulutuksen mahdollisuuksien ja mallien<br />
ulkopuolelle. (Ahlqvist 2008, 36–37; Räsänen 2008, 126–127; Eräranta & Moisander<br />
2006, 25). Sen lisäksi, että kokee materiaalista puutetta, myös näkymättömämpi<br />
suhteellinen köyhyys ja subjektiivinen taloudellinen ja sosiaalisen aseman<br />
kokeminen huonoksi suhteessa muihin ihmisiin kasvaa (Lehtinen ym. 2010, 5).<br />
5 Tämä on kuitenkin ristiriidassa niin sanotun Easterlinin paradoksin kanssa, jonka mukaan ihmisten<br />
hyvinvoinnin ei ole todettu lisääntyvän maan vaurastumisen mukana sen jälkeen, kun tulotaso<br />
tyydyttää perustarpeet (Easterlin 1974). Myös subjektiivisiin kokemuksiin perustuvat tutkimukset<br />
osoittavat, että käsitys omasta hyvinvoinnista ei ole täysin yhteneväinen oman tulotason kanssa (esim.<br />
Easterlin 2001; Jackson 2008, 76–77).<br />
11