Fintendo Magazine 1
Limited edition
Limited edition
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
MAGAZINE<br />
VUOSI 2017 NRO 1<br />
The Legend of Zelda<br />
Breath<br />
of the<br />
Wild<br />
Legendan uusi aikakausi<br />
SIVUA<br />
62<br />
sivua<br />
<strong>Fintendo</strong>n ensimmäisen vuoden<br />
Parhaita paloja<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 1
Sisältö<br />
42<br />
3 Pääkirjoitus<br />
4 <strong>Fintendo</strong>n avajaistiedote<br />
6 Teema: Switchin julkaisuikkuna<br />
7 Zelda: Breath of the Wild<br />
10 1-2 Switch<br />
12 Mario Kart 8 Deluxe<br />
15 Testissä Switch ja uudet ohjaimet<br />
18 Teema: Switchin taistelupelit<br />
19 Arms<br />
21 Pokkén Tournament DX<br />
24 Dragon Ball Xenoverse 2<br />
27 Nintendon E3 2017 -julkistukset<br />
Artikkeli<br />
30 Videokatsaus<br />
31 Teema: Splatoon<br />
32 Splatoon 2<br />
35 Splatoonin marssi Wii U:lta Switchille<br />
21<br />
40 Esittelyssä Zelda-maraton<br />
Artikkeli<br />
42 Hey! Pikmin<br />
Arvostelu<br />
45 Miitopia<br />
Arvostelu<br />
47 Story of Seasons: Trio of Towns<br />
Arvostelu<br />
50 Lohkaisuja foorumilta<br />
51 Teema: Fire Emblem<br />
52 Fire Emblemin lyhyt historia<br />
54 Fire Emblem Echoes<br />
57 Fire Emblem Heroes<br />
60 Fire Emblem Warriors<br />
31<br />
2 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Pääkirjoitus<br />
Jos luet tätä, olet erittäin todennäköisesti hankkinut Super <strong>Fintendo</strong><br />
-jäsenyyden <strong>Fintendo</strong>-foorumilla. Onnittelut ja kiitokset<br />
hyvästä valinnasta. Super <strong>Fintendo</strong> on vapaaehtoinen tilaus, jolla<br />
tuetaan yhteisön kehittämistä. Yksi vuoden mittainen Super-tilaus<br />
riittää kattamaan esimerkiksi <strong>Fintendo</strong>.fi-osoitteen vuodeksi.<br />
Muita ylläpitokuluja ovat esimeriksi palvelinmaksu ja julkaisujärjestelmien<br />
tiettyjen lisäosien lisenssit. Mielellään järjestäisimme<br />
myös enemmän kilpailuja tai tukisimme sisällöntuotantoa,<br />
mikäli se olisi mahdollista.<br />
Digitaalinen <strong>Fintendo</strong> <strong>Magazine</strong> on tarkoitettu Super <strong>Fintendo</strong><br />
-tilaajaeduksi, mutta emme ole vaikeuttaneet lehden lukemista<br />
erityisillä kirjautumisoikeuksilla. Toivomme kuitenkin, ettet laittaisi<br />
lehteä ainakaan julkiseen jakoon. Kaikki tämän lehden jutut on<br />
julkaistu aiemmin <strong>Fintendo</strong>-blogissa vuoden 2017 ensimmäiseltä<br />
puoliskolla. Super-jäsenet voivat kuitenkin saada jatkossa luettavaksi<br />
tiettyjä blogitekstejä ennakkoon.<br />
<strong>Fintendo</strong> <strong>Magazine</strong>ja ei ole tällä hetkellä suunnitteilla enempää,<br />
joten suomalaista Nintendo-lehteä kaipaavien kannattaa pitäytyä<br />
<strong>Fintendo</strong>-blogin lukemisessa. Tilanne voi kuitenkin muuttua, jos<br />
Super-jäseniä saadaan vain tarpeeksi.<br />
Toimitus ja ylläpito<br />
Päätoimitus ja taitto:<br />
Ville Polvela<br />
Avustajat:<br />
Tommi Koivusilta<br />
Ilkka Kuusisto<br />
Toni Soininen<br />
Antti Sandberg<br />
Oskari Vartia<br />
Miikka Lehtonen<br />
Senja Littman<br />
Veeti Kainulainen<br />
Ville Kovanen<br />
Antti Nikkilä<br />
Ari Koivunen<br />
Yhteystiedot<br />
Sähköposti:<br />
Web:<br />
Discord:<br />
Facebook:<br />
Twitter:<br />
mail@fintendo.fi<br />
fintendo.fi<br />
fintendo.fi/discord<br />
facebook.com/fintendofi<br />
@fintendofi<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 3
<strong>Fintendo</strong>n<br />
avajaistiedote<br />
Virallinen Nintendo Suomen Foorumi ja myöhemmin Nintendo<br />
Klubi palvelivat suomalaisia Nintendo-faneja internetissä<br />
yli kymmenen vuoden ajan. Nintendo Klubi oli paikka, jossa<br />
pelaajat keskustelivat Nintendosta, järjestivät peliturnauksia<br />
ja solmivat jopa uusia ystävyyssuhteita. Monilla on lämpimiä<br />
muistoja myös takavuosien klubiliitteistä ja klubikorteista.<br />
Monet toivoivat kuitenkin yhteisön ylläpidolta enemmän aktiivisuutta<br />
ja klubilaisten huomioimista. Foorumi ei houkutellut<br />
uusia käyttäjiä enää viime vuosina ja aktiivisuus putosi. Pientä<br />
hämmennystä aiheutti myös kahteen eri kanavaan – Nintendo<br />
Klubiin ja Nintendo Suomeen pilkottu viestintä. 30.4.2017 Nintendo<br />
Klubin nettisivusto lakkautettiin resurssien puutteesta<br />
johtuen. Suomen oma Nintendo-yksikkö on osa Pohjoismaissa<br />
toimivaa Bergsala-ketjua, eikä muissa maissa Nintendolla ole<br />
enää käytössä virallisia keskustelualueita.<br />
Ylläpito etsi jatkajaa Klubin pitkälle perinteelle, ja myös pitkäaikaiset<br />
jäsenet toivoivat jatkoa keskustelufoorumille. Samana<br />
päivänä kun Nintendo Klubi suljetaan, avataan myös uusi <strong>Fintendo</strong>.fi-yhteisö.<br />
<strong>Fintendo</strong>a ylläpitää joukko ympäri Suomea<br />
asuvia entisiä Nintendo Klubin aktiivijäseniä. Kokeneeseen ylläpitoomme<br />
ja toimitukseemme kuuluu aiemmin muun muassa<br />
Levelin, IGN Suomen, Site Folkin ja Smash Finlandin parissa<br />
vaikuttaneita henkilöitä.<br />
Uuden yhteisön tärkeimpänä tehtävänä on tarjota palvelua<br />
faneilta faneille ja nostaa Nintendon näkyvyyttä Suomessa.<br />
Me tarjoamme vaihtoehtoja keskustella Nintendon peleistä ja<br />
konsoleista muiden suomalaisten kanssa haluamallasi tavalla.<br />
Modernilla Xenforo-alustalla pyörivä ja mobiililaitteillakin toimiva<br />
foorumimme sisältää tuttuja ominaisuuksia vanhoille<br />
Klubin foorumin käyttäjille. Tutkimme myös mahdollisuutta<br />
julkaista Nintendo Klubin aikaisten viestien arkisto jossain vaiheessa.<br />
Käytössämme on Noftalgiasta <strong>Fintendo</strong>ksi uudelleen<br />
brändätty Discord-kanava, jolla voi harrastaa vapaamuotoisempaa<br />
viestittelyä ja järjestää esimerkiksi verkkopeliturnauksia.<br />
Olet myös tervetullut seuraamaan Twitter– ja Facebooktilejämme.<br />
Lisäksi tuotamme omaa Nintendo-aiheista sisältöä ja jaamme<br />
myös muiden suomalaisten fanien julkaisuja. Kuvaatko You-<br />
Tubeen esimerkiksi Let’s Play -videoita Nintendon peleistä,<br />
keräiletkö retropelejä tai löytyykö pöytälaatikostasi vanhoja<br />
peliarvosteluita? Järjestätkö jossain peli-iltoja muille faneille?<br />
Kerro niistä meille!<br />
Toivotamme kaikki uudet ja vanhat Nintendo-fanit tervetulleiksi.<br />
Voit lähettää palautetta ja toivomuksia esimerkiksi foorumin<br />
palauteketjussa Legendaarista Nintendo Klubia ei ehkä<br />
enää ole, mutta sen henki kulkee meidän fanien mukana.<br />
• Ville Polvela<br />
30.4.2017<br />
4 –<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi
<strong>Fintendo</strong>.fi/shop<br />
Kasseja, t-paitoja, julisteita ym. kivaa.<br />
Äänestä osoitteessa fintendo.fi/pr<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 5
Teema<br />
Switchin julkaisuikkuna<br />
Switchin julkaisuikkuna<br />
Yhden tarinan loppu on toisen alku<br />
6 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
The Legend of Zelda: Breath of the Wild<br />
Lajinsa ensimmäinen<br />
Alusta: Switch, (Wii U) Ilmestynyt: 3.3.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EPD Julkaisija: Nintendo<br />
The Legend of Zelda on yksi maailman arvostetuimmista<br />
pelisarjoista ja yksi niistä suurista nimistä, jotka myyvät<br />
konsoleita. Tämä tiedetään myös Japanissa, sillä vuosia kehityksessä<br />
ollut The Legend of Zelda: Breath of the Wild päätettiin<br />
julkaista Wii U:n lisäksi samaan aikaan uudella Nintendo<br />
Switch -konsolilla. Megaluokan budjetin voimin kehitetty<br />
uudenlainen täysin avoimen maailman Zelda-peli hyvästelee<br />
Wii U:n arvokkaasti ja avaa Switchin aikakauden toiveikkaasti.<br />
Breath of the Wild menee suoraan asiaan, eikä pelin alussa<br />
katsella pitkiä juonta pohjustavia animaatioita. Oikeastaan<br />
aloitus muistuttaa huvittavan paljon aivan ensimmäistä kasibittisen<br />
Nintendon Zeldaa. Vanha kuoma Ganon on ottanut<br />
Hyrulen valtaansa ja sadan vuoden horroksesta heräävää<br />
Linkiä tarvitaan apuun. Mystinen parrakas mies antaa suippokorvalle<br />
ensimmäiset seikkailussa tarvittavat esineet ja tämän<br />
jälkeen pelaajalla on täysi vapaus valita mitä tekee. Halutessaan<br />
Ganonin linnaan voi marssia vaikka heti, mutta haaste voi<br />
osoittautua liian hankalaksi heikolle ja puutteellisia varusteita<br />
kantavalle Linkille.<br />
Breath of the Wild luottaa piirroselokuvamaiseen ulkoasuun.<br />
Tyyli muistuttaa hieman Wiin Skyward Swordia, mutta<br />
HD-resoluution ansiosta yksityiskohdat pääsevät paremmin<br />
oikeuksiinsa. Piirtoetäisyyskin on yllättävän pitkä ottaen<br />
huomioon Wii U:n ja taskukokoisen Switchin tehot.<br />
Kompromissejakin on tosin jouduttu tekemään. Resoluutio<br />
on Wii U:lla ja Switchin kannettavassa muodossa<br />
720p. Switchin ollessa telakoituna tilaksi muuttuu ylöspäin<br />
skaalautuva 900p. Ruudunpäivitys on molemmilla alustoilla<br />
30 kuvaa sekunnissa, jossa esiintyy pientä takkuilua<br />
ja tekstuurien ponnahtelua kummallakin konsolilla etenkin<br />
tiheillä metsäalueilla, Wii U:lla hieman enemmän.<br />
Peli hämmästyttää pyöriessään Switch-konsolin omalla 6,2 tuuman<br />
näytöllä. Akku riittää noin kolmen tunnin pelisessioihin,<br />
mikä ei kuulosta paljolta, mutta on sitä kun ottaa huomioon<br />
kuinka valtava maailma on mahdutettu pienelle kasetille. Mobiilitila<br />
on myös erinomaisesti optimoitu, sillä siinä ruudunpäivitys<br />
tökkii vähemmän tai se ei häiritse niin merkittävästi.<br />
“Breath of the Wild luottaa piirroselokuvamaiseen<br />
ulkoasuun.”<br />
Uusi Hyrulen kuningaskunta on laajempi kuin koskaan.<br />
Pelkästään ensimmäinen alue on isompi kuin koko Ocarina of<br />
Timen pelikenttä ja koko maailma jättää jopa Skyrimin toiseksi.<br />
Avoimen maailman seikkailuista puhuttaessa nousee aina<br />
esiin kysymys siitä onko peli muutakin kuin pelkkää avointa<br />
preeriaa. Ruohopeltoja ja metsiä riittää Breath of the Wildissakin,<br />
mutta vastavuoroisesti piilotettuja aarteita, salaisuuksia,<br />
sivutehtäviä jakavia hahmoja ja vihollisten tukikohtia vilisee<br />
kaikkialla. Kirjaimellisesti jokaisen kiven kääntäminen kannattaa.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 7
Link ei ratsasta pelkästään Eponalla.<br />
Hyrulen mailla sijaitsee peräti 120 pyhäkköä, joissa vierähtää<br />
useampi kymmenen pelituntia. Pyhäköt ovat<br />
eräänlaisia minitemppeleitä, jotka sisältävät joko kamppailuja<br />
muinaisten robottien kanssa tai pienimuotoisia<br />
arvoituksia. Pelkästään pyhäkön oviaukolle pääseminen<br />
voi olla itsestään pieni haaste, mutta kohteen luokse<br />
voi saapua yleensä mistä ilmansuunnasta tahansa.<br />
Pulmissa availlaan tuttuun Zelda-tyyliin lukittuja ovia ja<br />
painellaan kytkimiä, mutta ratkaisut nojautuvat aiempia<br />
pelejä enemmän fysiikan lakeihin. Täysin oikeaa vaihtoehtoa<br />
ei ole ja tehtävien suoritusjärjestys on täysin vapaa,<br />
sillä tarvittavat kyvyt ja esineet ovat koossa jo muutaman<br />
tunnin pelaamisen jälkeen. Pelaaja tulee varmasti hämmästymään<br />
kuinka monella eri tavalla lohkareet saa liikkeelle<br />
tai sähkövirran kulkemaan huoneen päästä päähän.<br />
Perinteisiä suurtemppeleitäkään ei ole kokonaan unohdettu.<br />
Temppelien arkkitehtuuri on kuitenkin muuttunut, sillä niitä<br />
ei jaeta enää erikseen ladattaviin kerroksiin, vaan katonrajasta<br />
voi loikata sekunnissa suoraan aulaan. Pomovastustajan<br />
kanssa pääsee ottamaan mittaa aktivoimalla kartalla näkyvät<br />
kytkimet, mutta niiden luokse pääseminen vaatii varusteiden<br />
luovan käytön lisäksi mekaniikan lakien ymmärtämistä. Eläinteemaiset<br />
linnakkeet sisältävät esimerkiksi liikkuvia osia, jotka<br />
täytyy kääntää oikeaan kulmaan reitin avaamiseksi.<br />
voi juuri vaikuttaa edes asetusvalikossa. Kykyjen karttuessa<br />
tehtäviä suorittamalla, sekä väistöliikkeiden ja suojaamisen<br />
tullessa tutummaksi kamppailut helpottuvat loppua kohden.<br />
Väliaikaista helpotusta saa myös nauttimalla metsän antimista<br />
avotulella kokattuja ruokia ja taikajuomia.<br />
Breath of the Wildin Link ei heiluttele pelkästään miekkaa,<br />
vaan hallitsee myös jousipyssyn, vasarat, kirveet ja keihäät.<br />
Aseet kestävät vain tietyn verran osumia, joten aarrearkkuja<br />
täytyy availla ahkerasti tai kättä pidempää on<br />
pöllittävä vihollisilta. Etenkin pelin alkupuolella rajallinen<br />
inventaario ja välineiden jatkuva hajoaminen ärsyttää. Asevaraston<br />
kokoa on mahdollista laajentaa myöhemmin, mut<br />
ta valitettavan hitaasti vain yhden paikan kerrallaan.<br />
.<br />
“Uusi Hyrulen kuningaskunta on laajempi<br />
kuin koskaan.”<br />
Linkin elämäpalkki koostuu edelleen sydämistä, mutta vihollisten<br />
päällä on nähtävillä energiapalkit. Pomotaistelut ovat<br />
astetta modernimpia, sillä mörssärit lyövät voimalla ja osaavat<br />
paljon erilaisia liikkeitä. Etenkin ensimmäiset koitokset<br />
ovat todella haastavia vähäisillä sydämillä, heikoilla varusteilla<br />
ja totutun erikoisella Nintendon näppäinasettelulla, johon ei<br />
8 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Energia palautuu ruoan avulla.<br />
Breath of the Wild on ensimmäinen Zelda-peli, jossa hahmoille<br />
on annettu oikeat äänet. Ääninäyttelyä tosin esiintyy vain<br />
välianimaatioissa ja Link tyytyy edelleen vain kiljahtelemaan,<br />
mutta esimerkiksi prinsessa Zelda ja lukuisat muut sivuhenkilöt<br />
jutustelevat englanniksi<br />
Äänet tuovat hahmojen persoonallisuudet hyvin esille, mutta<br />
toisaalta dubbauksen laatu on vaihtelevaa ja esimerkiksi japanilaisissa<br />
äänissä on enemmän tunnelatausta. Ääniraitaa<br />
ei voi vaihtaa muuttamatta konsolin omia kieliasetuksia.<br />
Musiikkipuolella tutut Zelda-viisut ovat yllättävän pienessä<br />
roolissa, sillä esimerkiksi Linkin vipeltäessä maailmalla kuuluu<br />
taustalla pääasiassa vain luonnon ääniä tai hämärää ambienssia.<br />
Isoissa taisteluissa soundtrack on kuitenkin kohdallaan.<br />
Yhteenveto<br />
The Legend of Zelda: Breath of the Wild on onnistunut<br />
sekoitus klassista ja modernia pelisuunnittelua. Se sisältää<br />
mahdollisesti kaikkien aikojen parhaiten suunnitellut ongelmanratkaisutehtävät<br />
ja mallikelpoisen avoimen maailman systeemin.<br />
Perinteinen Zelda-mytologia on edelleen voimissaan,<br />
vaikkakin klassisia sävellyksiä jää hieman kaipaamaan.<br />
• Ville Polvela<br />
Legendan uusi aikakausi.<br />
Julkaisun jälkeen<br />
Zelda tulee saamaan ladattavaa lisäsisältöä kahdessa osassa.<br />
Kesällä peli saa ainakin vaikeamman haastetilan ja uutta<br />
kerättävää. Jouluksi on tulossa kokonaan uusi pätkä tarinaan.<br />
Paketti maksaa 20 euroa ja se on jo ostettavissa eShopkauppapaikalla.<br />
Nintendo julkaisi pelille maaliskuun lopussa päivityksen, joka<br />
paransi ruudunpäivitystä tietyillä alueilla. Raskaimmat efektit<br />
saavat kuvan edelleen tökkimään, mutta esimerkiksi alun<br />
ruohoaroilla ongelmia tuskin enää huomaa.<br />
Päivitys 1.2.0 toi peliin vaihtoehdon valita ääninäyttelyn kieli.<br />
Englannin lisäksi hahmot voivat puhua japania, saksaa, ranskaa,<br />
espanjaa ja venäjää. Switch-versiossa kielen voi vaihtaa<br />
suoraan pelin asetuksissa, mutta Wii U:lla joudutaan<br />
lataamaan erillinen äänitiedosto. Näiden kahden päivityksen<br />
myötä päädyin nostamaan arvosanan täyteen viiteen tähteen.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 9
Arvostelu<br />
1-2-Switch<br />
Yhden illan juttu<br />
Alusta: Switch Ilmestynyt: 3.3.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EPD Julkaisija: Nintendo<br />
Wii Sports ja Wii Play esittelivät aikanaan onnistuneesti<br />
liiketunnistusta hyödyntävien Wii-ohjaimien ominaisuuksia<br />
ja myivät konsolia heti julkaisussa suurelle yleisölle.<br />
Myös Nintendon uunituoreen Switch-konsolin kahtia jakautuvat<br />
Joy-Con -ohjaimet sisältävät mielenkiintoista tekniikkaa.<br />
Ohjaimet ovat pääosassa kovasti markkinoidussa uudessa<br />
1-2-Switch -pelissä, mutta toisin kuin Wiin julkaisun minipelikokoelmat<br />
1-2-Switch ei tule minkään tuotteen kylkiäisenä,<br />
vaan on oma täysihintainen pelinsä.<br />
1-2-Switch tarjoilee laajan kattauksen muutamasta sekunnista<br />
noin minuuttiin kestäviä minipelejä. Jujuna on kuitenkin<br />
se, ettei tv-ruutua tarvitse seurata lainkaan, vaan pelaajan<br />
on keskityttävä vastapuolen tekemisiin, ääniin ja ohjaimen<br />
antamaan palautteeseen. Kaikki pelit saa avattua käyttöön<br />
nopeasti ja käyttöliittymä on niin simppeli, että aloittaminen<br />
onnistuu vaivattomasti kosteimmissakin illanistujaisissa. Suurin<br />
osa peleistä on suunniteltu kahdelle yhtäaikaiselle pelaajalle,<br />
vuorottelua harrastetaan vain muutamassa tapauksessa.<br />
Lisäksi juhliin voi osallistua tiimipohjaisessa lautapelitilassa.<br />
Minipeleissä hyödynnetään vaihtelevalla menestyksellä Joy-<br />
Conien liikesensoreita, IR-kameraa ja tärinäominaisuuksia.<br />
Joukossa on kourallinen oikeasti hauskoja ja luovia pelejä,<br />
mutta vastaavasti tylsiä ja kerran kokeiltavia virityksiä löytyy<br />
vähintään vastaava määrä.<br />
Joy-Conien anturit ovat tarkkoja, mutta liikkeentunnistus ei<br />
ole enää uusi ja hohdokas idea. Moni 1-2-Switchin aktiviteetti<br />
on joko Wiin aikakaudelta tuttu tai perustuu pelkästään asentojen<br />
vaihteluun ja minimaalisiin liikkeisiin. Esimerkiksi nyrkkeilyssä<br />
ei ole näytöttömyyden vuoksi Wii Sportsin tyylistä<br />
syvyyttä ja pelillisyyttä, vaan pelissä läiskitään vain ilmaa valmentajan<br />
ohjeita kuunnellen. Poseeraukseen ja vastustajan<br />
liikkeiden kopiointiin perustuvat catwalk- ja tanssipeli eivät<br />
myöskään säväytä. Oikean Joy-Conin pikkuruisen kameran<br />
täysi potentiaali jää arvoitukseksi, sillä tekniikkaa hyödynnetään<br />
vain suun liikkeiden tarkasteluun yhdessä syömispelissä.<br />
Paketin parhaat ja mielenkiintoisimmat pelit ovat konsepteiltaan<br />
aika villejä ja useimmissa niistä käytetään hyödyksi<br />
ohjaimien edistyksellistä tärinämoottoria. Pöytätenniksen<br />
on vaikea kuvitella toimivan ilman ruudulla liikkuvaa palloa,<br />
mutta ohjaimen värinäpalautteen ja äänien avulla palloralli<br />
voi lähteä käyntiin heti ensimmäisellä yrittämällä.<br />
Parhaiten tärinäominaisuudet tulevat esille Ball Counting- ja<br />
Safe Crack -minipeleissä. Ensimmäisessä Joy-Conia pyöritellään<br />
kämmenellä ja tunnustelemalla koitetaan saada selville kuinka<br />
monta kuulaa pyörii ohjaimen “sisällä”. Tärinän luoma illuusio<br />
liikkuvista objekteista on lähes autenttinen, mutta sataprosenttisen<br />
varman vastauksen antaminen on silti varsin hankalaa.<br />
Safe Crack -pelissä murretaan taas kilpaa kassakaappeja.<br />
Ohjainta pyöritellään ilmassa ja värinäpalautteen perusteella<br />
etsitään kaapin lukolle oikea asento. Vastaavia kokemuksia ei<br />
ole toistaiseksi tarjolla muilla konsoli- ja ohjainvalmistajilla.<br />
10 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Naama näkkärille ja kapula ääntä kohti.<br />
“Paketin parhaat ja mielenkiintoisimmat pelit<br />
ovat konsepteiltaan aika villejä.”<br />
Lisäksi mainitsemisen arvoisia huvituksia ovat Quick Draw,<br />
jossa haetaan lännen nopeinta liipaisinsormea, sekä Milk,<br />
jossa lypsetään kilpaa lehmiä, niin kummalliselta kuin se<br />
kuulostaakin. Näyttelijät esittelevät kunkin minipelin säännöt<br />
korneilla, mutta tyylikkäästi tuotetuilla videoilla. Vaikka ideat<br />
ja säännöt ovat periaatteessa yksinkertaisia, tuhlaantuu aloittamisessa<br />
silti turhan paljon sekunteja ohjaimien kalibrointiin<br />
ja lähtölaskennan odotteluun. Kaikki pelaajat eivät myöskään<br />
aina ymmärrä milloin toimintoja saa suorittaa ja milloin ei,<br />
minkä takia virheitä ja varaslähtöjä sattuu etenkin aluksi.<br />
Yhteenveto<br />
1-2-Switchin kokoelmasta löytyy sekä hyviä että huonoja pikapelejä.<br />
Valitettavasti kaikki tarjonta on käyty läpi jo ensimmäisen<br />
illan aikana, eikä sen jälkeen pelin pariin palaa kuin<br />
esimerkiksi esittelymielessä sukujuhlissa. Peli olisi huomattavasti<br />
pitkäikäisempi ja kiinnostavampi, mikäli moninpelitiloja<br />
olisi useampia tai ennätyspisteillä olisi edes jonkinlainen<br />
seuranta. 50 euron hintalappua ei voi perustella järkevästi. On<br />
helppoa ennustaa 1-2-Switchin päätyvän jossain vaiheessa<br />
konsolibundleihin ilmaiseksi kylkiäispeliksi.<br />
• Ville Polvela<br />
Täyden hinnan minipelikokoelman soisi olevan pitkäikäisempi.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 11
Arvostelu<br />
Mario Kart 8 Deluxe<br />
Kahdeksas ihme<br />
Alusta: Switch Ilmestynyt: 28.4.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EAD Julkaisija: Nintendo<br />
Uusi Mario Kart -peli on aina erityislaatuinen tapaus ja Nintendo-konsolin<br />
takuuvarma myyntihitti. Wii U:lle vuonna<br />
2014 ilmestynyt Mario Kart 8 oli yksi konsolin laadukkaimmista<br />
ja suosituimmista peleistä. Monet ihmiset kuitenkin skippasivat<br />
niin konsolin kuin pelinkin kokonaan. Nintendo ei aikaillut,<br />
vaan Switchille päätettiin tuoda Mario Kart 8:n päivitetty<br />
Deluxe-painos jo julkaisuikkunassa.<br />
Mario Kart 8 Deluxe kattaa Mario Kart 8:n kaiken sisällön maksulliset<br />
DLC-paketit mukaan lukien. Deluxe ei kuitenkaan ole<br />
puhdas porttaus, vaan se sisältää myös pieniä pelimekaanisia<br />
uudistuksia, kourallisen uusia hahmoja, ja myllää paljon kritiikkiä<br />
keränneen Battle-pelitilan uuteen uskoon. Wii U -version<br />
veteraanit joutuvat punnitsemaan, kannattaako täyden hinnan<br />
Switch-painokseen päivittää, mutta mikäli kasi jäi kokonaan<br />
välistä, tarjoaa Deluxe rahalle täyden vastineen.<br />
Kaikki pelitilat, moottoriluokat, hahmot ja peräti 48 erilaista<br />
rataa ovat Deluxessa suoraan auki. GP-kisoissa menopelien<br />
vauhti on sidoksissa yleiseen vaikeusasteeseen. 50-kuutioiset<br />
ovat hidasta sunnuntaiajelua, mutta vastavuoroisesti korkeimmassa<br />
200cc-luokassa luulot otetaan pois ja jarruillekin tulee<br />
tarvetta. Noin puolet mahtavan näköisistä radoista on aiemmista<br />
Mario Karteista tuttuja nykyaikaan päivitettyjä, ramppeja<br />
ja seinillä ajamisen mahdollistavia antigravitaatiopätkiä<br />
hyödyntäviä versioita. Avattavaakin toki riittää menopelien<br />
runkojen, renkaiden ja riippuliitimien muodossa. Uusia osia<br />
avautuu käyttöön tasaiseen tahtiin keräämällä kilpailuissa kolikoita.<br />
Osaset eroavat toisistaan tietysti kosmeettisesti, mutta<br />
lisäksi niillä on omat laskennalliset nopeutta, kiihtyvyyttä, painoa,<br />
ohjattavuutta ja pitoa mittaavat arvonsa, jotka eivät ole<br />
täysin samoja kuin Wii U:lla.<br />
Myös pelihahmon painoluokka vaikuttaa hieman statistiikkaan.<br />
Toadin ja Dry Bonesin kaltaisten höyhensarjalaisten<br />
ohjastamat kärryt kiihtyvät nopeasti. Vastaavasti<br />
painavalla Bowserilla on korkea huippunopeus,<br />
mutta sen saavuttamiseen kuluu enemmän aikaa. Väliin<br />
mahtuvat vielä esimerkiksi tasapainoiset Mario-veljekset.<br />
Hitaammissa moottoriluokissa nopeilla mopedeilla ja kaaroilla<br />
on etulyöntiasema, mutta 200cc:llä kiihtyvyyteen ja tiukkaan<br />
kääntyvyyteen kannattaa panostaa enemmän. Deluxessa<br />
haastetta ja kaaoksen määrää lisäävät myös kaksi esinepaikkaa<br />
ja tavaroita varastelevan Boo-kummituksen paluu. Uusia<br />
pelaajia auttavat alkuun erilaiset apuvälineet, kuten automaattikiihdytys<br />
ja radalta putoamisen estävä smart steering.<br />
Älyohjausta käytettäessä ei voi kuitenkaan hyödyntää kaikkia<br />
oikoreittejä tai driftatessa latautuvan miniturbon täyttä tehoa.<br />
Alkuvalikosta pääsee myös lukemaan pieniä ajovinkkejä.<br />
“Kaikki pelitilat, moottoriluokat, hahmot ja peräti<br />
48 erilaista rataa ovat Deluxessa suoraan auki.<br />
GP-kisoissa menopelien vauhti on sidoksissa yleiseen<br />
vaikeusasteeseen. ”<br />
12 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Vauhdikkaammissa moottoriluokissa ohjattavuudella on enemmän merkitystä.<br />
Battle-tilan uudistukset ovat taatusti monia pelaajia eniten<br />
kiinnostava asia. Wii U:lla pelitila oli toteutettu selvästi kiireessä,<br />
sillä pelimuotoja oli vain yksi, Balloon Battle, ja kaikki<br />
kahdeksan kenttää olivat suoria kopioita kilparadoista. Deluxessa<br />
taistelutiloja on peräti viisi erilaista, ja lisäksi vanhat<br />
kunnon areenat tekevät onneksi comebackin. Areenoitakin on<br />
vain kahdeksan kappaletta, mutta ne ovat sopivan pienikokoisia<br />
ja muiden pelaajien metsästämiseen suunniteltuja.<br />
Klassista Balloon Battlea on uudistettu jonkin verran. Tarkoituksena<br />
on edelleen ampua kilpakumppanien kulkuneuvoihin<br />
kiinnitetyt ilmapallot tyhjiksi, mutta Deluxessa aloitetaan<br />
viidellä pallolla, eikä peli pääty välittömästi viiden osuman<br />
jälkeen, vaan rangaistuksena kerätyt pisteet puolitetaan. Palloja<br />
voi myös edelleen varastaa muilta sienien turbovoimaa<br />
hyödyntämällä. Coin Runners on ehkä viisikon tylsin pelimuoto,<br />
sillä siinä kerätään yksinkertaisesti kilpaa kolikoita ja kiusataan<br />
muita aseilla.<br />
“Klassista Balloon Battlea on uudistettu jonkin<br />
verran.”<br />
GameCuben Double Dashin Bob-Omb Blast tekee myös paluun.<br />
Kyseessä on eräänlainen Balloon Battlen variaatio, jossa ainoat<br />
käytettävät esineet ovat pommeja. Pommeja voi kerätä reilusti<br />
varastoon ja tykittää sitten sarjatulella muita kohti. Toinen<br />
Double Dash -suosikki Shine Thief on myös mukana. Siinä<br />
tarkoituksena on napata haltuun kultainen aurinko ja ajaa<br />
karkuun muita ryöväreitä 20 sekunnin ajan. Aurinko tipahtaa<br />
yhdestä osumasta ja voi vaihtaa omistajaa tiuhaan tahtiin.<br />
Kamppailut ovat todella intensiivisiä, sillä etenkin viimeisillä<br />
sekunneilla kaikki muut 11 pelaajaa viskovat jokaisesta ilmansuunnasta<br />
kilpikonnankuoria ja pommeja kohti mestarivarasta.<br />
Renegade Roundup on täysin uusi kilpailumuoto. Siinä pelaajat<br />
jaetaan kahtia rosvoiksi ja poliiseiksi. Poliisit ovat varustautuneet<br />
pysyvillä lihansyöjäkasveilla, joilla koetetaan napsia<br />
kaikki roistot kiinni aikarajan puitteissa. Kiinniotetut kiikutetaan<br />
häkkeihin, joiden alla sijaitsee painike. Lainsuojattomat<br />
yrittävät pysyä pelissä loppuun asti ja voivat vapauttaa toisiaan<br />
nappulan yli ajamalla. Poliisileikki toimii parhaiten samalla<br />
sohvalla pelattuna, sillä yhteistyö vaatii kommunikointia.<br />
Nettimatsien aikana ei voi käydä minkäänlaista keskustelua.<br />
Jaetun ruudun hauskanpitoon voi osallistua neljä pelaajaa<br />
yhdellä Switchillä. Peli tukee vain Switchin omia ohjaimia, eli<br />
Pro-padia ja Joy-Coneja joko yhdessä tai erikseen. Kolmella<br />
tai useammalla pelaajalla ruudunpäivitys puolittuu 30 kuvaan<br />
sekunnissa, mutta resoluutio pysyy televisiossa 1080p:nä ja<br />
kannettavassa tilassa 720p:nä. Moninpeli onnistuu samassa<br />
lähiverkossa useamman Switchin kanssa, mutta tällöin tilanne<br />
muuttuu vähän sekavammaksi. Langaton yhteys tukee kahdeksaa<br />
Switchiä, mutta sitoo yhden pelaajan yhdelle konsolille.<br />
LAN-adapterin vaativassa langallisessa verkossa onnistuvat<br />
täydet 12 kuskin kaahailut, ja ruudun voi jakaa kahtia. En<br />
kuitenkaan voinut testata lähiverkon toimivuutta käytännössä.<br />
“Jaetun ruudun hauskanpitoon voi osallistua neljä<br />
pelaajaa yhdellä Switchillä.”<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 13
Maksiminopeuden saavuttaa keräämällä 10 kolikkoa.<br />
Myös maailmanlaajuisen nettipelin puolelle voi ottaa yhden<br />
apukuskin mukaan. Verkossa on mahdollista osallistua yksittäisiin<br />
kilpailuihin tai liittyä turnauksiin ja yksityisiin auloihin.<br />
Kisoissa menestymällä ansaitaan pisteitä, joiden perusteella<br />
etsitään oman tasoisia pelaajia ja päätetään sopiva moottoriluokka.<br />
Ajoneuvo- ja hahmoyhdistelmää on mahdollista<br />
vaihtaa Deluxessa ratojen välissäkin. Odotin nettikoodin paranevan<br />
Deluxe-versioon, mutta toistaiseksi peli on kärsinyt<br />
samantyyppisistä pienistä ongelmista, joita nähtiin Wii U:n<br />
julkaisussa. Pelit katkeavat virheviesteihin liian usein rataäänestyksen<br />
aikana, eikä kavereiden huoneisiin jonotuslistalle<br />
liittyminen vaikuta toimivan kunnolla. Lagi vaikuttaa välillä<br />
ikävästi esineiden käyttöön, sillä animaatioista huolimatta kilpakumppanien<br />
vauhti ei oikeasti hidastu kaikista osumista.<br />
Julkaisun jälkeen<br />
Nintendo julkaisema Switchin ohjelmistopäivitys lisäsi konsolille<br />
tuen Wii U:n GameCube-ohjainadapterille. GameCubeohjaimet<br />
toimivat moitteettomasti myös Mario Kartissa. Pelin<br />
pahimmat nettiongelmat ratkaistiin pian julkaisun jälkeen.<br />
Yhteenveto<br />
Mario Kart 8 Deluxe on helppo julistaa monipuolisimmaksi<br />
kart-peliksi kautta aikojen. Mikäli Wii U -versio jäi välistä<br />
tai kaipailee Switchille kunnon moninpeliä, kannattaa Deluxe<br />
ehdottomasti hankkia. Peli näyttää yhtä terävältä myös<br />
Switchin omalla näytöllä, ja kivana bonuksena kaverin voi<br />
haastaa milloin tahansa Joy-Conin ojentamalla.<br />
• Ville Polvela<br />
Nopein ja laajin Mario Kart -kokemus.<br />
14 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Artikkeli<br />
Laitetesti: Nintendo Switch ja Pro Controller<br />
Testissä<br />
Nintendo Switch<br />
ja uudet ohjaimet<br />
Nintendo Switch<br />
Ilmestynyt: 3.3.2017<br />
Värit: Kaksi erilaista konsolibundlea, harmailla<br />
ja sinipunaisilla Joy-Coneilla.<br />
Hinta: 339 € – 379 €<br />
Näyttö: 6,2 tuuman kosketusnäyttö<br />
Tallennustila: 32 GB (laajennettavissa SDkorteilla)<br />
CPU: 8-ytiminen ARM Cortex<br />
GPU: Nvidia Tegra X1<br />
RAM: 4 GB<br />
Paino: 297 grammaa (pelkkä konsoliyksikkö)<br />
Keisarin uudet vaatteet<br />
Wii U -konsolista ei tullut Nintendon toivomaa<br />
myyntihittiä, vaikka Nintendon omat yksinoikeuspelit<br />
olivatkin pääosin laatutavaraa. Tietä<br />
menestykseen vaikeutti kummallinen nimi, heikoksi<br />
jäänyt muiden julkaisijoiden tuki, kilpailijoita huonommat<br />
verkkopalvelut sekä alusta alkaen sekava ja<br />
vähäinen markkinointi. Japanissa ei kuitenkaan lannistuttu,<br />
vaan Wii U:n tuotantolinjojen hiljennyttyä<br />
kauppoihin tuotiin Nintendo Switch. Switchin ja Wii<br />
U:n konsepteissa on paljon yhtäläisyyksiä.<br />
Molempien laitteiden keskiössä on kosketusnäytöllinen<br />
ohjain. Suurin ero on se, että Switchillä myös<br />
konsolin keskusyksikkö on rakennettu kuuden tuuman<br />
kokoisen näytön sisään. Tämä tarkoittaa sitä,<br />
että konsolin voi ottaa mukaan minne vain älypuhelimien<br />
ja muiden käsikonsolien tapaan. Wii<br />
U:n GamePad-ohjain toimi vain muutaman metrin<br />
säteellä televisioon kytketystä konsolista.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 15
Myös Switchin pelikuvan saa näkymään televisiossa. Myyntipaketin<br />
mukana toimitetaan HDMI-piuhalla varustettu<br />
telakka, jonka sisään Switch sujahtaa näppärästi. Kuva<br />
siirtyy isolle näytölle muutamassa sekunnissa,<br />
eikä pelatessa huomaa minkäänlaista viivettä.<br />
Telakoituna laitteen akut latautuvat<br />
ja pienikokoisen konsolin sisuksista<br />
otetaan kaikki irti, jotta peli saadaan<br />
pyörimään 1080p-resoluutiolla.<br />
Kannettavassa muodossa Switch<br />
menee eräänlaiseen säästötilaan,<br />
jolloin resoluutio putoaa 720p:ksi.<br />
Pelikokemus ei siltikään juuri muutu,<br />
sillä Switchin LCD-näyttö on erittäin<br />
laadukkaan oloinen ja kirkas, eikä edes<br />
ruudunpäivitys putoile lainkaan. Esimerkiksi<br />
The Legend of Zelda: Breath of the Wildin kuva<br />
tökkii jopa vähemmän kannettavassa tilassa, ja Mario Kart 8<br />
Deluxe pyörii silti 60 kuvaa sekunnissa. Tehoiltaan Switch sijoittuu<br />
jonnekin Xbox Onen ja Wii U:n välimaastoon. Pienet<br />
tuuletusaukot sisältävä masiina hyrrää hiljaisesti ja lämpenee<br />
käytössä, mutta ei kuitenkaan huolestuttavasti. Laitteen<br />
virta kestää pelistä riippuen suunnilleen kolme tuntia, mutta<br />
näin kompaktiin ja suorituskykyiseen käsikonsoliin olisi tuskin<br />
edes mahtunut paljoa suurempi akku. Konsolin pohjasta löytyy<br />
USB C -portti matkalla lataamista varten, mutta<br />
sijoittelu voisi olla parempikin, sillä lataaminen<br />
ei onnistu laitteen nojatessa pöytää vasten.<br />
Telakan lisäksi konsolipakettiin kuuluu<br />
kaksi Joy-Coneiksi ristittyä ohjainta.<br />
Langattomia Joy-Coneja on mahdollista<br />
käyttää erikseen tai ne voidaan yhdistää<br />
yhdeksi ohjaimeksi joko Switchin näytön<br />
tai välikappaleen ympärille. Joy-Coneja<br />
voi käyttää myös vaakatasossa, ja tietyt<br />
moninpelit onnistuvat siis pelkästään yhden<br />
ohjainparin voimin. Kumpikin kämmenen kokoinen<br />
kalikka sisältää liikkeentunnistimen, tärinämoottorin,<br />
neljä tavallista nappulaa, kaksi digitaalista<br />
olkanappia ja analogitikun. Lisäksi vasemmanpuolimmaisessa<br />
ohjaimessa on miinus-näppäin ja kuvankaappausnappula,<br />
kun taas oikeanpuolimmaisesta löytyy plus-nappi, Switchin<br />
päävalikon avaava toimintanäppäin ja toistaiseksi vähälle<br />
käytölle jäänyt IR-kamera, joka tunnistaa esimerkiksi kuinka<br />
16 – <strong>Fintendo</strong>.fi
monta sormea pelaajalla on pystyssä.<br />
Joy-Coneille voi kuvitella useita erilaisia käyttötarkoituksia, ja<br />
etenkin liikesensoreiden tarkkuus ja värinäpalautteen voimakkuus<br />
vakuuttavat. Näitä ominaisuuksia on käsitelty tarkemmin<br />
esimerkiksi 1-2-Switch-pelin arvostelussa. Yhden Joy-Conin<br />
akunkesto on noin 20 tuntia, ja myös ohjaimet latautuvat<br />
konsolin ollessa telakoituneena. Aikuisen käsiin ohjaimet ovat<br />
kuitenkin aika pieniä. Etenkin pitkissä pelisessioissa nappuloiden<br />
koon ja oikean tikun paikan huomaa vaikuttavan ergonomiaan.<br />
Muissa pelimedioissa liikkuneet väitteet ohjaimien<br />
herkkyydestä muille langattomille signaaleille eivät ole<br />
myöskään täysin tuulesta temmattuja, sillä koin itsekin ongelmia<br />
yhteyden katkeamisen kanssa muutaman kerran Zeldaläpipeluuni<br />
aikana.<br />
Nintendo myy erikseen myös perinteisen padin mallista Proohjainta,<br />
joka kätkee Joy-Conien tapaan sisälleen HD-tärinämoottorin<br />
ja liikesensorit. Pro-padin nappulat ja tikut ovat<br />
hieman isompia, ja se korvaa toisen neljän näppäimen sarjan<br />
ristiohjaimella. Ohjaimessa on sopivasti painoa, ja sen kahvat<br />
tuntuvat hyvältä. Akku kestää tuplasti yhteen Joy-Coniin verrattuna,<br />
ja myös Prossa on USB C -tyypin portti. Switchiä ja kaikkia<br />
sen lisävarusteita koristaa Suomessa kuitenkin suhteellisen<br />
korkea hintalappu. Pelkän konsolin hinta alkaa Suomessa 349<br />
eurosta, ja ohjaimista voi joutua pulittamaan jopa 80 euroa.<br />
Switch ei pyöritä Wiin tai Wii U:n levyjä, sillä fyysiset pelit toimitetaan<br />
kaseteilla. Myöskään vanhat ohjaimet eivät toistaiseksi<br />
ole tuettuja. Arkkitehtuuri on täysin uusi ja perustuu Nvidian<br />
Shield-tuoteperheeseen. Ulkoisesti laite tuntuu arvokkaalta, ja<br />
mattamainen pinnoite näyttää hyvältä.<br />
Switchin käyttöliittymä peittoaa kaikki Nintendon aiemmat<br />
yritykset. Pyöreät kulmat ja Mii-hahmot on hylätty,<br />
ja modernissa tyylissä on vaikutteita Googlen, Xboxin ja<br />
Playstationin designista. Teemoja on toistaiseksi kaksi –<br />
valkoinen ja musta. Parasta käyttöliittymässä on kuitenkin<br />
sen nopeus. Pelit ja eShop käynnistyvät välittömästi, eikä<br />
ylimääräisiä varoitusviestejä tarvitse klikkailla läpi. Kotinäppäimellä<br />
palataan päävalikkoon välittömästi milloin vain<br />
ja lepotilasta siirrytään peliin muutamassa sekunnissa.<br />
Samaa minimalistista tyyliä noudattavasta eShopista ei kuitenkaan<br />
voi hankkia toistaiseksi kuin vain pelejä. Esimerkiksi Netflix<br />
ja YouTube eivät tarjoa vielä omaa sovellustaan Switchille,<br />
eikä konsolilla ole mahdollista surffata edes internetissä.<br />
Puutteita on myös muissa verkko-ominaisuuksissa. Jostain<br />
syystä kavereita ei voi etsiä Wii U:n tapaan käyttäjätunnuksen<br />
perusteella, vaan systeemissä luotetaan pahamaineisiin<br />
kaverikoodeihin ja ehdotuksiin mobiilipelien perusteella. Kavereiden<br />
kanssa ei voi viestitellä eikä keskustella äänichatissa.<br />
Verkossa voi pelata jo muutamaa peliä, mutta esimerkiksi Mario<br />
Kartin online-infrastruktuuri ei vaikuta juuri kehittyneen<br />
Wii U -versiosta. Nettipelaaminen on Nintendon mukaan<br />
ilmaista syksyyn asti, ja vuosimaksu tulee olemaan 20 – 30<br />
euroa.<br />
Yhteenveto<br />
Switchille voi ennustaa Wii U:ta ruusuisempaa tulevaisuutta.<br />
Pelkästään selkeämpi konsepti ja laitteen ulkonäkö tekevät<br />
Switchistä houkuttelevan ostoksen. Nintendo markkinoi<br />
Switchiä kotikonsolina, jonka voi ottaa mukaan reissuun.<br />
Kannettavassa tilassa laite tekee suuren vaikutuksen, mutta<br />
japanilaisjätti tunnetusti ymmärtääkin käsikonsolipelaamisen<br />
päälle. Myynti on lähtenyt maailmalla hyvin liikkeelle, ja ennätyksiä<br />
on rikottu erityisesti Pohjois-Amerikassa ja Japanissa.<br />
Suomessa konsoleita pidättelee markettien myyntipöydillä<br />
kilpailijoita korkeampi hintalappu. Tämän vuoden pelitarjonta<br />
vaikuttaa kiinnostavalta yksinoikeuksien perusteella, ja tarvittaessa<br />
Nintendo voi esitellä erilaisia konsolibundleja tai Joy-<br />
Conien värivaihtoehtoja lennättämään paketteja hyllyiltä.<br />
• Ville Polvela<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 17
Teema<br />
Switchin taistelupelit<br />
Switchin taistelupelit<br />
Iske Makwan ja Robert mattoon<br />
18 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
Arms<br />
Venyy ja paukkuu<br />
Alusta: Switch Ilmestynyt: 16.6.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EPD Julkaisija: Nintendo<br />
Mitä saadaan, kun yhdistetään Nintendon Punch Out-<br />
, Wii Sports- ja Splatoon-pelisarjat? Todennäköisesti<br />
teemabiisillään ja räikeän keltaisella päävalikollaan hurmaava<br />
kesämäiskintä Arms. Kyseessä on kolmiulotteinen taistelupeli,<br />
jota tähdittävät venyvillä vieteri- ja nuudelikäsivarsilla läiskivät<br />
sankarit, taattua Nintendo-outoutta siis. Punch Outin tyyliin<br />
kamera pysyy pelihahmon selän takana. Wii Sportsin nyrkkeilyä<br />
kokeilleet oppivat nopeasti Armsin liikeohjauksen. Splatoonin<br />
perintö näkyy taas yleisessä designissa sekä kehittäjien<br />
aikeissa päivittää peliä kuukausittain.<br />
Tavallisissa Arms-matseissa asetetaan vastakkain kaksi pelaajaa,<br />
ja voittaja on yksinkertaisesti se, joka läpsii aikarajan<br />
sisällä ensin vastustajan elämäpalkin tyhjäksi. Pelimekaniikka<br />
tulee tutuksi muutamassa tunnissa. Vieterimies tai -nainen lyö<br />
vasemmalla ja oikealla nyrkillä pelaajan liikkeiden mukaisesti.<br />
Joy-Conia kallistamalla on mahdollista ohjata iskun suuntaa<br />
vielä ilmassa, myös liikkuminen perustuu nojailuun. Ohjaimet<br />
yhteen tuomalla blokataan, ja heitto suoritetaan viemällä molemmat<br />
kädet eteen. Nappuloita käytetään vain hyppäämiseen,<br />
pyrähtämiseen ja latautuvan super-combon aktivoimiseen.<br />
Kivi-paperi-sakset tyyliin hyökkäys voittaa heiton, heitto<br />
suojan ja suoja iskun.<br />
Gyroihin perustuva ohjaus ei kuitenkaan ole ainoa tapa pelata<br />
Armsia, vaikka sillä peliä vahvasti markkinoidaankin. Perinteisten<br />
kontrollien ystävät on huomiotu erinomaisesti, sillä<br />
peli tukee myös Pro-ohjaimia ja Joy-Coneja yhdessä tai erikseen.<br />
Näillä ohjaustavoilla molemmille käsille on annettu<br />
omat napit. Liikkuminen ja iskujen kääntäminen hoidetaan<br />
taas analogitikulla. Molemmilla ohjaustavoilla on omat etunsa<br />
ja haittapuolensa, itse koin oloni varmemmaksi Pro-ohjain<br />
kourassa. Nyrkkien kääntäminen ja suojaaminen oikeiden liikkeiden<br />
perusteella on toki luontevaa, mutta vastaavasti hutilyöntejä<br />
esiintyy useammin, ja niistä saa syyttää vain omia<br />
ranteita. Napilla lyönti taas lähtee suoraan aina. Perinteisen<br />
padin ainoa ongelma on torjumisen sijoittaminen ohjaussauvan<br />
klikkauksen taakse, vaikka muitakin nappuloita olisi vapaana.<br />
“Pelaajan ei kuitenkaan tarvitse tyytyä pelkkään<br />
kehäketun rooliin, sillä vieteriukot pelaavat mielellään<br />
myös lentopalloa ja korista.”<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 19
Sivukoukku saattaa yllättää.<br />
giapalkkeja, mutta tasapuolista kilpailua kaipaaville<br />
on tarjolla erillinen Ranked-tila, jossa kohdataan<br />
oman kokemustason pelaajia. Yksityisille<br />
huoneille voi asettaa salasanan ja niiden säännöt<br />
voi määrittää vapaasti. Verkkopeli toimii loistavasti,<br />
sillä lagia ja linjoilta putoamista esiintyy<br />
erittäin harvoin. Telakoituna peli pyörii täydellä<br />
1080p-resoluutiolla 60 kuvaa sekunnissa, eikä ruudunpäivityksestä<br />
tingitä käsikonsolitilassakaan.<br />
“Julkaisussa valittavana on 10 hahmoa,<br />
jotka eroavat toisistaan hieman. Jokaisella<br />
taistelijalla on jokin erikoiskyky, ja<br />
lisäksi hanskavalikoima vaihtelee.“<br />
Kaikki ladattavat hahmot ovat ilmaisia.<br />
Armsissa ei ole varsinaista tarinatilaa, mutta sen<br />
virkaa toimittaa arcademainen Grand Prix -turnaus,<br />
jossa kohdataan 10 eri tekoälyn ohjaamaa haastajaa.<br />
Ottelun aluksi kerrotaan muutaman lauseen<br />
verran taustatietoa vastustajasta, mutta esimerkiksi<br />
minkäänlaisia välianimaatioita ei katsella lainkaan,<br />
vaikka persoonallisen näköiset hahmot olisivat<br />
sellaisiin kuin luotuja. Nintendo avaa sosiaalisen<br />
median kanavillaan ajoittain Armsin saloja, ja tarustoa<br />
toivoisi enemmän selattavaksi pelin ekstroihinkin.<br />
“Armsissa ei ole varsinaista tarinatilaa,<br />
mutta sen virkaa toimittaa arcademainen<br />
Grand Prix -turnaus.“<br />
Julkaisussa valittavana on 10 hahmoa, jotka eroavat toisistaan<br />
hieman. Jokaisella taistelijalla on jokin erikoiskyky, ja<br />
lisäksi hanskavalikoima vaihtelee. Esimerkiksi pop-tähti Ribbon<br />
Girlillä on useampi hyppy, Master Mummyn elämä palautuu<br />
blokatessa ja tieteellinen koe Helix väistelee muotoaan<br />
muuttamalla. Kullakin hahmolla on aluksi käytössä kolme erilaista<br />
hanskaa, joilla on erilaisia kokoja ja elementtejä. Kevyillä<br />
nyrkeillä voi takoa nopeasti, mutta ne jäävät raskaampien<br />
lyöntien alle. Vastapuolta voi kiusata elementti-iskujen voimin<br />
esimerkiksi väliaikaisella sokeudella, lamauttamalla käsivarret<br />
sähköiskulla ja toiselle puolelle kenttää heittävällä tuulivoimalla.<br />
Hanskoja voi sekoitella keskenään, ja toimivan yhdistelmän<br />
löytäminen onkin avain voittoon.<br />
Otteluihin mahtuu mukaan kolme tai neljäkin pelaajaa,<br />
mutta kaikki vastaan kaikki -säännöillä voittaja on aina se, joka<br />
pysyttelee kaukana toiminnasta. Tiimipohjaiset pelit ovat taas<br />
hauskoja, sillä niissä joukkueen jäsenet sidotaan toisiinsa kiinni<br />
köydellä. Pelaajan ei kuitenkaan tarvitse tyytyä pelkkään<br />
kehäketun rooliin, sillä vieteriukot pelaavat mielellään myös<br />
lentopalloa ja korista. Lentopallossa pomputellaan verkon<br />
puolelta toiselle pommia, ja koripallossa koriin yritetään heittää<br />
vastustaja. Lisäksi kavereiden kanssa voi mätkiä tekoälyä<br />
tai rikkoa kilpaa maalitauluja.<br />
Internetin yleisissä Party-auloissa pelimuodot ja vastustajat<br />
vaihtuvat tiuhaan tahtiin. Party-tilassa pyritään tasoittamaan<br />
puntteja pienentämällä jatkuvasti voittavien pelaajien ener-<br />
Yhteenveto<br />
Armsin perusmekaniikat ja kontrollit oppii nopeasti. Liikearsenaaliin<br />
kuuluu vaikeampiakin kikkoja, mutta yleisesti muihin<br />
taistelupeleihin verrattuna taitokatto vaikuttaa olevan aika<br />
matalalla. Vaikka erilaisia pelitiloja onkin ihan hyvä määrä, tulee<br />
pelin anti käytyä läpi käytännössä yhdessä illassa lyhyiden<br />
erien vuoksi. Arms vaatii vähintään yhden pelikaverin, sillä polettien<br />
keräily uusia hanskoja varten viihdyttää maksimissaan<br />
muutaman tunnin kerta-annoksina. Jos sattui ottamaan osaa<br />
Global Testpunch -betatestiin, ei kokonainen peli aiheuta enää<br />
yllätyksiä. Toivottavasti päivitykset toisivat hahmogalleriaan<br />
muutaman villin tappelijan lisää.<br />
• Ville Polvela<br />
Päivitykset ratkaisevat pelin pitkäikäisyyden.<br />
20 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
Pokkén Tournament DX<br />
Kehäketun<br />
uusintaottelu<br />
Alusta: Switch, (arcade) Ilmestynyt: 22.9.2017<br />
Kehittäjä: Bandai Namco Julkaisija: Nintendo, The Pokémon<br />
Company<br />
Pokkén Tournament julkaistiin Wii U:lle noin 1,5 vuotta<br />
sitten. Bandai Namcon kehittämä ensimmäinen reaaliaikainen<br />
Pokémon-mäiskintä ei ollut lainkaan hassumpi tekele,<br />
mutta pöhinä pelin ympärillä lopahti äkkiä. Kovasti kilpaillussa<br />
taistelugenressä turnauspelaajien kiinnostus määrittelee pitkälti<br />
pelin eliniän. Pokkén-yhteisön kokoon vaikutti tietysti<br />
myös Wii U:n pieni laitekanta, mutta Nintendo ei luovuttanut,<br />
vaan julkaisee pelin uudelleen Mario Kart 8 Deluxen -tyylisenä<br />
päivitettynä DX-versiona.<br />
Näkyvimmät uudistukset koskevat hahmovalikoimaa, sillä<br />
rosteriin liittyy kourallinen täysin uusia taistelijoita (Croagunk,<br />
Darkrai, Decidueye, Empoleon ja Scizor), jotka nostavat<br />
kokonaismäärän 21:een. Kaikki pelattavat hahmot, support-<br />
Pokémonit ja kentät ovat DX:ssä heti auki, mukaan lukien Wii<br />
U:lla yksinpelikampanjan läpäisemällä avattavat Mewtwot.<br />
Jokaisella hahmolla on selvät heikkoutensa ja vahvuutensa.<br />
Charizardin kaltaisilla isoilla körmyillä on eniten elämäpisteitä<br />
ja ruista ranteessa, mutta toisaalta ne voivat joutua helposti<br />
näppäräsormisen Pikachu-pelaajan kombotettavaksi. Legendaarisella<br />
Mewtwolla taas tuntuisi olevan vastaus jokaiseen<br />
tilanteeseen, mutta hahmolla on muita pienempi energiapalkki<br />
ja sen hutilyönnit ovat helposti rangaistavissa. Pokkén-hahmot<br />
ulkoasultaan ovat realistisempia kuin muissa Pokémonpeleissä,<br />
ja murahtelevat aitojen eläimien tapaan Pikachua<br />
lukuun ottamatta.<br />
Tavalliset taistelut ovat puhtaita paras kolmesta kaksinkamppailuita,<br />
mutta DX sisältää myös tuen 3 vs. 3 -tiimipeleille,<br />
joissa pelaajat valitsevat kolme erilaista taistelijaa. Tiimimatseissa<br />
yhden Pokémonin hävitessä vuoro siirtyy seuraavalle, ja<br />
vastapuoli ansaitsee muutaman pisteen lisää energiapalkkiin.<br />
“Näkyvimmät uudistukset koskevat hahmovalikoimaa,<br />
sillä rosteriin liittyy kourallinen täysin uusia<br />
taistelijoita.”<br />
Silmämääräisesti Switchin Pokkén DX ei juuri poikkea Wii<br />
U -versiosta, mutta tehokkaampana konsolina Switch tuo<br />
grafiikkaan piirun verran terävyyttä ja uudistaa moninpelitiloja.<br />
Käyttöliittymä on samanlainen, ja pelaajaa tervehtii alussa<br />
jälleen rasittavan aktiivinen mentorihahmo. Ensimmäiseksi<br />
selostus kannattaakin käydä kytkemässä kokonaan pois<br />
asetuksista, tai vähintäänkin vaihtaa ääniraita paljon miellyttävämmän<br />
kuuloiseen japanilaiseen dubbaukseen.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 21
Lisäksi pelaajan vaihtoehtoihin kuulu<br />
perinyt suoraan Mishiman klaanin jugglaustaidot.<br />
Ottelut tekee erikoiseksi kaksi eri kamerakulmaa,<br />
joiden välillä vaihdellaan pitkin<br />
erää. Peli alkaa aina hahmon takaa<br />
kuvatusta Field Phase -asemasta, jossa<br />
on mahdollista liikkua vapaasti kaikkiin<br />
suuntiin. Tietyillä iskuilla tai liikesarjoilla<br />
taistelu siirtyy sivulta kuvattuun Duel<br />
Phaseen, jossa ei voikaan enää liikkua<br />
syvyyssuunnassa. Käytössä olevat<br />
liikkeet muuttuvat hieman kuvakulman<br />
mukaan, joten asema ehtii vaihtua<br />
useita kertoja yhden matsin aikana<br />
pelaajien hakiessa parempaa Phasea ja<br />
etulyöntiasemaa itselleen. Esimerkiksi<br />
Gengar on selvästi alakynnessä pelin<br />
alussa ja pitkillä etäisyyksillä.<br />
Perusliikkeet, eli kevyt ja raskas isku,<br />
sekä pidemmän kantaman Pokémonliike<br />
ovat kukin oman napin takana.<br />
Legendaarisella statuksella tai tyyppieroilla<br />
ei ole vaikutusta ottelun lopputulokseen.<br />
vat suojaus, heitto, vastaisku, hyppy<br />
ja kertakäyttöinen support-Pokémon.<br />
Jälkimmäinen voi toimia esimerkiksi<br />
elinvoiman palauttajana, kombon aloittajana<br />
tai pysäyttäjänä. Hitaammin<br />
latautuvissa supporteissa on enemmän<br />
tuhopotentiaalia, mutta intensiivisissä<br />
matseissa niitä ei ehdi välttämättä edes<br />
käyttää. Pikachu nakkelee kentälle sähkötyypin<br />
edustajana tietysti Thunderbolt-salamoita,<br />
ja lähitaisteluissa heiluu<br />
häntä sekä Tail Whip, kun taas aggressiivisen<br />
tuli- ja taistelutyyppi Blazikenin<br />
Flare Blitz kuluttaa roolipeleistä tuttuun<br />
tapaan energiapalkkia. Jotkin iskut<br />
voivat hetkellisesti vaikuttaa omaan tai<br />
vastustajan voimaan, kestävyyteen ja<br />
ketteryyteen. Muutama fyysinen hyökkäys<br />
on tosin lainattu huvittavasti Tekkenin<br />
puolelta, esimerkiksi Pikachu on<br />
Hyökkäykset muuttuvat hieman riippuen<br />
siitä, mihin suuntaan ohjaustikku<br />
osoittaa tai onko liike aloitettu ilmassa.<br />
Taisteluun on yhdistetty eräänlainen kivi-paperi-sakset-mekaniikka:<br />
tavallinen<br />
hyökkäys voittaa heiton, heitto päihittää<br />
vastaiskun ja vastaisku hyökkäyksen.<br />
Perille saatetut lyönnit kasvattavat<br />
myös erillistä Synergy-mittaria, jonka<br />
täytyttyä on mahdollista aktivoida uusista<br />
Pokémon-peleistä tuttu voimakas<br />
Mega-evoluutio tai muu erikoiskyky.<br />
Erän voittajaksi selviää usein vastustajan<br />
liikkeet paremmin ennakoiva hyökkäystriangelin<br />
hallitseva pelaaja, mutta<br />
aktivoimalla synergian oikeaan aikaan<br />
voi ottelu kääntyä vielä päälaelleen.<br />
“Nettipeli rullasi hienosti jo<br />
Wii U:lla, eikä Switch-versio tee<br />
sääntöön poikkeusta. Verkossa<br />
on mahdollista pelata joko tavallisia<br />
tai ranked-matseja tuttujen<br />
ja tuntemattomien kanssa.<br />
Seuranhaku parittaa keskenään<br />
ensisijaisesti samantasoisia ja<br />
lähialueen pelaajia viiveen minimoimiseksi.”<br />
Paikallinen moninpeli onnistuu nyt yhdelläkin konsolilla, vaikka ruudun jakaminen ei olekaan optimaalisin tapa.<br />
22 – <strong>Fintendo</strong>.fi
väliset pelit pyörivät lähes yhtä sujuvasti kuin offline-tilassa,<br />
eivätkä matsit valtameren toisella puolella asuvien pelaajien<br />
kanssakaan ole pelikelvottomia. Ranking-listoja voi selata<br />
pisteiden tai voittojen mukaan, ja jopa suomalaisille pelaajille<br />
löytyy oma lista. DX:ään on lisätty muutamia käteviä ominaisuuksia,<br />
kuten mahdollisuus katsella muiden pelaajien tilastoja<br />
ja viimeisimpiä ottelutallenteita. Lisäksi pelaajat voivat<br />
luoda viimein omia, jopa 100 pelaajan ajastettuja turnauksia<br />
tai huoneita.<br />
Mewtwon ympärillä pyörivä parin tunnin mittainen “tarinatila”,<br />
eli Ferrum League on mukana myös DX:ssä. Kymmenistä<br />
peräkkäisistä taisteluista koostuva liiga on hyvä pelimuoto<br />
harjoitella liikkeitä, mutta sisällöllisesti se on erittäin köyhä.<br />
Juonta kuljetetaan eteenpäin tekstibokseilla ja pelaaja ansaitsee<br />
voitoista vain asusteita avatarilleen. Vaatteita ja taisteilijoiden<br />
kokemuspisteitä tienaa lisäksi uudesta Daily Challenge<br />
-tilasta, jossa suoritetaan päivittäin vaihtuvia haasteita tietyillä<br />
hahmoilla. Haasteissa ei ole mitään tavallisista matseista<br />
poikkeavia twistejä tai tavoitteita, minkä vuoksi pelimuoto on<br />
valtava pettymys.<br />
Muihin taistelupeleihin verrattuna Pokkén-mekaniikat eivät<br />
siis edelleenkään ole erityisen syvällisiä. Pelissä on joitain<br />
komboja, mutta kovin pitkät sarjat eivät ole mahdollisia, sillä<br />
tilanne resetoidaan lopulta melkein aina Phasen vaihdolla.<br />
Kombojen ja perusiskujen salat neuvotaan kattavassa Training<br />
Modessa.<br />
Paikallisessa moninpelissä Switch-versio ottaa teknisen edistysloikan.<br />
Peli tukee langallista Pokkén-padia, Switchin Proohjainta<br />
ja Joyconeja yksin tai yhdessä. Kaksinpelit onnistuvat<br />
samalla tai jaetulla ruudulla ja langattomasti kahden konsolin<br />
voimin. Jaetun ruudun moninpeli on toteutettu hieman kummallisesti,<br />
sillä pelikuvaa kutistetaan aivan liikaa ja ruudulle<br />
jää paljon hukkatilaa energiapalkkien lisäämisen jälkeenkin.<br />
Lisäksi ruudunpäivitys putoaa puoleen, eli 30 kuvaan sekunnissa.<br />
Ideaalitapauksessa kummallakin pelaajalla on oma<br />
Switch ja näyttö.<br />
Voittajaksi selviytyy useimmiten hyökkäystriangelin paremmin<br />
hallitseva pelaaja, mutta aktivoimalla synergian oikeaan<br />
aikaan voi ottelu kääntyä vielä päälaelleen. Muihin taistelupeleihin<br />
verrattuna Pokkén-mekaniikat eivät siis edelleenkään<br />
ole erityisen syvällisiä. Pelissä on joitain komboja, mutta kovin<br />
pitkät sarjat eivät ole mahdollisia, sillä tilanne resetoidaan<br />
lopulta melkein aina Phasen vaihdolla. Kombojen ja perusiskujen<br />
salat neuvotaan kattavassa Training Modessa.<br />
Yhteenveto<br />
Pokkén Tournament DX korjaa muutamia Wii U -version puutteita,<br />
mutta uudistukset ovat varsin maltillisia. Kyseessä on<br />
pitkälti saman, helposti lähestyttävän pelin porttaus parilla<br />
uudella taistelijalla, joten pelille ei voi oikein povata uutta<br />
esports-tulemista. Lisähahmoja saisi olla toinen kourallinen<br />
lisää, jotta täyden hinnan peli kannattaisi ostaa uudelleen.<br />
Uusille pelaajille ja naapuruston leikkimielisiin turnajaisiin<br />
Pokémon-peijaisista riittää vastinetta rahalle. Mario Kart<br />
8 Deluxen Battle-tilan mylläys oli merkittävämpi päivitys.<br />
• Ville Polvela<br />
Mewtwo on tarinatilan pääpahis.<br />
Nettipeli rullasi hienosti jo Wii U:lla, eikä Switch-versio tee<br />
sääntöön poikkeusta. Verkossa on mahdollista pelata joko tavallisia<br />
tai ranked-matseja tuttujen ja tuntemattomien kanssa.<br />
Seuranhaku parittaa keskenään ensisijaisesti samantasoisia ja<br />
lähialueen pelaajia viiveen minimoimiseksi. Eurooppalaisten<br />
Kelpo lisäys Switchin moninpelikarkeloiden joukkoon.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 23
Ennakko Dragon Ball Xenoverse 2<br />
Aika parantaa haavat<br />
Alusta: PC, (PS4, Xbox One, Switch)<br />
Ilmestynyt: 28.10.2016 (PC), 22.9.2017 (Switch)<br />
Kehittäjä: Dimps, QLOC Julkaisija: Bandai Namco<br />
Dragon Ball tekee uutta tulemista Japanissa pyörivän<br />
Super-lisänimellisen tuoreen animaatiosarjan myötä,<br />
ja englanniksi dubattu versiokin on saatu käyntiin. Kenties<br />
animen ja elokuvien myötävaikutuksella 2015 ilmestyneestä<br />
Dragon Ball Xenoverse -pelistä tuli iso myyntihitti, ja Bandai<br />
Namco näyttikin pian vihreää valoa jatko-osalle. Pikatahtia<br />
valmistunut Xenoverse 2 lainaa paljon elementtejä ykkösestä<br />
ja parantaa monella osa-alueella. Switch-versio ilmestyy noin<br />
vuosi alkuperäisen julkaisun jälkeen.<br />
Conton City -nimisen hubimaailman porteista sisään astuttuaan<br />
pelaaja kutsutaan aika-avaruutta hallinnoivien jumalien<br />
puheille. Pahat ajassa matkustavat henget sörkkivät aikajanaa<br />
ja yrittävät muuttaa historian kulkua, millä voi olla radikaaleja<br />
seurauksia myös nykyhetkessä. Konnuuksien takana vaikuttavat<br />
olevan ykkös-Xenoversessä esitelty Mira ja Towa -demonipariskunta<br />
ja läjä hieman tuntemattomampia Dragon Ball Z<br />
-elokuvien pahiksia. Pelaaja liittyy aikapoliisipartioon, jonka<br />
tehtävänä on palauttaa historia oikealle reitille nyrkkien avulla.<br />
Visuaalisesti näyttävät hektiset tappelut ovat tietysti Dragon<br />
Ballin suola, mutta Xenoverset eivät ole puhtaita taistelupelejä,<br />
vaan mukaan on sotkettu roolipelielementtejä. Pelaaja ei<br />
tallustele universumissa Gokun, Vegetan tai muiden tuttujen<br />
kasvojen saappaissa, vaan luo aluksi oman hahmon. Avatar<br />
valitaan viidestä eri rodusta, jotka ovat kaikki ykkösosasta<br />
suoraan lainattuja. Roduilla on tietysti pieniä eroavaisuuksia<br />
taistelutyyleissä ja muissa ominaisuuksissa. Ihminen on tasapainoinen<br />
ja aloittelijaystävällinen vaihtoehto, saiyan on voimapesä,<br />
namekilaisilla ja majineilla on isoimmat energiapalkit<br />
ja frieza-soturit hyötyvät vikkelistä kintuista. Myös hahmon<br />
sukupuoli ja ruumiinrakenne vaikuttavat hienoisesti statistiikkaan.<br />
Luontityökalut eivät ole erityisen monipuolisia, mutta<br />
sankarin ulkonäköön voi vaikuttaa myöhemmin lisää vaatteilla.<br />
“Ääniasetuksista saa päälle joko japanilaisen<br />
tai englanninkielisen dubbauksen, ensimmäinen<br />
on näistä kahdesta laadukkaampi.”<br />
Tarinatilassa pelaaja osallistuu kolmantena osapuolena<br />
merkittävimpiin Dragon Ball Z -sarjan taisteluihin, joissa tilanne<br />
on vinksahtanut sankareille liian tukalaksi. Myös Superin<br />
alkua käsitellään hieman juonen loppupuolella, ja siinä esitellyt<br />
transformaatiot ja uudet persoonat ovat mukana. Toisenlaisen<br />
näkökulman avulla moneen kertaan kerrottu tarina<br />
saa pientä piristystä, mutta vaihtoehtoulottuvuuden kanssa<br />
olisi voinut hullutella vielä rajumminkin. Miksei esimerkiksi<br />
välillä taisteltaisi hyviksiä vastaan? Juoni on pätkitty muutaman<br />
yhteenoton mittaisiin episodeihin, joiden välillä nähdään<br />
joko lyhyitä animepätkiä tai pelin omalla moottorilla pyöriviä<br />
välinäytöksiä. Ääniasetuksista saa päälle joko japanilaisen tai<br />
englanninkielisen dubbauksen, ensimmäinen on näistä kahdesta<br />
laadukkaampi.<br />
24 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Nettiin kytkettynä Conton Cityssa vipeltää myös muita pelaajia.<br />
Noin kymmentuntisen kampanjan tehtävissä on tarkoitus<br />
yleensä joko mäiskiä tekoälyltä elämäpalkki tyhjäksi tai säilyä<br />
hengissä kunnes apujoukot saapuvat. Kentällä saattaa pyöriä<br />
yhtäaikaisesti useampia vihollisia tai apulaisia, mutta pelaaja<br />
ohjastaa vain omaa hahmoaan ja voi lukittautua yhteen vastustajaan<br />
kerralla. Kamera pysyy pelaajan selän takana, ja laajalla<br />
taistelualueella pystyy liikkumaan vapaasti kolmiulotteisella<br />
akselilla.<br />
Hahmojen hyökkäysrepertuaarit koostuvat joko fyysisistä<br />
lähitaisteluliikkeistä tai ki-energiasäteistä. Kevyet iskut ja erillinen<br />
latausliike kasvattavat ki-palkkia, jota voi kuluttaa erikoisliikkeiden,<br />
kuten Kamehameha-aaltojen, potkusarjojen<br />
tai muodonmuutosten tekemiseen. Liikkeiden ketjuttaminen<br />
on tärkeää ja helppoa. Pelkästään yhtä nappia hakkaamalla<br />
saa aikaan peruskomboja, joiden perään voi uhrata hieman<br />
ki’tä. Komboja on kuitenkin mahdollista torjua tai paeta teleportilla,<br />
mikäli itsestään latautuva stamina-mittari ei ole tyhjä.<br />
Vastaavasti staminaa kuluu myös vastustajaa jahdatessa.<br />
Taisteluissa pystyy käyttämään myös Contonin kaupoista ostettavia<br />
taikakapseleita, jotka tulevat tarpeeseen erityisesti<br />
vaikeimmissa koitoksissa. Uusintayrityksiä jaellaan kitsaasti, ja<br />
yksi kuolema keskellä moniosaista tappelua saattaa palauttaa<br />
suoraan kappaleen alkuun. Kapseleilla voi esimerkiksi palauttaa<br />
runsaan määrän elämäpisteitä tai vahvistaa iskuja hetkellisesti.<br />
Uusia liikkeitä pystyy puolestaan oppimaan opettajilta, joita<br />
ilmestyy kaupunkiin tarinan edetessä. Oma hahmo kerää<br />
taisteluista kokemuspisteitä, jotka nostavat voima-arvoja tai<br />
mittareiden kattoja entisestään. Sama vaikutus on myös tietyillä<br />
asusteilla, mutta halutessaan vaatteiden antamat pisteet<br />
voi ohittaa päälle laitettavalla taikakalulla. Taistelutaktiikoiden<br />
suunnittelussa saa siis käyttää paljon luovuutta.<br />
Conton Cityssa tapaa myös muiden pelaajien luomuksia ja sivuhahmot<br />
tarjoavat lisätekemistä. Kaupunkiin on esimerkiksi<br />
piilotettu seitsemän lohikäärmekuulaa, jotka avaavat uusia<br />
hahmoja tai päällepantavaa. Kuulia etsitään myös muun<br />
muassa namekilaisten haasteryppäässä tikittävää kelloa ja<br />
häiritseviä vihollisia vastaan. Boltsien metsästystä ei jaksa<br />
loputtomiin, mutta samantyylisiä, luovempia tehtäviä olisi<br />
voinut ripotella myös pääjuonen sekaan.<br />
“Netissä voi haastaa muita pelaajia kaksintaisteluihin,<br />
jolloin pelattavana ovat kaikki Dragon Ball<br />
-hahmot, myös paikallista moninpeliä tuetaan.“<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 25
Switch-version erikoisuudet<br />
Xenoverse 2:n Switch-versio ilmestyy noin vuosi alkuperäisen<br />
julkaisun jälkeen. Switch Edition sisältää kaikki aiemmin ilmaiseksi<br />
ladattavana olleet DLC-hahmot, myöhemmin julkaistut sankarit<br />
ovat edelleen maksumuurin takana. Kaikki 87 taistelijaa ovat suoraan<br />
auki, mutta ennakkotietojen mukaan vain niille, jotka hankkivat<br />
pelin lokakuuhun mennessä. Switch-versio sisältää myös<br />
ensimmäisen osan Demon God Demigra -tarinapätkän.<br />
Tiettyjä erikoisiskuja, kuten Kamehameha-säteitä on mahdollista<br />
tehdä Joy-Conien ansiosta pelkillä käsiliikkeillä. Switch-versio tukee<br />
kuuden pelaajan moninpeliä lähiverkossa tai netissä. Telakoituna<br />
resoluutio on 900p ja kannettavassa tilassa 720p. Ruudunpäivitys<br />
on 1 vs. 1 -matseissa 60 fps, mutta useamman pelaajan<br />
peleissä se puolitetaan.<br />
Netissä voi haastaa muita pelaajia kaksintaisteluihin, jolloin<br />
pelattavana ovat kaikki Dragon Ball -hahmot, myös paikallista<br />
moninpeliä tuetaan. Sivutehtäviä on mahdollista tehdä<br />
yhteistyössä verkkoväen kanssa. Muut pelaajat helpottavat<br />
urakkaa huomattavasti ja tekevät pelaamisesta myös hauskempaa,<br />
mikäli yhteydet vain toimivat. PC-version testijakson<br />
aikana virheviestit ponnahtelivat ruudulle valitettavan usein<br />
jo pelaajahaun aikana, ja huono isäntäyhteys sai hahmot<br />
pomppimaan välillä ympäri ruutua. Yhden kerran viholliset<br />
lakkasivat kokonaan ilmestymästä, jolloin ainoaksi keinoksi<br />
poistua tehtävästä jäi pelin sammuttaminen.<br />
PC-versiota vaivasivat vielä pari viikkoa julkaisun jälkeenkin<br />
useat bugit, jotka pahimmillaan saattoivat estää tarinassa<br />
etenemisen. Yhdessä pakollisessa tutoriaalissa vihollinen joko<br />
katosi kokonaan kentän ulkopuolelle tai tappoi kaikki hahmot<br />
yhdellä iskulla. Pääsin eteenpäin pienellä onnenkantamoisella<br />
ja pudottamalla grafiikka-asetukset niin alas kuin mahdollista.<br />
Lisäksi pelin käynnistäminen kesti välillä luvattoman kauan, mutta<br />
kummallisin ongelma oli ehkä ilmoitus yhteyden katkeamisesta<br />
offline-tilassa, josta siirryttiin Xenoversen alkuvalikkoon.<br />
“Muut pelaajat helpottavat urakkaa huomattavasti<br />
ja tekevät pelaamisesta myös hauskempaa,<br />
mikäli yhteydet vain toimivat.”<br />
Yhteenveto<br />
Dragon Ball Xenoverse 2:ssa on valtavasti sisältöä sarjan faneille.<br />
Kymmenet eri mentorit, liikkeet ja asusteet mahdollistavat<br />
oman Gokun ja kumppaneiden jalanjäljissä kulkevan<br />
unelmien sankarin luomisen. Erilaisia pelattavia hahmoja on<br />
kiitettävä määrä, joskin suurin osa on aluksi lukittuna. Taistelusysteemissä<br />
ja hahmonkehityksessä on syvyyttä, mutta<br />
tehtävien rytmityksessä ja monipuolisuudessa olisi hieman<br />
kehitettävää. Bugit ja verkko-ongelmat kielivät alkuperäisenä<br />
julkaisupäivänä viimeistelyn puutteesta. Pahimmat ongelmat<br />
saatiin lopulta korjattua, mutta kaikkiin pelimuotoihin ei riittänyt<br />
verkossa pelaajia, vaikka väkeä houkuteltiin takaisin vaihtuvilla<br />
raid-tehtävillä sekä ilmaisilla ja maksullisilla DLC-hahmoilla.<br />
• Ville Polvela<br />
26 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Artikkeli<br />
E3 2017 -katsaus<br />
Nintendon<br />
E3 2017 -julkistukset<br />
Toivottuja pelejä<br />
Nintendo osallistui kuluneella viikolla<br />
Los Angelesin E3-messuille. E3<br />
on pelialan suurin vuosittainen tapahtuma,<br />
jolloin julkaisijat esittelevät lähivuosien<br />
peli- ja laitetarjontaansa. Tänä<br />
vuonna messut olivat avoinna myös<br />
kuluttajille. Nintendo paljasti tulevia<br />
pelejä tuttuun tapaan suorassa nettilähetyksessä,<br />
ja järjesti lisäksi paikalliset<br />
Splatoon 2-, Arms– ja Pokkén DX<br />
-turnaukset. Tänä vuonna keskityttiin<br />
erityisesti Switch-konsolin julkaisuihin.<br />
ainoaksi Metroid-peliksi. Varsinaisen<br />
esityksen jälkeen paljastettiin vielä<br />
3DS:lle sivusta kuvattu Metroid: Samus<br />
Returns, joka on Game Boyn Metroid<br />
2: Return of Samusin päivitetty versio.<br />
Return of Samus nousi jälleen otsikoihin<br />
viime vuonna julkaistun PC-fanipelin<br />
johdosta, jonka levityksen Nintendo<br />
kielsi. 3DS-pelin kehityksestä vastaa espanjalainen<br />
MercurySteam, joka tunnetaan<br />
muun muassa Castlevania: Lords of<br />
Shadow -sarjasta. Mukana on myös Metroidin<br />
isänä pidetty Yoshio Sakamoto.<br />
Toinen vaatimaton, mutta toivottu<br />
julkistus oli Pokémon Companyn<br />
Tsunekazu Ishiharan ilmoitus pääsarjaan<br />
kuuluvan Pokémon-roolipelin saapumisesta<br />
Switchille. Pelin kerrottiin<br />
ilmestyvän aikaisintaan vuoden päästä.<br />
E3 Spotlight -striimin suurin pommi oli<br />
ehdottomasti ilmoitus Metroid Prime<br />
4:n kehityksen käynnistymisestä. Kriitikoiden<br />
ja pelaajien rakastaman sarjan<br />
viimeisimmästä osasta tulee kuluneeksi<br />
10 vuotta. Nelosesta ei vilautettu logon<br />
lisäksi muuta kuvaa. Pelin takana ei ole<br />
kuitenkaan enää Retro Studios, vaan “lahjakkaista<br />
tekijöistä koostuva tiimi”, jota<br />
johtaa aiempia Primejä valvonut Kensuke<br />
Tanabe. Prime 4 ei jäänyt messujen<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 27
Ensi vuodelle paljastettiin myös kaksi<br />
täysin uutta peliä, joista saatiin jopa<br />
trailerit. Kyseessä ovat vielä nimettömät<br />
Yoshi– ja Kirby-tasoloikkaseikkailut. Yoshi-peli<br />
on ihastuttavan graafisen tyylinsä<br />
perusteella jatkoa Wii U:n ja 3DS:n<br />
Yoshi’s Woolly Worldille. Co-op on<br />
jälleen mukana, ja pelikuvan perusteella<br />
päästään tutkimaan käsityömaailman<br />
molempia puolia. Kirby-peli vaikuttaa<br />
jatkavan edellisten seikkailujen mukaisella<br />
moninpelattavalla loikkalinjalla.<br />
Tarvittaessa muut pelaajat voi korvata<br />
tekoälyn ohjastamilla apureilla. Videolla<br />
pinkki Kirby nähtiin käyttävän jälleen<br />
useiden erikoiskykyjen yhdistelmäliikkeitä.<br />
Xenoblade 2:n ilmoitettiin olevan yhä<br />
aikataulussa tälle vuodelle. Pelin traileri<br />
avasi Spotlight-lähetyksen, ja kehittäjiä<br />
nähtiin esittelemässä peliä myöhemmin<br />
Nintendon Treehouse -ohjelmassa.<br />
Xenoblade 2 ei ole suoraa jatkoa Wiillä<br />
ja New 3DS:llä vakuttaneelle ykkösosalle,<br />
mutta jatkaa samalla musiikillisella<br />
ja tarinakeskeisellä tyylillä. Fire Emblem<br />
Warriors ilmestyy syksyllä Switchille ja<br />
New 3DS:lle. Hyrule Warriorsin tapaan<br />
kyseessä on Koei Tecmon kehittämä<br />
Nintendo-maailman Warriors-sarjan<br />
pelimekaaniikoihin yhdistävä toimintapeli.<br />
Pelaaja pääsee niittaamaan petoja<br />
ja sotilaita suosituimpien Fire Emblem<br />
-sankareiden sekä muutaman uuden<br />
hahmon roolissa.<br />
28 – <strong>Fintendo</strong>.fi<br />
Odotetun Super Mario Odysseyn<br />
julkaisupäiväksi tarkentui 27. lokakuuta.<br />
Kyseessä ei ole aivan perinteinen Mariotasohyppely,<br />
sillä putkimies voi ottaa<br />
taikahattunsa avulla lähes minkä tahansa<br />
objektin tai vihollisen muodon. Vihollisten<br />
kykyjä käytetään salaisuuksien<br />
löytämiseen ja pomovastustajia vastaan.<br />
Pelissä on paljon pieniä yksityiskohtia ja<br />
oikean maailman elementtejä. Eläinhahmot<br />
saavat esimerkiksi kasvoilleen Marion<br />
ikoniset viikset, ja New Yorkia muistuttava<br />
New Donk City -maailma vilisee<br />
viittauksia Donkey Kongiin katukylteissä<br />
ja mainoksissa.<br />
3DS ei jää myöskään ilman Mario-peliä.<br />
6. lokakuuta ilmestyy Mario & Luigi: Superstar<br />
Saga + Bowser’s Minions, joka<br />
on Game Boy Advancelle julkaistun<br />
ensimmäisen Mario & Luigi -roolipelin<br />
päivitetty versio. Esimerkiksi valikot<br />
ja grafiikka on laitettu uuteen uskoon.<br />
Bowser’s Minions -tilassa päästään taas<br />
seuraamaan tarinaa Bowserin kätyreiden<br />
näkökulmasta. Koopa-, Goomba- ja<br />
Boo-armeijat yrittävät yhdessä löytää<br />
kadonneen kuninkaansa.<br />
“Yoshi-peli on ihastuttavan<br />
graafisen tyylinsä perusteella<br />
jatkoa Wii U:n ja 3DS:n Yoshi’s<br />
Woolly Worldille.”
Kolmansien osapuolien tuki<br />
Ubisoft esitteli omassa tilaisuudessaan<br />
muutamaa Switch-peliä. Isoimmassa<br />
roolissa oli jo 29. elokuuta ilmestyvä,<br />
Super Marion ja Raving Rabbidsin maailmat<br />
yhteen tuova Mario + Rabbids:<br />
Kingdom Battle, jonka esittelyyn osallistui<br />
myös Shigeru Miyamoto. Kyseessä<br />
on seikkailua ja vuoropohjaisia taisteluita<br />
yhdistelevä peli, joka muistuttaa<br />
pelimekaniikaltaan esimerkiksi 3DS:n<br />
Code Name: S.T.E.A.M. -peliä. Mario,<br />
Luigi, Yoshi ja Peach saavat seurakseen<br />
esikuviensa mukaisesti pukeutuvia Rabbids-kaneja.<br />
Taisteluihin hahmot varustautuvat<br />
laserpistooleilla, mutta myös<br />
vihollisten päälle loikkiminen toimii.<br />
Lokakuussa ilmestyy yhä vankkaa<br />
suosiota nauttiva Just Dance 2018<br />
Switchille, Wii U:lle ja Wiille. Lisäksi<br />
ranskalaisjulkaisija esitteli yhä ilman<br />
julkaisupäivää olevan Steep-talviurheilupelin<br />
laajennusta. Ensi vuoden syksylle<br />
aikataulutettiin Starlink: Battle for<br />
Atlas -monialustapeli. Star Wars -henkinen<br />
avaruusseikkailu tukee jollain tapaa<br />
koottavia leluja.<br />
“Bethesda esitteli omassa konferenssissaan<br />
The Elder Scrolls:<br />
Skyrimiä.”<br />
Segan Sonic seikkailee kesällä Switchin<br />
latauspalvelussa klassisen kaksiulotteisena<br />
Sonic Manian muodossa. Jouluna<br />
ilmestyy myös 3D-kenttiä sisältävä<br />
Sonic Forces, jossa pelaaja pääsee ensimmäistä<br />
kertaa luomaan oman sankarinsa.<br />
Niin ikään jouluna julkaistaan<br />
moninpelihitti Rocket League, joka tulee<br />
tukemaan eri alustojen välistä verkkopeliä.<br />
EA:n FIFA 2018 oli osa Nintendon<br />
lyhyttä videokollaasia. Switch-porttaus<br />
on puuttuva tarinatila lukuunottamatta<br />
identtinen muiden konsoliversioiden<br />
kanssa. Bethesda esitteli omassa konferenssissaan<br />
The Elder Scrolls: Skyrimiä,<br />
joka saa tuen Link-amiibolle ja liikeohjaukselle.<br />
Peli ilmestyy syksyllä.<br />
• Ville Polvela<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 29
Lisää verkossa<br />
Videokatsaus<br />
Testissä Nintendo Switch ja julkaisupelit<br />
Kontrolleri<br />
Markus ja Jarkko vierailevat Ruotsissa Nintendon Pohjoismaiden<br />
päämajassa kokeilemassa Switchin julkaisuikkunan<br />
pelejä.<br />
Katsastetaan: NES Classic Mini<br />
Skidi ja Faija<br />
Unboxataan Faijan nuoruuden suosikkikikonsolin uusi<br />
pienoisversio. On siinä muksuilla ihmettelemistä.<br />
Pelisessio - Splatoon 2 Salmon Run<br />
Pelaajaboardcast<br />
PBCn kovimmat läiskyttelijät Norsukampa, Obossumi<br />
sekä Hazuki_exe kävivät ottamassa hieman miehistä<br />
mittaa Splatoon kakkosen uudessa Salmon run -pelitilassa.<br />
30 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Teema<br />
Splatoon<br />
Splatoon<br />
Väriä elämään<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 31
Arvostelu Splatoon 2<br />
Kertausharjoitukset<br />
Alusta: Switch Ilmestynyt: 21.7.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EPD Julkaisija: Nintendo<br />
Wii U:n vaisusta menestyksestä huolimatta Nintendo<br />
onnistui julkaisemaan konsolille useita mainioita yksinoikeuspelejä.<br />
Yksi näistä oli Splatoon, täysin uusi nimike,<br />
joka edusti vieläpä isolle N:lle tuntemattomampaa nettiräiskintäpelien<br />
genreä. Nintendomainen toteutus kuitenkin<br />
villitsi pelaajat, ja Splatoonista tuli hittipeli erityisesti Japanissa.<br />
Hyvän vastaanoton saanut sarja jatkuu Switchillä vain kaksi<br />
vuotta debyytin ilmestymisen jälkeen. Syntyykö näin lyhyessä<br />
ajassa täysiverinen jatko-osa?<br />
Kaksi vuotta on kulunut myös Splatoonin Inkopolis-kaupungissa.<br />
Hubina toimiva aukio on kasvanut, muotitrendit ovat<br />
muuttuneet ja musiikkimaailmaa hallitsee nouseva Off the<br />
Hook -duo. Aukiolla voi vierailla edelleen vanhoissa tutuissa<br />
putiikeissa, amiibo-kioskilla ja minipelikojulla sekä jututtaa<br />
tietysti muiden pelaajien inkling-avatareja. Kalmariteinien<br />
uusista vaatteista huolimatta kaikki näyttää käyttöliittymää<br />
myöten samalta kuin Wii U:lla, vaikka Switch antaakin hieman<br />
lisää terävyyttä ja kontrastia väreihin.<br />
päästään käsiksi kaikkiin aseluokkiin, joten yksinpeli toimii samalla<br />
lyhyenä tutoriaalina. Erilaisia asetyyppejä on kymmenkunta<br />
erilaista. Konetuliaseet pohjautuvat pääasiassa tarkkuus-<br />
ja konekivääreihin, mutta joukossa on myös maalitelan<br />
ja ämpärin tyylisiä hauskoja erikoisuuksia. Suurin osa aseista<br />
on ykkösosasta tuttuja, mutta lisää on tulossa päivityksillä.<br />
Uusia luokkia edustavat kuperkeikat mahdollistavat tuplapistoolit<br />
sekä sateenvarjohaulikko, jota ei voi toistaiseksi käyttää<br />
lainkaan kampanjan ulkopuolella. Tähtääminen hoituu<br />
ohjaustikuilla tai sitten täysin liikkeentunnistuksen avulla, joka<br />
toimiikin erinomaisesti, kiitos Switchin ohjaimien kehittyneen<br />
teknologian.<br />
“Erilaisia asetyyppejä on kymmenkunta erilaista.<br />
Konetuliaseet pohjautuvat pääasiassa tarkkuusja<br />
konekivääreihin, mutta joukossa on myös maalitelan<br />
ja ämpärin tyylisiä hauskoja erikoisuuksia.”<br />
Viemäriin loikkaamalla päästään yksinpelikampanjan pariin.<br />
Pelaajaa tervehtii ykkösosasta tutun Squid Sisters -bändin<br />
Marie, joka kertoo Inkopoliksen Mahtavan Loiskekalan jälleen<br />
kadonneen. Hukassa on myös orkesterin toinen jäsen Callie.<br />
Pelaajan matka vie reiluun 30 erilaiseen kenttään, joiden parissa<br />
vierähtää yhteensä muutama tunti. Checkpointeilla pätkiksi<br />
pilkottujen tasojen suunnittelussa on otettu jälleen oppia<br />
Super Mario Galaxyista ja Sunshinesta. Uusina elementteinä<br />
kenttiin on lisätty esimerkiksi trampoliineja ja Sonic-henkisiä<br />
vauhtiraiteita.<br />
Loikkataitojen ohella aktiivisessa käytössä ovat Splatoonin<br />
maalikäyttöiset tavaramerkkiaseet. Kakkosen tarinassa<br />
32 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Salmon Run on uusi yhteistyöpainotteinen pelitila.<br />
Vihollisten naamojen lisäksi mustetta voi roiskia pitkin<br />
ympäristöä. Pelihahmo voi kiitää ja kiivetä mustekalamuodossa<br />
oman väristä maalipintaa pitkin tankaten samalla varastoa<br />
uudelleen täyteen. Vieraan värisessä maalissa liike vastaavasti<br />
hidastuu. Yksinpelitila persoonallisine pomovastustajineen on<br />
varsin helppo läpijuoksu, mutta halutessaan kenttiä voi tutkia<br />
tarkemmin keräilytavaran vuoksi.<br />
Moninpeli on kuitenkin Splatoon 2:n suola. Kaikki Wii U:lla aikanaan<br />
nähdyt 4 vs. 4 -pelitilat tekevät paluun, ja niitä voi pelata<br />
vapaasti kaverihuoneissa netissä tai paikallisessa verkossa<br />
heti. Globaalissa nettipelissä loistavia pelimuotoja ja karttoja<br />
kuitenkin kierrätetään, eivätkä esimerkiksi Ranked-tilat eli aluehallinta<br />
Splat Zones, liikkuva tornipuolustus Tower Control<br />
ja ihmepyssyn tavoittelemisen ympärillä pyörivä Rainmaker<br />
aukea ennen kymppitason saavuttamista Turf War -matseissa.<br />
Ranked-otteluiden etsiminen kahdesta tai neljästä ystäväluettelon<br />
jäsenestä koostuvalla tiimillä ei taas onnistu ennen<br />
tietyn arvosanan ansaitsemista. Sykli kestää kerrallaan kaksi<br />
tuntia, ja areena arvotaan kahdesta vaihtoehdosta.<br />
Ranked-pelit voivat olla ohi alle minuutissa tai venyä hieman<br />
jatkoaikasäännön vuoksi. Vähemmän vakavissa, kolme minuuttia<br />
kestävissä Turf War -otteluissa on tarkoituksena värjätä<br />
vastapuolta enemmän pinta-alaa. Pisteitä kertyy plakkariin<br />
eniten alueen valtaamisesta takaisin, mutta myös muita pelaajia<br />
kannattaa ampua, sillä hetkellinen muutaman kalmarin<br />
ylivoima on arvokas. Maalatessa täyttyy myös erikoisliikkeen<br />
mittari. Rakettirepun, suojakilven ja räjähtävän hamsteripallon<br />
kaltaiset spesiaalit ovat kaikki täysin uusia ja varsin hyvin tasapainoitettuja,<br />
sillä käyttäjä jää avoimeksi hyökkäyksille, eikä<br />
koko vihollistiimin tuhoaminen onnistu kovin helposti. Oman<br />
mausteensa tuovat vielä vaatteiden “perkit”, eli vaikkapa juoksunopeutta<br />
lisäävät tai paremmin pommeilta suojelevat erikoiskyvyt.<br />
Tervetulleena uudistuksena poistettuja kykyjä on<br />
mahdollista siirtää muihin varusteisiin.<br />
Splatoon 2:n kiinnostavin pelitila on todennäköisesti yhteistyötä<br />
vaativa Salmon Run, jonka pelaamisesta myös palkitaan<br />
parhaiten. Muiden räiskintöjen Horde-pelimuotojen<br />
kaltaisessa lohinousussa pyritään tuhoamaan mitä kummallisemman<br />
näköisiä meriotuksia, robotteja ja pallogrillejä,<br />
keräämään kultamunia ja pitämään neljän hengen joukkue<br />
hengissä kolmen kierroksen ajan. Kaatuneet sotilaat kannattaa<br />
herättää pikaisesti henkiin, sillä kovasta myllytyksestä ei<br />
selviä yksin hengissä. Jostain syystä Salmon Run ei ole kuitenkaan<br />
pelattavissa netissä joka päivä eikä vaikeusasteen valitseminen<br />
onnistu kuin vain lähiverkossa.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 33
Off the Hook -duo esittelee pelattavat kentät jokaisen käynnistyskerran yhteydessä.<br />
Onlinen puolella haastavuus vaikuttaa määräytyvän täysin<br />
satunnaisesti. Ikävä kyllä online-infrastruktuuri ei vaikuta<br />
muutenkaan juuri kehittyneen Wii U:n ajoilta. Todennäköisesti<br />
ratkaisuilla yritetään pitää kaikki pelitilat kansoitettuina.<br />
Lagin minimoimisen kannalta on tietysti hyvä asia, että saman<br />
maanosan pelaajat keskitetään samaan huoneeseen,<br />
mutta aamupäivisin ja korkeimmilla tasoilla peliseuraa joutuu<br />
odottamaan jopa useita minuutteja, eikä valikosta ole mahdollista<br />
poistua kellon tikittäessä. Seuraavan erän alkamista<br />
odotellessa ei myöskään ole mahdollista pelata minipelejä tai<br />
edes muokata varusteita, vaan aulasta on aina poistuttava ja<br />
kaveriin on liityttävä uudelleen. Sääntövalikot, äänikeskustelu<br />
ja spectator-tila ovat kuitenkin osa yksityisiä huoneita,<br />
joissa kokemus ei kartu. Kahteen tuntiin pienennetyn kenttärotaation<br />
vielä hyväksyy, mutta minkä ihmeen takia koko<br />
peliporukka täytyy yhä potkia pihalle pelkästään siksi, että<br />
voidaan ilmoittaa uuden syklin alkaneen?<br />
Pelin yhteydessä julkaistiin Nintendo Switch Online -mobiilisovellus,<br />
jonka sisälle kätkeytyy Splatnet-niminen alisivu.<br />
Splatnetin kautta on mahdollista tilata kuriirille alennustavoita,<br />
katsoa etukäteen seuraavien rotaatioiden tiedot ja seurata<br />
viimeisimpien pelien tilastoja pelaajatietoineen. Huomiota<br />
herättänyt äänichatti hoidetaan myös älypuhelimen välityksellä,<br />
mutta käytännöllisyydeltään tähän tarkoitukseen<br />
puhelimille on saatavilla parempiakin applikaatioita. Muuten<br />
Splatnet on ihan kiva lisä, mutta mikään ei olisi estänyt sen toimintojen<br />
sisällyttämistä suoraan peliin. Täytyy myös muistaa,<br />
että Switchin verkkopalvelut ovat ilmaisia vain vuoden 2017<br />
loppuun saakka.<br />
Yhteenveto<br />
Wii U:n Splatoonia päivitettiin pitkään, ja Splatoon 2 hyödyntääkin<br />
paljon ykkösestä opittuja asioita. Kakkosen<br />
pelaaminen ei tunnu merkittävästi erilaiselta, mutta toimiviin<br />
pelimekaniikkoihin ei suurempia muutoksia edes tarvittu, sillä<br />
splättääminen on hauskaa ja koukuttavaa. Samaistuttavien<br />
hahmojen dialogissa vilisee näppäriä vitsejä, ja seinillä vilisee<br />
yhteisön piirtämiä meemejä. Paikalliset lanit onnistuvat hienosti,<br />
mutta muuten verkko-ominaisuuksissa olisi vielä rutkasti<br />
kehittämisen varaa. Katsetta ei tarvitse kääntää muita genren<br />
edustajia tai saman talon Mario Kart 8 -tiimiä kauemmaksi.<br />
• Ville Polvela<br />
Vähän uudistuksia, mutta mitäpä sitä hauskaa läiskyttelyä<br />
rikkomaan.<br />
34 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Artikkeli<br />
Splatoonin marssi Wii U:lta Switchille<br />
Nuoret sotilaat<br />
Nintendo on tunnetusti tehnyt viime vuosina täysosumien<br />
lisäksi myös lukuisia ”hieman” ohi maalistaan ammuttuja<br />
laukauksia. Yksi isoimmista miinusmerkeistä kiotolaisfirman<br />
kylkeen on ollut aika lailla koko 2000-luvun kestänyt uusien<br />
hittinimikkeiden vähäinen määrä. Tässä hieman havainnollistavaa<br />
esimerkkiä tilanteesta:<br />
Nintendon ns. mainstay-tasolle jääneet<br />
IP:t 1980–2000<br />
– Donkey Kong (Rare toki auttoi vähän)<br />
– Super Mario<br />
– Metroid<br />
– Pilotwings<br />
– Mario Kart<br />
– Earthbound/Mother<br />
– The Legend Of Zelda<br />
– Star Fox<br />
– Warion tasoloikkapelit (syntyivät puolivahingossa Mario<br />
Land -sarjasta)<br />
– F-Zero<br />
– Yoshi<br />
– Super Smash Bros.<br />
– Kirby<br />
– Punch-Out<br />
– Pokémon (alkoi 3rd partyna, jonka Nintendo kiinnitti)<br />
– Mario Party<br />
– Fire Emblem (vain kotimaassaan)<br />
Otetaanpas sitten tähän verrokiksi 2000-luvun vastaavat:<br />
Nintendon ns. mainstay-tasolle jääneet<br />
IP:t 2000-nykyhetki<br />
– WarioWare<br />
– Animal Crossing<br />
– Advance Wars (sai toki alkunsa jo Famicomilla)<br />
– Golden Sun<br />
– Pikmin<br />
– Rhythm Heaven<br />
Puhutaan tosiaan aika laskevasta trendistä, vaikka jaottelu<br />
olikin aika karkea. Listauksessa on myös jätetty tarkoituksella<br />
pois Kid Icaruksen kaltaiset nimikkeet, jotka olivat vuosikymmenten<br />
ajan hiljaiseloa viettämässä, tai Wave Racen, StarTropicsin<br />
ja Sin & Punishmentin kaltaiset parin pelin ihmeet, joille<br />
ei varmaan enää jatkoa nähdä koskaan.<br />
“Kuka voisikaan unohtaa mm. Steel Diveria ja<br />
Rusty’s Real Deal Baseballia...”<br />
Melkoinen lista siis tuotenimikkeitä, joiden varaan rakennettiin<br />
vuosituhannen vaihteeseen asti kokonaisia pelisarjoja, jotka<br />
elävät ja voivat enemmän tai vähemmän hyvin vielä tänäkin<br />
päivänä kun taas muutama esimerkki sai alkunsa mainitulla<br />
aikavälillä.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 35
Kalmarit ovat pelin päätähtiä, mutta ei tule unohtaa yksinpelissä esiintyviä otuksia.<br />
Moni taho onkin miettinyt, miksi Nintendon ideatehdas on<br />
uusien tuotteiden osalta hiljentynyt noinkin radikaalisti. Jotkut<br />
ovat löytäneet motiivin laajentuneesta kilpailusta, Nintendon<br />
kovimman visionäärin Shigeru Miyamoton vanhenemisesta ja<br />
ties millä JFK:n murhalle vertoja vetävistä salaliittoteorioista.<br />
Fakta on kuitenkin se, että pioneerien on aina helpompi keksiä<br />
uutta ja katsella sivusta, kun näitä uusia ideoita jalostavat<br />
tahot korjaavat isoa siivua kakusta. Voitaneen olettaa, että kyseessä<br />
on ihan normaali vuosien vieriminen ja jatkuvan uuden<br />
keksimisen tarpeen väheneminen.<br />
mongerrettua dialogia ja musiikkia sekä kaikkea muuta, mikä<br />
ei tulisi ensimmäisenä mieleen puhuttaessa ”nettiräiskinnästä”.<br />
Toisaalta, mitä muutakaan olisi voinut odottaa Nintendolta?<br />
“Splatoonista tuli lopulta yksi Wii U:n eniten myydyistä<br />
peleistä. Lähes viiden miljoonan myyntejä<br />
voidaan pitää poskettoman kovina lukemina ottaen<br />
huomioon Wii U:n lopullisen laitekannan<br />
jääneen alle 14 miljoonan.”<br />
Nintendo on kuitenkin tämän vuosituhannen puolella yrittänyt<br />
kiivaasti tuoda uusia omistusoikeusnimikkeitä markkinoille.<br />
Kuka voisikaan unohtaa mm. Steel Diveria ja Rusty’s Real Deal<br />
Baseballia ja… niin tuota… joo. Kun asiaa katsastellaan ihan<br />
aikuisten oikeasti, niin Nintendolla on nyt pitkästä aikaa pullat<br />
hyvin uunissa uusien hittisarjojen luomisessa. Steel Diver<br />
ja kumppanit saattoivat olla epäonnistuneita viritelmiä, mutta<br />
esimerkiksi Xenoblade Chronicles on varmasti pitkään porskuttava<br />
tuotenimike. Arms on ainakin pelaavan maailman<br />
kuhinan perusteella liittymässä uudeksi perheenjäseneksi<br />
Nintendon sukupuuhun. Viime vuosien suurin Nintendomenestys<br />
ei ole kuitenkaan vielä päässyt pelisarjan statukseen<br />
ainoan osan ilmestyessä muutenkin yhdelle aikamme<br />
isoimmista konsolimarkkinoiden myyntiflopeista. Splatoon<br />
on tuotenimike, joka tulee olemaan Nintendolle kultaakin kalliimpi<br />
tulevina vuosina.<br />
Moni yllättyi Nintendon paljastaessa vuoden 2014 E3-messuilla<br />
pyrkimyksensä ottaa jalansijaa ”verkkoräiskintämarkkinoilla”.<br />
Yllätys oli muutamaa minuuttia myöhemmin noussut aika<br />
lailla kolmanteen potenssiin, kun realistisen sodankäynnin ja<br />
fragien sijaan esittelyvideo olikin täynnä maalin ampumista<br />
seinille, piirrosmaisia hahmoja, jotka nyt sattuivat olemaan<br />
kykeneväisiä muuttumaan kalmareiksi sekä sulautumaan juuri<br />
maahan ampumaansa maalilätäkköön, outoa siansaksaksi<br />
36 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Ykkösosan suosikkikarttoja nähdään myös Splatoon 2:ssa.<br />
Splatoon julkaistiin hieman alle vuotta myöhemmin suhteellisen<br />
kovalla hypellä, ja peli osoittautuikin hitiksi. Täysin<br />
uudenlainen konsepti upposi kansaan kuin Master Sword Ganonin<br />
otsalohkoon. Erikoisella julkaisusuunnitelmalla pidettiin<br />
peli kiinnostavana pitkään (Splatoonia ei julkaistu ns.<br />
kokonaisena, vaan sisältö avautui DLC:n muodossa tasaisin<br />
väliajoin), ja DeviantArt-taiteilijat ympäri maailmaa innostuivat<br />
hahmoista ja loresta. Nintendolla oli ensimmäistä kertaa<br />
sitten ensimmäisen Pikmin-pelin käsissään ihka uusi IP,<br />
joka sytytti niin arvostelijat kuin pelaajatkin. Splatoonista tuli<br />
lopulta yksi Wii U:n eniten myydyistä peleistä. Lähes viiden<br />
miljoonan myyntejä voidaan pitää poskettoman kovina lukemina<br />
ottaen huomioon Wii U:n lopullisen laitekannan jääneen<br />
alle 14 miljoonan, uuden IP:n statuksen ja vieläpä genren, joka<br />
ei ehkä ole Nintendon ydinyleisölle se kaikkein houkuttelevin.<br />
Kerrottakoon tynnyrissä tai syvällä maan alla asuville hieman<br />
mustekalasodan perusideaa. Splatoonin pääpelimuoto on<br />
nimeltään Turf War, jossa kaksi neljän hengen tiimiä ottaa yhteen<br />
monimuotoisilla areenoilla. Tehtävänä on maalata seiniä<br />
ja maata peittoon vastustajajoukkuetta enemmän. Apuna toimii<br />
monipuolinen asearsenaali, joka liitetään pelaajan alter<br />
egona toimivan ”Inklingin” varustukseen yhdessä statistiikkaan<br />
vaikuttavan vaatetuksen kanssa. Vaatteilla luodaan myös<br />
oman hahmon identiteettiä.<br />
“Tehtävänä on maalata seiniä ja maata peittoon<br />
vastustajajoukkuetta enemmän.”<br />
Vaikka aseet noudattavatkin ”normaalien” räiskintäpelien inventaariolistaa<br />
(perusvarma sarjatuliase, lähikontaktiin soveltuva<br />
tuhoamisase, pitkän matkan riskaabelimpi kivääri), ei<br />
niiden pääasiallinen tehtävä ole suinkaan vastustajan eliminoiminen.<br />
Tapot, eli Splatoonin maailmassa ”splatit”, helpottavat<br />
sitä pääasiallista työsarkaa, eli alueiden täyttämistä omalla<br />
värillä. Kuoleman jälkeen kalmarimuksu palautetaan takaisin<br />
tukikohtaan. Splatoon-joukkueiden pienillä kokomäärillä hetkellisestä<br />
ylivoimasta on valtava apu. Splatit kasvattavat toki<br />
omaa kokemuspistevarastoa, mutta ne isoimmat expaköntit<br />
tulevat tilille nimenomaan matsien voittamisesta, joten sooloilulle<br />
ei kannata antaa kovinkaan paljon painoarvoa.<br />
Muiden pelimuotojen joukossa on muun muassa Splat Zones,<br />
joka on pelin oma versio kukkulan kuninkaasta. Tower Control<br />
puolestaan keskittyy ympäri kenttää leijuvan pienen alueen<br />
hallussapitoon. Rainmaker on Splatoonin twistillä varusteltu<br />
versio Capture The Flagista. Kaikkia näitä ei päässyt<br />
kuitenkaan pelaamaan milloin tahansa dedikoiduilla servereillä,<br />
vaan vain tietyt pelimuodot ja -kentät olivat kerrallaan<br />
valittavissa. Idea kuulosti aluksi idioottimaiselta pelaajan<br />
aliarvioinnilta, mutta rotaatiomalli osoittautui kuitenkin<br />
nerokkaaksi vedoksi sen pitäessä pelin freesinä, karsien samalla<br />
pois pelaajien keskittymisen vain yhteen pelimuotoon<br />
ja kenttään. Kyllä, katson juurikin sinua, CS ja de_dust.<br />
Vaikka kyseessä on verkkomoninpeli, löytyi Splatoonista myös<br />
yllättävänkin hyvä yksinpelimuoto, joten japanilaishuipuilta<br />
vastaanotetut turpasaunat sai helposti pois mielestä pelaamalla<br />
pelin oivaa kampanjaa.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 37
Myös Splatoonin persoonallinen maailma<br />
ja sen kirjaimellisesti värikäs lore<br />
keräsivät supersuosion fanien keskuudessa<br />
ympäri maapalloa. Jopa peliä<br />
pelaamattomat tahot innostuivat mustekalamuksuista<br />
sen verran, että pian<br />
olivat Tumblr-sivustot ja kaiken maailman<br />
pinterestit täynnä fanitaidetta, jota<br />
myös pelin kehitystiimi hyvinkin ei-nintendomaiseen<br />
tapaan arvosti julkisesti.<br />
Splatoonin Miiverse-galleria onkin tänä<br />
päivänä se paikka, jonne kannattaa suunnata,<br />
mikäli tähän hienoon yhteisöpalveluun<br />
haluaa tutustua.<br />
Splatoon oli käsittämättömän absurdi<br />
riski Nintendolta, joka kuitenkin lopulta<br />
kannatti, ja tästä on kiittäminen pääosin<br />
Nintendon ns. uudesta sukupolvesta<br />
vanhojen konkarien sijaan koostunutta<br />
kehittäjätiimiä. Nuoremmalla väellä<br />
oli tiedossa nettiräiskintöjen isoimmat<br />
koukut, ja kun niihin yhdistettäisiin firman<br />
oma lähestymistapa peleihin ja<br />
pelaamiseen, oli lopputuloksena yllätyshitti,<br />
joka on muuttumassa pelisarjaksi<br />
Switchille ilmestyneen jatko-osan<br />
myötä. Splatoon 2 voi olla monen<br />
odottama kesän hittipeli, mutta jos<br />
kurkistetaan hieman kulisseihin, on<br />
Splatoon 2:n rooli näytelmässä huomattavasti<br />
isompi kuin minkään perinteisen<br />
kakkososan.<br />
Splatoon 2 oli yksi Switchin ensimmäisessä<br />
esittelytilaisuudessa paljastetuista<br />
peleistä. Maailma pidätteli henkeään<br />
pitkään huhumyllyssä ja hypejunassa<br />
aikaansa viettäneen konsolin ottaessa<br />
ensiaskeleitaan parrasvaloissa. Vaikka<br />
moni odottikin uutta Mario-peliä<br />
ja pelikuvaa/julkaisupäivää jo pitkään<br />
tiedossa olleelle uudelle Zelda-seikkailulle,<br />
sai Splatoon 2:n mainitseminen<br />
ehkä ne isoimmat reaktiot pelaajien<br />
keskuudessa. Esitelty pelikuva näytti<br />
tuolloin, ja näyttää yhä, hieman ehkä<br />
kakkososan sijaan 1.5-päivitykseltä<br />
”vähäisten” uudistuksiensa vuoksi, mutta<br />
aika varmaa on, että Nintendo tiesi<br />
tarkkaan, mitä tehdä Splatoonin kanssa.<br />
Uuden konsolin julkaisuikkunaan IP,<br />
joka on pari vuotta julkaisunsakin jälkeen<br />
yhä tulikuumaa tavaraa. Splatoon<br />
2 tulee varmasti toimimaan ostoperusteena<br />
niille, jotka rakastuivat alkuperäiseen<br />
peliin, kuin myös niille, jotka<br />
empivät aikoinaan Wii U:n ostoa sen<br />
hinnan ja markkinastatuksen vuoksi.<br />
Jos katsoo jatko-osaa kohtaan pelaajien<br />
keskuudessa vellovaa hypeä, voidaan<br />
käsi sydämellä todeta suunnitelman<br />
ensimmäisen osan onnistuneen. Suunnitelman<br />
toinen osa on alkamassa Nintendon<br />
tuodessa Switch-konsolipaketin<br />
kauppoihin, muutaman kuukauden<br />
päästä tiedämme oliko tämä suunnitelma<br />
sitten kuinka onnistunut.<br />
“Splatoon oli käsittämättömän absurdi riski Nintendolta, joka<br />
kuitenkin lopulta kannatti, ja tästä on kiittäminen pääosin Nintendon<br />
ns. uudesta sukupolvesta vanhojen konkarien sijaan koostunutta<br />
kehittäjätiimiä.”<br />
38 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Marien vihreä tiimi voitti ykkös-Splatoonin viimeisen Splatfestin.<br />
Kuten tuli aiemmin mainittua, ei Splatoon<br />
2 tunnu kokeneempien läiskyttelijöiden<br />
mielestä välttämättä täydeltä<br />
jatko-osalta. Lähestymistapa palvelee<br />
nimenomaan niitä pelaajia, jotka tuntevat<br />
nimen, mutta eivät koskaan Wii<br />
U:lla peliä pelanneet. Jos Nintendo olisi<br />
kehitellyt pidemmän aikaa isommilla<br />
uudistuksilla varusteltua, pesäeroa ykköseen<br />
tekevää jatko-osaa, olisi kakkonen<br />
saattanut karkoittaa ensimmäiseen<br />
peliin ihastuneet tahot. Vaikka<br />
Splatoon möikin suhteessa Wii U:n laitekantaan<br />
perhanan hyvin, on sillä silti<br />
vielä iso työ nousta lopullisen maailmanmaineen<br />
niittinä toimivaan kymppimillikerhoon.<br />
Keskustelut myös pelin vaatimattoman<br />
oloisista uudistuksista ovat aika lailla<br />
kiinni katsojan silmässä. Tällä hetkellä<br />
tiedossa tärkeimpinä uudistuksina on<br />
entistä tarinapainotteisempi ja moninpelimenestystä<br />
tukeva yksinpeli, upouusi<br />
pelimuoto Salmon Rush, joka<br />
on Splatoonin vastine Gears Of War<br />
-sarjasta tutuille Horde-taisteluille, uusia<br />
aseita, uusia areenoita, spectatormoodi<br />
moninpeliin ja niin edelleen.<br />
Monilta saattaa kuitenkin unohtua<br />
kehittäjien luvanneen päivitellä uutukaistakin<br />
ykkösen tapaan niin kauan,<br />
kun ideoita ja materiaalia riittää. Jos<br />
uudistukset tuntuvat nyt vähäisiltä,<br />
saattaa kokonaisuus olla parin kuukauden<br />
päästä aivan päälaellaan.<br />
Splatoon 2 tulee mitä suuremmalla<br />
varmuudella olemaan astinkivi Splatoonin<br />
lopulliselle läpimurrolle. Nintendon<br />
Splatoon-arvostuksesta kertoo<br />
esimerkiksi hahmojen kiinnittäminen<br />
Mario Kartin maailmaan. Kuten me kaikki<br />
Fire Emblem -fanit tiedämme, on<br />
lopullinen portti menestykseen Smash<br />
Bros. -pelissä esiintyminen. Aika näyttää,<br />
pääsemmekö joskus mättämään<br />
Linkiä ja Kirbyä kuonoon Inkling-tenavalla,<br />
mutta sitä ennen nauttikaamme<br />
sadoista hauskoista hetkistä Splatoon<br />
2:n parissa.<br />
• Miikka Lehtonen<br />
“Splatoon 2 tulee mitä suuremmalla<br />
varmuudella olemaan<br />
astinkivi Splatoonin lopulliselle<br />
läpimurrolle. Nintendon<br />
Splatoon-arvostuksesta kertoo<br />
esimerkiksi hahmojen kiinnittäminen<br />
Mario Kartin maailmaan.”<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 39
Artikkeli<br />
Esittelyssä suomalainen Zelda-maraton<br />
Suomalainen faniryhmä<br />
seikkailee Hyrulessa<br />
Mikä? Zelda-maraton Milloin? 10.7.2017<br />
Missä? Twitch.tv/zeldamarathonfin<br />
Suomalainen Zeldamarathonfin-tiimi järjesti ensimmäisen<br />
Zelda-pelimaratoninsa kesällä 2012. Ensi viikolla, 10. – 15.<br />
heinäkuuta, on vuorossa jo kuudes vuosittainen maraton,<br />
parempana kuin koskaan! Zeldamarathonfinin Twitch-kanavalla<br />
voi seurata suorana seitsemän Zelda-fanin pelaamista,<br />
tavoitteena on läpäistä kaikki Nintendon pelikonsoleille<br />
julkaistut The Legend of Zelda -pääsarjan pelit. Aikaa pelien<br />
läpäisyyn kuluu 125 tuntia, eli pelaaminen jatkuu yötä päivää<br />
maanantai-iltapäivästä lauantai-iltaan asti. Striimi käynnistyy<br />
maanantaina 10.7. kello 15 viime vuoden maratonin parhailla<br />
paloilla, ja live-kuvaan siirrytään klo 16. Ensimmäisenä<br />
pelinä on todellinen Zelda-klassikko Ocarina of Time. Tarkka<br />
pelikohtainen aikataulu löytyy muun muassa Twitch-kanavan<br />
kuvauksesta ja tapahtuman Facebookista.<br />
Seuraavaksi katsaus tapahtuman historiaan.<br />
Erno. Lisäksi paikalla kävi satunnaisesti myös muita vierailijoita<br />
katsomassa mistä oikein on kyse.<br />
Kolmas maraton sujui jo rutiinilla. Mukaan otettiin tällä kertaa<br />
myös käsikonsolipelejä, nostaen pelimäärän kahteentoista.<br />
Lisäksi joukkoon liittyi jo kuudes pelaaja, Juho. Maratonin<br />
kesto oli jälleen 100 tuntia, ja suosio oli edellisvuosien tasolla,<br />
keskimäärin katsojia oli n. 5-20. Tällä kertaa tapahtumasta<br />
tehtiin myös kooste parhaista paloista, joka on katsottavissa<br />
Zeldamarathonfinin Youtube-kanavalta.<br />
“Keväällä 2012 veljekset Sami ja Simo, heidän<br />
serkkunsa Anton ja ystävänsä Janne saivat idean<br />
pelata läpi kaikki The Legend of Zelda -pelisarjan<br />
pelit. Innoittajana toimi “Zeldathon”, amerikkalainen<br />
hyväntekeväisyyteen rahaa kerännyt suora<br />
Zelda-pelimararon.”<br />
Keväällä 2012 veljekset Sami ja Simo, heidän serkkunsa Anton<br />
ja ystävänsä Janne saivat idean pelata läpi kaikki The Legend<br />
of Zelda -pelisarjan pelit. Innoittajana toimi “Zeldathon”,<br />
amerikkalainen hyväntekeväisyyteen rahaa kerännyt suora<br />
Zelda-pelimararon. Alun perin tarkoituksena oli vain pelata<br />
pelit läpi, ajatus livestriimistä kehittyi vasta viime hetkillä. Kaveriporukka<br />
pelasi yhtäjaksoisesti 100 tunnin aikana 8 Nintendon<br />
kotikonsoleille julkaistua Zelda-peliä. Tapahtumapaikaksi<br />
valikoitui Simon ja Samin kotitalon autotalli, jossa sai huoletta<br />
meluta myös öisin. Livelähetyksen kuvan- ja äänenlaatu oli<br />
heikkoa, ja tapahtumaa seurasi satunnaisesti vain muutamia<br />
katsojia.<br />
Seuraavana vuonna valmisteluun ja suunnitteluun käytettiin<br />
enemmän aikaa ja 100 tunnin rypistys sujui pääosin ongelmitta.<br />
Mukaan liittyi myös uusi pelaaja, nelikon hyvä ystävä<br />
40 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Lähetyksen taustagrafiikka vaihtuu vuosittain.<br />
Vuonna 2015 uuden laitteiston myötä videokuvan ja äänen<br />
laatua saatiin parannettua merkittävästi. Lisäksi markkinointiin<br />
panostettiin entistä enemmän ja tällä kertaa se myös näkyi.<br />
Tapahtuma noteerattiin muun muassa Helsingin Sanomien<br />
Nyt-liitteessä, Kouvolan Sanomissa, YleX:llä sekä Yle Kymenlaaksossa.<br />
Katsojamäärät olivat jopa kymmenkertaiset edellisvuosiin<br />
verrattuna. Huippuhetkenä jopa yli 450 katsojaa seurasi<br />
tapahtumaa, ja keskimääräinen katsojamääräkin oli noin<br />
100. Kohokohdista tehtiin jälleen kooste Youtube-kanavalle.<br />
“Kuudes Zelda-maraton tuo jälleen 125 tuntia Zeldan<br />
legendaa.”<br />
Viides Zelda-maraton toi mukanaan jälleen lisää pelejä, mukana<br />
oli nyt ensimmäistä kertaa kaikki Zelda-sarjan pääpelit<br />
ja maratonin kestoa pidennettiin 125 tuntiin, eli yli viiteen<br />
vuorokauteen. Lisäksi porukka täydentyi nykyiseen kokoonpanoonsa<br />
Antonin siskon Anniinan liittyessä mukaan. Monet<br />
tutut katsojat edellisvuodelta olivat jälleen mukana seuraamassa,<br />
innokkaimmat fanit lähes yötä päivää alusta loppuun<br />
asti.<br />
Maanantaina 10.7.2017 alkava kuudes Zelda-maraton tuo<br />
jälleen 125 tuntia Zeldan legendaa, mukana myös uusin<br />
julkaisu Breath of the Wild. Tapahtumaa voi seurata vaikka<br />
Zelda ei olisikaan suosikkipelisarjasi, nimittäin pelien lisäksi luvassa<br />
on hulvatonta menoa, tätä hullumpaa sakkia saa hakea!<br />
• Sami Kaalinpää<br />
Twitter: @ZeldamarathonFi<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 41
Arvostelu<br />
Hey! Pikmin<br />
Ei mitään rakettitiedettä<br />
Alusta: 3DS Ilmestynyt: 28.7.2017<br />
Kehittäjä: Arzest Julkaisija: Nintendo<br />
Vietin koko elokuun uusimman Pikmin-seikkailun parissa.<br />
En oikein tiennyt, mitä peliltä aluksi odottaa, kun vastaanotto<br />
maailmalla on vaikuttanut erittäin ristiriitaiselta. Monet<br />
ovat tahtoneet pitkään oikeaa Pikmin-peliä käsikonsolille, kun<br />
kosketusnäyttöohjauksen uskoisi toimivan Pikmin 3:n esimerkin<br />
mukaisesti. Moni pelaaja oli Hey! Pikminin julkistuksen aikaan<br />
pettynyt, kun peli ei näyttänyt aivan siltä kuin kuviteltiin.<br />
Miten lie nyt lopulta julkaisun jälkeen?<br />
salaisiin käytäviin aarteiden toivossa. Muita pelimekaanisia<br />
toimintoja ei ole; näillä muutamilla mennään alusta aina loppuun<br />
asti. Sankari ei siis osaa edes hyppiä kunnolla, minkä<br />
vuoksi mietinkin, että mihin genreen tämä peli pitäisi liittää.<br />
Seikkailu?<br />
“Suurimman eron peliin tekevät luonnollisesti<br />
Pikmin-otukset, joita on viittä erilaista tyyppiä.<br />
Jokainen eroaa toisistaan jollain tavalla.“<br />
Se, mitä Nintendo lopulta toimitti, on todellakin jotain poikkeavaa.<br />
Pienet Pikminit heitettiin täysin erilaiseen ja uuteen 10<br />
tunnin spinoff-tasoloikkapeliin, jos sitä nyt edes sellaiseksi voi<br />
kutsua. Ideana on ohjata päähenkilö Olimaria ja johtaa joukkoa<br />
Pikmineitä laajoissa 2D-kentissä etsien erilaisia aarteita,<br />
samalla vältellen vihollisia sekä muita luonnon ihmeitä. Maailmoja<br />
on noin kahdeksan, ja jokainen sisältää noin viisi kenttää<br />
sekä pomotaistelun. Olimar on haaksirikkoutunut jälleen<br />
mystiselle planeetalle, ja tehtävänä on aarteiden löytäminen,<br />
jotta rakettiin saataisiin energiaa. Hey! Pikminissä ei tarvitse<br />
kuitenkaan stressata aikarajoista tai huonoista lopuista.<br />
Olimaria liikutellaan täysin pelkällä ohjauslevyllä ja ristiohjaimella,<br />
ja kaikki muut toiminnot tehdään kosketusnäytön kautta.<br />
Olkanäppäimillä voi katsoa pientä karttaa alueesta, mutta<br />
muutoin mitkään napit eivät yksinkertaisesti tee mitään. Ideana<br />
onkin se, että toisella kädellä pidetään konsolia kiinni, siinä<br />
missä toinen käsi on varattu aina pelkästään stylus-kynää<br />
varten. Kosketusnäytöllä Olimar voi heitellä erilaisia Pikmineitä<br />
minne päin tahansa vain koskskettamalla tiettyä kohtaa<br />
ruudulta. Näytön oikeassa alareunassa on myös viheltämiselle<br />
ja jetpackille toiminnot, joita Olimar voi hyödyntää tilanteista<br />
riippuen. Viheltäminen kutsuu lähellä olevat Pikminit ripeästi<br />
pelaajan lähelle, ja rakettirepulla Olimar voi leijua esimerkiksi<br />
42 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Olimar liikkuu napeilla, mutta lähes kaikkeen muuhun käytetään koskeusnäyttöä.<br />
Suurimman eron peliin tekevät luonnollisesti Pikmin-otukset,<br />
joita on viittä erilaista tyyppiä. Jokainen eroaa toisistaan<br />
jollain tavalla. Esimerkiksi punainen Pikmin kestää tulta ja<br />
keltainen lentää paljon pidemmälle, kun sitä heitellään.<br />
Mustat pystyvät tuhoamaan kovempia esteitä, violetit taas<br />
osaavat lentää ja siniset uida, mutta toki muitakin eroja näillä<br />
pikkukavereilla on. Pikminejä yhdistelemällä luodaan erilaisia<br />
kenttiä, mutta valitettavasti kaikkia tyyppejä ei koskaan<br />
sekoiteta keskenään yhteen joukkoon, eikä pelaajalla ole koskaan<br />
minkäänlaista päätösvaltaa käytettävien Pikmineiden<br />
suhteen. Olimar on jokaisen kentän alussa yksin ja saa mukaansa<br />
maksimissaan muutaman erityyppisen Pikminin aina<br />
niille suunnitelluilta paikoiltaan. Odotin varsinkin viimeisiltä<br />
kentiltä sellaisia hetkiä, kun kaikkien Pikminien kykyjä täytyisi<br />
käyttää nerokkaasti yhdessä, mutta valitettavasti mitään tällaista<br />
ei koskaan tapahdu. Tutkimisille toivoisi edes jonkinlaisia<br />
vaihtoehtoja värivalikoiman mukaan. Pelaajalle annetaan<br />
pari esimääriteltyä Pikminiä, ja niillä kentät on vain läpäistävä.<br />
Rehellisesti sanoen en näkisi tätä suurena ongelmana, jos<br />
itse kentät olisivat kuitenkin rakennettu hyvin jokaisen pelaajalle<br />
annettavan “työkalun” ympärille, mutta suurimmaksi<br />
osin näin ei ole. Hey! Pikmin kärsii ikävän usein pelaajan<br />
ajan tuhlaamisesta ilman mitään järkeviä syitä. Mikä olisikaan<br />
mukavampaa kuin se, että valitset esimerkiksi kahdesta<br />
ovesta “väärän”, minkä jälkeen paluuta toiselle reitille<br />
ei enää olekaan? Näinä hetkinä ei auta muu kuin valtavan<br />
kentän aloittaminen alusta, jos haluaa kerätä kaikki aarteet.<br />
Päätös on kummallinen, sillä ensimmäisellä pelikerralla ei voi<br />
tietää, missä mikäkin on, ja koko pelin ideana on tutkiminen.<br />
Tietyissä tasoissa on vielä ylimääräiset maalit, jotka vievät ns.<br />
ekstrakenttiin. Siinä missä esimerkiksi Super Mario Worldissa<br />
oli mielenkiintoista etsiä salaisia reittejä uusiin maailmoihin,<br />
Hey! Pikminissä ei aina edes tiedä, onko matkalta löytynyt<br />
maali oikea vaiko ei. Miltei poikkeuksetta piilotettu maali on<br />
oikean vieressä aivan kentän lopussa.<br />
Hey! Pikmin ei oikein loista teknisesti. Peli näyttää 3DS:n<br />
näytöllä toki hyvältä, eikä graafisesti mitään valittamista<br />
olekaan. 3D-efekti ei ole käytettävissä ollenkaan, mutta peli<br />
tökkii New 3DS:llä aivan liian usein, vaikka ruudunpäivitys<br />
on lukittu 30 kuvaan sekunnissa. Taustalla soivat luonto- ja<br />
ambienssiäänet toimivat, mutta yksikään kappale ei jäänyt<br />
oikeastaan mieleen.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 43
Onneksi Hey! Pikmin ei kuitenkaan ole pelkkää alamäkeä.<br />
Kaikki perusasiat ovat ehdottomasti kunnossa, mutta niitä on<br />
hiukan vaikeaa kuvailla. Peli ei jämähdä koskaan, bugeja ei<br />
tullut vastaan ainuttakaan ja pelaaminen on yleisellä tasolla<br />
hauskaa. Suunnittelultaan reiluimmissa tasoissa seikkailu on<br />
rentouttavaa ja mukavaa. Aarteiden etsiminen on äärimmäisen<br />
mieluisaa, koska jokainen löytynyt tavara on aivan uniikki ja<br />
tuttu oikeasta maailmasta. Mielipuuhaani pelissä itse asiassa<br />
olikin aarteiden kuvausten lukeminen. Olimar kertoo esimerkiksi<br />
alkuperäisen Marion NES-kasetin olevan “maalaus miehestä,<br />
joka on tuhon oma”. Kapteeni ei aivan ymmärrä ihmisten maailmaa,<br />
ja se on aivan mahtavaa.<br />
“Onneksi Hey! Pikmin ei kuitenkaan ole pelkkää<br />
alamäkeä. Kaikki perusasiat ovat ehdottomasti<br />
kunnossa, mutta niitä on hiukan vaikeaa kuvailla.“<br />
Täytyy kyllä antaa kehuja myös siitä, miten jokainen maailma<br />
on erilainen. Vihollisia ei juurikaan kierrätetä paria poikkeusta<br />
lukuun ottamatta. Myös kenttien kikkailut ovat usein yhteyksissä<br />
maailman kanssa. Esimerkiksi vesimaailmassa käytetään<br />
paljon enemmän sinisiä Pikmineitä, koska usein kentissä myös<br />
uidaan paljon. Tämä on ehdottomasti pelin suurin plussa ja<br />
auttaa suuresti siihen, ettei hidastempoinen peli muutu tappavan<br />
yksitoikkoiseksi, vaan pysyy virkeänä. Nautittavia ovat<br />
myös visuaalisen uhmakkaat pomotaistelut, vaikka ne ovatkin<br />
lopulta todella helppoja, eikä kuolemanvaaraa ole käytännössä<br />
koskaan. Nintendo-tapaan tässäkin pelissä on paljon yllätyksiä,<br />
ja se on aina plussaa. Pelissä on myös tuki amiiboille, jotka<br />
tosin avaavat vain lisää aarteita.<br />
Yhteenveto<br />
Joskus Pikminit eivät aina seuraa niin hyvin pelaajaa kuin<br />
toivoisi, mutta se koituu harvoin esteeksi. Ajoittain otukset<br />
kuitenkin lentävät kuolemaansa jetpackin ikonin virhepainalluksista<br />
johtuen. Toisella läpipeluukerralla peli tuntuu jo paljon<br />
paremmalta, kun ongelmista tietää ja niiden kanssa on oppinut<br />
elämään.<br />
Valitettavasti kaikkien hyvien ja huonojen puolien jälkeen on<br />
todettava, että Hey! Pikmin ei koskaan pääse täyteen potentiaaliinsa.<br />
Kaikkia mahdollisuuksia ei kokeilla, minkä vuoksi<br />
peli tuntuu todella helpolta. Samalla kaavalla olisi mahdollista<br />
tehdä aivan huikea peli, se vaatisi vain monipuolisempaa ja<br />
reilumpaa kenttäsuunnittelua. Hey! Pikministäkin voi nauttia,<br />
kunhan ei ole keräiltävien esineiden suhteen tiukka perfektionisti.<br />
• Toni Soininen<br />
Hidastempoinen, mutta rentouttava aarrejahti Pikminien<br />
seurassa.<br />
44 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
Miitopia<br />
Päätöntä menoa<br />
Alusta: 3DS Ilmestynyt: 28.7.2017<br />
Kehittäjä: Nintendo EPD Julkaisija: Nintendo<br />
Nintendo loi Mii-avatarit alun perin Wii Sports- ja Wii Play<br />
-pelejä varten. Wiin julkaisun ja lukuisten minipelikokoelmien<br />
jälkeen pyöreäpäisiä pelaajahahmoja on pyörinyt<br />
myös Mario Kart -radoilla, Smash Bros. -areenoilla ja 3DS:n<br />
StreetPass-peleissä. Yksi suosituimmista StreetPass-peleistä<br />
oli yksinkertaisia roolipelielementtejä sisältänyt StreetPass<br />
Quest, mutta täysiveristä Mii-ukkeleiden tähdittämää seikkailua<br />
on saatu odottaa. Sellainen on kuitenkin nyt tarjolla<br />
Miitopian muodossa.<br />
Teräväkyntinen katti on oiva hyökkääjä, kukkaisväki kanavoi<br />
Auringon voimaa ja panssarivaunu on hidas, mutta kestävä<br />
tankki. Luokkia avautuu enemmän tarinan edetessä.<br />
“Prinsessaksi voi siis luoda ihka oikean kuninkaallisen,<br />
mutta mikään ei estä valitsemasta rooliin<br />
vaikkapa 3DS-ystäviä tai Hollywood-körmyjä. Luonnollisesti<br />
myös pääpahiksen naaman saa valita<br />
itse. “<br />
Miitopian taustatarina on hyvin simppeli. Kuningaskuntaa<br />
kiusaa paha lordi, joka pyyhkii kansalaisten kasvot pois ja<br />
muuttaa ne ilkeitä peikkoja, lihansyöjäkasveja, limamörköjä<br />
ja jopa perhosia voimistavaksi energiaksi. Kyläläisten, kauppiaiden<br />
ja prinsessojen avuksi tarvitaan tietysti sankaria, ja<br />
sellainen on pelaajan luoma ja nimeämä Mii-hahmo. Päähenkilön<br />
lisäksi pelaaja voi vaikuttaa kaikkien muidenkin NPChahmojen<br />
ulkonäköön. Prinsessaksi voi siis luoda ihka oikean<br />
kuninkaallisen, mutta mikään ei estä valitsemasta rooliin vaikkapa<br />
3DS-ystäviä tai Hollywood-körmyjä. Luonnollisesti myös<br />
pääpahiksen naaman saa valita itse. Kaverilistalaisten lisäksi<br />
hahmoja voi tuoda peliin 3DS:n Mii-editorin tai Tomodachi<br />
Life -pelin tallennuksesta, nettiyhteyden vaativasta hakupalvelusta<br />
tai skannaamalla QR-koodin.<br />
Kyläläisten roolit ja vuorosanat ovat esimääriteltyjä, mutta<br />
pelaaja voi valita omalle hahmolleen sekä kolmelle apulaiselle<br />
ammatin ja luonteenpiirteen muutamasta eri vaihtoehdosta.<br />
Ammatit ovat käytännössä hahmoluokkia,<br />
mutta perinteisten velhojen ja ritareiden lisäksi työkseen<br />
voi valita esimerkiksi ravintolakokin, kasvin, kissan ja panssarivaunun.<br />
Kokin erikoisuudet parantavat taistelukentällä<br />
muita ryhmän jäseniä ja aseena heiluu paistinpannu.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 45
Verkkopankista voi ladata kiitettävän määrän julkkisten naamoja.<br />
Myös luonteenpiirteet vaikuttavat taistelijoiden erikoisliikkeisiin<br />
ja käyttäytymiseen. Kiltit hahmot voivat jakaa parannustarvikkeita<br />
muiden kanssa tai hyppäävät jopa itse eteen<br />
suojaksi. Höyrypäät kanavoivat vihansa lyöntivoimaksi, mutta<br />
eivät välttämättä seuraa muiden tekemisiä. Huolelliset taas<br />
käyttävät useita vuoroja seuraavan siirron suunnitteluun,<br />
mutta se varmasti myös tehoaa. Siirtymäpätkillä hahmot<br />
koheltavat ja juoruilevat keskenään luonteidensa mukaisesti.<br />
Jutuilla ei ole yleensä pätkääkään tekemistä seuraavan mission<br />
kanssa ja hyvä niin, sillä levottomat keskustelut naurattavat<br />
ainakin ensimmäisellä kerralla. Bonuksena jutustelu ja<br />
harrastukset kohentavat porukan yhteishenkeä ja auttamishalua.<br />
Valitettavasti samat kommellukset vain alkavat toistua<br />
jo muutaman pelitunnin jälkeen.<br />
Miitopian maailmankartalla liikutaan pääasiassa sivuttaissuunnassa.<br />
Kentät ovat muutaman minuutin pituisia rykäisyjä,<br />
jotka päättyvät loppupomoon tai seikkailijoiden löytäessä<br />
motellin. Sankarit liikkuvat reitillä automaattisesti ja toimivat<br />
itsenäisesti myös satunnaisesti käynnistyvissä vuoropohjaisissa<br />
taisteluissa, pelaajan omaa hahmoa lukuunottamatta.<br />
Kartalla pelaajan tarvitsee vain valita suunta risteyksissä ja<br />
koukistaa sormea aarrearkun tai kytkimien kohdalla. Taustagrafiikka<br />
vaihtuu maailman mukana, mutta polut pysyvät<br />
samanlaisina. Vanhoihin kenttiin voi halutessaan palata kokemuspisteiden<br />
tai kulkemattomien teiden vuoksi.<br />
“Kentät ovat muutaman minuutin pituisia rykäisyjä,<br />
jotka päättyvät loppupomoon tai seikkailijoiden<br />
löytäessä motellin.“<br />
Reissaajat palaavat kentän alkuun koko nelikon kuollessa,<br />
mutta tämä on harvinaista, sillä kuoleminen on lähes mahdotonta<br />
tavallisissa kentissä, sillä sotilaat mättävät useimmat<br />
viholliset helposti kumoon raa’alla voimalla pikakelausnappikin<br />
pohjassa. Elämä- ja taikapisteitä nostavia ruokia jaellaan<br />
suhteellisen avokätisesti, parannusloitsut ovat tehokkaita ja<br />
taisteluissa on mahdollisuus käyttää myös turvaruutua, joka<br />
palauttaa täyden puhdin muutamassa vuorossa. Taktiikkaa,<br />
tiimin koostumusta ja opittuja kikkoja joutuu miettimään<br />
kunnolla ensimmäistä kertaa vasta parinkymmenen tunnin<br />
jälkeen lopputaistelussa, joka onkin pelin paras yksittäinen<br />
hetki.<br />
Taukopaikkojen kaupoista ja uhkapeleistä voi hankkia parempia<br />
aseita ja kestävämpiä pukuja. Amiibo-figuurit avaavat<br />
käyttöön esimerkiksi Marion haalarit ja Linkin tunikan, jotka<br />
voi vetäistä vielä kaiken muun päälle. Ärsyttävänä seikkana<br />
kosmeettiset kuosit täytyy käydä pukemassa uudelleen joka<br />
kerta, kun pelaaja ansaitsee voimakkaamman taisteluasun.<br />
Yhteenveto<br />
Dialogi on rikasta ja hahmot ilmehtivät värikkäästi, mutta<br />
pelkästään nintendomainen outous ja kaverit hassuissa<br />
puvuissa eivät riitä tekemään Miitopiasta mieleenpainuvaa<br />
kokemusta. Tavallisen sarjakuvamainen ulkoasu ei räjäytä<br />
mieltä, eikä peli ei tarjoa juuri minkäänlaista haastetta, vaan<br />
kulkee raiteilla tappelukohtausten lisäksi myös tarinan osalta<br />
juonenkäänteiden toistuessa samankaltaisina episodista toiseen.<br />
Miitopian voisi julkaista myöhemmin uudestaan ilmaispelattavalla<br />
mallilla. Lyhyet kentät ja yksinkertaiset kontrollit<br />
ovat jo nyt suoraan kuin mobiilimaailmasta. Tavararulettien ja<br />
henkiinherätysesineiden kätkeminen mikromaksujen taakse<br />
nostaisi vielä sopivasti vaikeusastetta.<br />
• Ville Polvela<br />
Sopii ihka ensimmäiseksi roolipeliksi.<br />
46 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
Story of Seasons: Trio of Towns<br />
Maajussille morsian<br />
Alusta: 3DS Ilmestynyt: 13.10.2017<br />
Kehittäjä: Marvelous Julkaisija: Nintendo, Marvelous<br />
Olin jo melkein luovuttanut pelaamisen Nintendo 3DS:llä,<br />
koska laitteelle ei ollut ilmestynyt hetkeen minua kiinnostavia<br />
pelejä. Apuun ryntäsi kuitenkin viljelysimulaattori<br />
Story of Seasons: Trio of Towns, tuo klassikoksi muodostuneen<br />
Harvest Moon -pelisarjan jälkeläinen.<br />
Aluksi minun on pakko myöntää, että en ole koskaan aikaisemmin<br />
pelannut Harvest Moon -sarjan pelejä. Minulla on<br />
ainoastaan kokemusta Stardew Valleystä, jolla on kuitenkin<br />
yhtäläisyyksiä Harvest Moonin kanssa. Ja vaikka kotelossa ei<br />
tällä kertaa luekaan Harvest Moon, niin Story of Seasons: Trio<br />
of Towns on kuitenkin periaatteessa sen aidon ja alkuperäisen<br />
farmipelisarjan uusin osa. Julkaisija on vaihtunut hiljattain Euroopassa<br />
ja Pohjois-Amerikassa, mutta Marvelous-yhtiöllä ei<br />
ole oikeuksia Harvest Moon -nimen käyttöön. Alkuperäisen<br />
Harvest Moonin tekijät ovat olleet mukana tekemässä Story<br />
of Seasons: Trio of Towns -peliä, joten sarjan fanit varmasti<br />
huomaavat, että kyseessä on se aito ja oikea jatko-osa.<br />
Kolmesta kaupungista on avoinna aluksi vain yksi – West<br />
Town, joka on villi länsi -teemainen entinen kaivoskylä. Kylän<br />
maaperä vaikuttaa todella kuivalta, mutta hyvin siellä näyttävät<br />
kasvit silti kasvavan. Rantakaupunki Luluko on taas saanut<br />
selvästi vaikutteita Havaijista, sillä paikka sijaitsee meren<br />
rannalla, ja siellä kasvaa trooppisia kasveja, kuten banaaneja<br />
ja kookospähkinöitä. Viimeisenä kolmesta paikkakunnasta<br />
pelaajalle paljastuu japanilaistyylinen Tsuyukusa, jonka riisiä<br />
viljelevät asukkaat pukeutuvat kimonoon ja muihin perinteisiin<br />
japanilaisiin vaatteisiin. Kaikki kaupungit näyttävät erilaisilta,<br />
mutta ne kaikki tarjoavat samat palvelut. Tuotevalikoimat<br />
ja kauppiaiden luonteet tietenkin eroavat.<br />
“Maajussi saa elantonsa Trio of Townissakin kasvien<br />
viljelystä.“<br />
Story of Seasons: Trio of Townsissa pelaaja on joko nuori<br />
mies tai nainen, joka on koko elämänsä halunnut asua farmilla.<br />
Eräänä päivänä päätät kertoa unelmistasi vanhemmillesi,<br />
mutta isä ei suunnitelmasta innostu. Et kuitenkaan suostu luovuttamaan,<br />
ja saat kuin saatkin suostuteltua isäsi antamaan<br />
mahdollisuuden. Saat luvan muuttaa hylätylle maatilalle, joka<br />
sijaitsee sopivasti sukulaissedän naapurissa, ja sinun tulee todistaa<br />
isällesi, että pystyt huolehtimaan itsestäsi ja farmistasi.<br />
Maatilan pyörittämisen ohella tutustutaan kolmen erilaisen<br />
kaupungin ihmisiin ja tapoihin.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 47
Kasvien viljely on ykköstulonlähde.<br />
Maajussi saa elantonsa Trio of Townissakin kasvien viljelystä.<br />
Aluksi viljelykasvien määrä on vähäinen, mutta mitä pidemmälle<br />
peliä pelaa ja mitä enemmän tutustuu uusiin hahmoihin,<br />
sitä enemmän avautuu uusia siemeniä ostettavaksi.<br />
Vuodenajat vaikuttavat kauppojen inventaarioon ja myös<br />
siihen, mitä kasveja voi istuttaa. Pellot täytyy kastella päivittäin<br />
kaksi kertaa, ja jos unohtaa kastelun, niin kasvit eivät<br />
tietenkään kasva. Rakkaudella kypsytetyt tuotteet voi myydä<br />
lopulta toreilla. Viljelyn lisäksi pelissä on paljon muitakin<br />
aktiviteetteja, kuten kalastaminen, kokkaaminen ja erilaisten<br />
mineraalien etsiminen. Pelaajan on myös mahdollista ystävystyä<br />
villieläinten kanssa antamalla niille erilaisia herkkuja,<br />
mutta kannattaa varoa vihaisia karhuja, jotka voivat puraista!<br />
Naisille on tarjolla viisi unelmien prinssiehdokasta. Kaikki<br />
miehet ovat hyvin erilaisia, joten valinnasta voi tulla vaikea.<br />
Vastaavasti miehille esittäytyy viisi neiti X:ää. Minusta olisi<br />
ollut kiva, jos aviopuolisokseen olisi voinut valita myös samaa<br />
sukupuolta olevan henkilön, koska pelin miehet ovat vähän<br />
tylsiä, kun taas naishahmot ovat todella söpöjä. Mikään pakkohan<br />
pelissä ei ole mennä naimisiin, mutta jos kuitenkin<br />
päättää valloittaa henkilön sydämen, onnistuu se antamalla<br />
hahmolle lahjoja. Lahjukset voivat olla melkein mitä vain,<br />
vaikkapa oman maan kananmunia. Lahjojen antamisen<br />
suhteen kannattaa kuitenkin olla varovainen, sillä kaikki eivät<br />
tykkää kaikista tavaroista. Pelissä on esimerkiksi hahmo, joka<br />
varmasti suuttuu, jos eteen tuotaisiin kulhollinen jogurttia.<br />
Tilalla kuuluu olla tietysti myös erilaisia eläimiä. Aluksi saatavilla<br />
ovat lehmä ja kana, mutta myöhemmin on mahdollista<br />
ostaa muun muassa hevosia, alpakoita ja jopa puhveleita.<br />
Ensin eläimille täytyy kuitenkin rakentaa talli tai muu asuinpaikka.<br />
Karjatilan hoito on rankkaa hommaa, sillä esimerkiksi<br />
lehmä on lypsettävä päivittäin, ja se pitää harjata, jotta<br />
ammu pysyisi onnellisena ja tuottaisi laadukkaampaa maitoa.<br />
Eläimet kannattaa myös päästää päiväksi ulos ja muistaa ottaa<br />
yöksi takaisin sisälle, etteivät ne vilustu.<br />
Tuotantoeläinten lisäksi seuraksi voi hankkia kissan tai<br />
koiran. Lemmikkien kanssa voi leikkiä, käydä kävelyllä, niitä<br />
voi paijata ja kanniskella ympäriinsä. Karvaisilla ystävillä<br />
on erikoiskykyjä, esimerkiksi kissa saattaa löytää kävelyllä<br />
”aarteita”. Oma kattini poimi mukaan pääasiassa vain erilaisia<br />
kasveja, mutta eiköhän se kulta-aarrekin vielä joskus löydy.<br />
Farmarin työ voi olla joskus hyvin yksinäistä puuhaa. Onneksi<br />
kaupungeissa asuu komeita poikamiehiä ja kauniita neitosia,<br />
joiden kanssa voi lyödä hynttyyt yhteen ja mennä naimisiin.<br />
48 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Inrarilla on metkut mielessä.<br />
Rahanpuute vaivaa harvoin, sillä tuohta putoilee ovista ja ikkunoista.<br />
Maataloustuotteiden myymisen lisäksi on muitakin<br />
tuottoisia ansaintakeinoja, kuten tavaroiden keräily. On hyvin<br />
terapeuttista kävellä ympäri maita ja mantuja ja siinä samalla<br />
kerätä myymistä varten talteen oksia, siemeniä, kukkia ja<br />
hedelmiä. Toinen tapa rikastua on tehdä osa-aikaisia töitä<br />
renkinä kylien asukkaille. Tehtävät ovat yleensä samoja kuin<br />
omalla kotitilalla, eli sadon keräämistä, kasvien kastelua ja<br />
eläinten hoitamista. Valittavana on myös keikkoja, joissa toimitetaan<br />
tavaroita henkilöltä toiselle. Työt on tietysti tehtävä<br />
kunnolla ja tietyn aikarajan sisällä, tai palkkaa ei makseta.<br />
rahaa ja tarvittavia materiaaleja vastaan. Prinssit ja prinsessat<br />
ansaitsevat asuinpaikakseen hienon kartanon, mutta<br />
sen rakentamiseen tarvitaan kasoittain rahaa ja mainetta<br />
kaupunkilaisten piireissä.<br />
“Rahanpuute vaivaa harvoin, sillä tuohta putoilee<br />
ovista ja ikkunoista. Maataloustuotteiden<br />
myymisen lisäksi on muitakin tuottoisia ansaintakeinoja,<br />
kuten tavaroiden keräily.”<br />
Yhteenveto<br />
Story of Seasons: Trio of Towns on kelpo viljelysimulaattori.<br />
Viljelykasveissa ja tuotantoeläimissä on paljon valinnanvaraa,<br />
ja pelin parissa saa ajan hyvin kulumaan. Pelisessiot kannattaa<br />
jakaa pieniin pätkiin, sillä tekeminen on kuitenkin samanlaista<br />
päivästä toiseen. Olisin kaivannut Trio of Townsiin lisää<br />
sattumanvaraisia tapahtumia, sillä niitä oli loppujen lopuksi<br />
melko vähän erilaisia. Minua harmitti myös se, ettei oman<br />
hahmon ulkonäköön pystynyt juurikaan vaikuttamaan, vaikka<br />
Super Mario -asusteet toivatkin pientä lohtua.<br />
“Farmarin työ voi olla joskus hyvin yksinäistä<br />
puuhaa.“<br />
• Senja Littman<br />
Mihin nämä rankalla puurtamisella ansaitut kolikot sitten<br />
kannattaa tuhlata? Järkevintä on kuluttaa lantit kasvien<br />
siemeniin ja eläimiin, koska niihin kulutetun summan saa<br />
myöhemmin takaisin moninkertaisena. Itse kuitenkin tykkäsin<br />
tuhlata rahani vaatteisiin ja talon remppaamiseen, koska<br />
pitäähän sisustuksen ja farmarinkin näyttää nätiltä. Vaatteita<br />
hankitaan kauppiailta, jotka toimittavat halutut asusteet<br />
Virtuaalisen maatilan pyörittäminen on rentouttavaa<br />
puuhaa.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 49
Lisää verkossa<br />
Lohkaisuja<br />
foorumilta<br />
“Pidgey #016”<br />
- Mauno 14.7.2017<br />
“Daisy on kuumempi kuin Peach<br />
tai Rosalina.”<br />
“<strong>Fintendo</strong> XCOM Squad” - Rush 12.9.2017<br />
- Norsukampa 4.7.2017<br />
“Ikuiset traumat, kun laktoosi-intolerantikkona<br />
jouduin juomaan<br />
ala-asteen leirikoulussa vesikaakaota,<br />
kun muut joivat maitoon<br />
tehtyä.<br />
Ei ollut hyvää.”<br />
“#NotMySplatfest - Genkku 6.8.2017<br />
- Tapza 13.5.2017<br />
Sauli Niinistö: “Pelaan tabletilla liikaa - ainakin Jennin mielestä.” - IL 12.1.2018<br />
@<strong>Fintendo</strong>Fi<br />
50 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Teema<br />
Fire Emblem<br />
Fire Emblem<br />
Liekki palaa vahvempana kuin koskaan<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 51
Artikkeli<br />
Fire Emblemin lyhyt historia<br />
Tulitunnuksen taikaa<br />
Nintendoa pidetään laatua ja käyttäjäystävällisyyttä (joskaan<br />
ei aina käyttäjäkärsivällisyyttä) tarjoavana pelitalona,<br />
joka tarjoaa värejä ja leppoisuutta muilla konsoleilla<br />
valloillaan olevan realisminhakuisen yrmyotsaisuuden sijaan.<br />
Kyseinen status ei todellakaan ole kovin kaukaa haettu ajatus,<br />
mutta Nintendolla oli vuosikausia hallussaan myös pelisarja,<br />
joka oli kaikkea muuta kuin käyttäjäystävällinen ja ylipirteä.<br />
Tämä Nintendon ja Intelligent Systemsin kehittämä sarja kantaa<br />
nimeä Fire Emblem, ja sen yltiövaikeat ja haastavat juuret<br />
ulottuvat niinkin kauas kuin kasibittisille ajoille vuoteen 1990.<br />
Kuten ajan henkeen kuului, eivät nousevan auringon maan<br />
ihmiset oikein ymmärtäneet, että länsimaalainenkin ihmispelaaja<br />
voi nauttia kutkuttavasta haasteesta. (Miten kävi alkuperäiselle<br />
Super Mario Bros. 2:lle tai vaikka Seiken Densetsu<br />
-sarjalle?)<br />
Tuolloin nykypäivän kaltainen Japani-fanitus ei ollut täällä<br />
härmässä vielä niin pinnalla, joten ymmärrettävästi Fire Emblemiä<br />
ei nähty emämaansa ulkopuolella kuin vasta 13 vuotta<br />
ykkösosan julkaisun jälkeen, ja tähänkin vaadittiin kahden sarjan<br />
suosikkihahmon esiintyminen Super Smash Bros. -tappelupelisarjassa.<br />
Ei siis mitenkään oppikirjamainen startti.<br />
pykälää kovempiin sfääreihin permadeath-mekaniikalla. Sarjan<br />
pelit tarjoavat aina värikkään ja monipuolisen hahmokaartin,<br />
josta jokainen löytää varmasti omat suosikkinsa. Kun<br />
tämän suosikin taitoihin ihastuu ja hyvin käsikirjoitettuun<br />
taustatarinaan kiintyy, on syytä kiinnittää huomiota sankarin<br />
taisteluihin. Jos vihollisen isku saa suosikin tai minkä tahansa<br />
muun hahmon osumapisteet nolliin, on tuloksena ihan pysyvä<br />
kuolema, eikä taistelijaa nähdä enää loppupelin aikana. Tämä<br />
elementti on toiminut pitkään Fire Emblemin yhtenä kiehtovimmista<br />
koukuista, ja se on länsimaisen suosionkin aikakautena<br />
oleellinen, joskin nykyään valinnainen osa pelisarjaa.<br />
“Fire Emblemiä ei nähty emämaansa ulkopuolella<br />
kuin vasta 13 vuotta ykkösosan julkaisun jälkeen,<br />
ja tähänkin vaadittiin kahden sarjan suosikkihahmon<br />
esiintyminen Super Smash Bros. -tappelupelisarjassa.<br />
Ei siis mitenkään oppikirjamainen<br />
startti.”<br />
Fire Emblem -sarjaa on kiittäminen taktiikkaroolipeligenren<br />
mainstreamiin saattamisesta vähintäänkin Japanissa. Taktiikkaroolipeligenre<br />
tarjoaa nimensä mukaisesti niin perijapanilaista<br />
roolipeliä sinitukkaisine sankarihahmoineen ja<br />
massiivisine maailmanpelastustarinoineen, mutta tekemistä<br />
väritetään myös strategiaelementeillä.pliikeratojen, aseiden ja<br />
varustuksen kanssa, tai vuoropohjaisten taisteluiden lopputuloksena<br />
on mustelmia ja tappion karvaan kalkin nielemistä.<br />
Fire Emblem -peleissä on tämä taktikoinnin tärkeys viety<br />
52 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Lisää verkossa<br />
Suurelle yleisölle Fire Emblem -hahmot tulivat tutuksi Super Smash Bros. -pelien kautta. Wii U- ja<br />
3DS-versioissa pelattavaan kastiin kuuluivat Marth, Lucina, Ike, Roy, Corrin ja Robin (kuvassa).<br />
Fire Emblem -peleissä on tämä taktikoinnin tärkeys viety<br />
pykälää kovempiin sfääreihin permadeath-mekaniikalla. Sarjan<br />
pelit tarjoavat aina värikkään ja monipuolisen hahmokaartin,<br />
josta jokainen löytää varmasti omat suosikkinsa. Kun<br />
tämän suosikin taitoihin ihastuu ja hyvin käsikirjoitettuun<br />
taustatarinaan kiintyy, on syytä kiinnittää huomiota sankarin<br />
taisteluihin. Jos vihollisen isku saa suosikin tai minkä tahansa<br />
muun hahmon osumapisteet nolliin, on tuloksena ihan pysyvä<br />
kuolema, eikä taistelijaa nähdä enää loppupelin aikana. Tämä<br />
elementti on toiminut pitkään Fire Emblemin yhtenä kiehtovimmista<br />
koukuista, ja se on länsimaisen suosionkin aikakautena<br />
oleellinen, joskin nykyään valinnainen osa pelisarjaa.<br />
Fire Emblem -sarja kattaa äskettäin ilmestyneen uutukaisen<br />
jälkeen kaikki fyysiset julkaisut mukaan laskettuna 15 peliä<br />
sekä kaksi julkistettua, mutta kehityksessä yhä olevaa tuotosta<br />
(kuin myös animaatiosarjan ja mobiilipelin). Näiden<br />
viidentoista pelin joukkoon mahtuu myös muutamia uusioversiointeja,<br />
joten tahti ei ole aivan ollut Final Fantasyihin verrattavissa<br />
olevaa sarjatuotantoa. Final Fantasy -sarjan kanssa<br />
Fire Emblemillä on kuitenkin yhteistä se, että sarjan pelit ovat<br />
omia tarinoitaan ja mukaan voi käytännössä hypätä minkä<br />
pelin myötä tahansa. Muutamat nimikkeet ovat suorahkoa<br />
jatkoa toisilleen sisältäen tuttuja hahmoja, alueita tai<br />
suoria viittauksia aiempien osien tapahtumiin, mutta aiemman<br />
pelin tapahtumat kerrataan varsin mainiosti. Tässä tapauksessa<br />
noviisia kaupan pelihyllyllä auttaa se, ettei pelien<br />
titteleistä löydy uusia pelaajia pelottelevia numeroita.<br />
“Viidentoista pelin joukkoon mahtuu myös muutamia<br />
uusioversiointeja, joten tahti ei ole aivan<br />
ollut Final Fantasyihin verrattavissa olevaa sarjatuotantoa.”<br />
Bandwagoniin kannattaa toden totta hypätä viimeistään nyt,<br />
sillä sarjan uusimman pelin, Fire Emblem Echoesin, myötä on<br />
fantasiastrategia tulevaisuutensa määrittelevässä risteyksessä.<br />
Mikä oudointa, Fire Emblem on siinä samassa risteyksessä nyt<br />
toista kertaa ja vieläpä saman pelin myötä.<br />
• Miikka Lehtonen<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 53
Arvostelu<br />
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia<br />
Kaikuja menneisyydestä<br />
Alusta: 3DS<br />
Kehittäjä: Intelligent Systems<br />
Ilmestynyt: 19.5.2017<br />
Julkaisija: Nintendo<br />
Fire Emblem Gaiden (Faiā Emuburemu Gaiden) ilmestyi Japanissa<br />
Famicom-konsolille vuonna 1992. Kyseessä on Fire<br />
Emblem -sarjan toinen peli, jota ei ykkösosan tavoin julkaistu<br />
koskaan NES:lle länsimaissa. Gaidenia kuvaillaan usein strategiasarjan<br />
outolinnuksi, sillä se ei noudata perinteistä aseiden<br />
heikkous- ja vahvuustriangelia. Lisäksi Gaidenia pidetään yhtenä<br />
vaikeimmista Fire Emblem -peleistä. Japanin ulkopuolella<br />
pelistä päästään nauttimaan ensimmäistä kertaa 3DS:llä Fire<br />
Emblem Echoes: Shadows of Valentian nimellä.<br />
välille, ovat pienessä maalaiskylässä kasvaneet teini-ikäiset<br />
Alm ja Celica, joilla on monimutkainen ystävyyssuhde ja<br />
hämärä yhteys Zofian kruunuun.<br />
Tarinaa seurataan sekä Almin että Celican näkökulmasta.<br />
Alm marssii armeijansa kanssa kohti pohjoista, ja Celica tutkii<br />
idässä Milan temppeliä. Kummallakin sankarilla on omat luottohenkilönsä<br />
ja sotajoukkonsa, eikä yksikköjä jaeta pelattavien<br />
hahmojen välillä. Taistelijoiden jakaminen kahtia pienempiin<br />
ryhmiin on toimiva ratkaisu, sillä näin yksikään sotilas ei<br />
jää vaille käyttöä. Toiselle hahmolle voi lähettää aseita kuriirien<br />
välityksellä, mistä on hyötyä erityisesti silloin kun toinen<br />
joukko jumittaa vaikeassa tehtävässä. Kummankin hahmon<br />
tehtävät täytyy suorittaa uusien juonikappaleiden avaamiseksi,<br />
vaikkei järjestyksellä olekaan väliä.<br />
Tehtävät käynnistyvät pelaajan astellessa vihollisen miehittämälle<br />
laatalle maailmankartalla. Tavoitteena on lähes aina<br />
pelikentän tyhjentäminen konnista. Echoesissa ei siis esimerkiksi<br />
nähdä uudemmissa peleissä esiteltyjä puolustus- tai<br />
valloitusmissioita.<br />
“Shadows of Valentia on Fire Emblem Gaidenin<br />
modernisoitu versio.”<br />
Shadows of Valentia on Gaidenin modernisoitu versio. Juoni<br />
on pysynyt pohjimmiltaan samana, mutta hahmot ovat kokeneet<br />
muodonmuutoksia, dialogia on enemmän ja mukaan<br />
on ujutettu uusia sivuhahmoja taustatarinoineen. Tapahtumat<br />
sijoittuvat kuvitteelliselle Valentian mantereelle, jota hallitsee<br />
kaksi kuningaskuntaa: pohjoisen Rigel ja etelän Zofia. Maiden<br />
välille syntyy ideologinen ja uskonnollinen kiista, sillä pohjoisessa<br />
palvotaan pimeyden Duma-jumalaa ja etelässä maan<br />
jumalatarta Milaa. Zofia on ajautunut rappiolle heikon johdon<br />
vuoksi, ja rigeliläiset valloittajat koettavat hyötyä tilanteesta.<br />
Ainoat henkilöt, jotka voivat tuoda rauhan kuningaskuntien<br />
54 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Fire Emblem -amiibolla voi kutsua apuun tekoälyn ohjaaman hahmon.<br />
Almin ja Celican figuurit avaavat myös salaisen luolaston.<br />
Asetriangelin poistuminen ei tarkoita akilleenkantapäiden<br />
täydellistä poistumista, vaan jokainen luokka on heikko<br />
vähintään yhdelle liikkeelle. Nuolet tuhoavat edelleen lentävät<br />
kelmit, ja magia puree panssareihin, mutta hahmot voivat oppia<br />
myös yksittäisiä iskuja, jotka tehoavat paremmin tiettyyn<br />
vihollistyyppiin. Loitsukirjat ja terät eivät kulu käytössä, mutta<br />
taikuus ja erikoisliikkeet nipistävät hetkellisesti pisteitä taistelijoiden<br />
elämäpalkeista.<br />
Useimmissa ruudukkopohjaisissa kartoissa vastustajia on paljon,<br />
mikä voi hieman turhauttaa. Ongelmien ydin on kanttori-niminen<br />
yksikkö, joka kutsuu apuun uusia mörököllejä<br />
muutaman vuoron välein, eikä tulva lopu ennen kuin hahmon<br />
surmaa. Pelaajan on syytä panostaa korkean puolustusarvon<br />
ritareihin ja parantajiin, jotta pahisten hyökkäysvuoroista<br />
selviää hengissä. Isoissa linnakkeissa pomon tai kanttoreiden<br />
luokse päästäkseen joutuu tekemään kunnon työn, sillä<br />
NES-aikakaudelta lainattu arkkitehtuuri ei tunne rikottavia<br />
salaovia, eikä esimerkiksi ratsun selkään mahdu kuskattavaa<br />
hahmoa. Ulkokentistä suurin osa on masentavan avointa<br />
tasankoa, mutta vain muutaman vahvan vihollisen sisältävät<br />
pienemmät sokkelot toimivat. Tällöin suojaa joutuu hakemaan<br />
kivenlohkareiden takaa, omat vuorot täytyy käyttää<br />
tehokkaasti ja vaihtelevaan osumatarkkuuteen on helpompi<br />
varautua. Statistiikat näytetään tyylikkäällä tummalla pohjalla,<br />
mutta sen tulkitseminen on hieman haastavampaa kuin 3DS:n<br />
Fire Emblem Fatesissa ja Awakeningissa.<br />
Kuolema voi koittaa milloin vain kriittisistä osumista johtuen,<br />
ja hahmot pysyvät haudassa Classic-pelitilassa. Huonolle tuurille<br />
voi kuitenkin näyttää keskisormea Mila’s Turnwheel -nimisen<br />
kapineen avulla. Pyörällä on mahdollista kelata aikaa<br />
muutaman kerran taaksepäin siirtojen korjaamista varten. Almin<br />
tai Celican kaatuessa pyörä ei tosin toimi, vaan tällöin on<br />
palattava edelliseen tallennuspisteeseen.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 55
Välianimaatiot ovat draamaa täynnä.<br />
Tasoeroja voi kuroa umpeen aiempia tehtäviä uudelleen<br />
suorittamalla. Tätä varten Echoesiin on lisätty myös luolastoja,<br />
joissa maailma muuttuu yllättäen kolmiulotteiseksi ja kuvakulma<br />
vaihtuu sankarin selän taakse. Toiminta siirtyy takaisin<br />
2D-ruudukkoon pelaajan koskiessa viholliseen. Kolkoista<br />
hautakammioista löytää luurankojen lisäksi muun muassa<br />
piilotettuja aseita, kokemuspisteitä kasvattavia lähteitä ja<br />
hahmoluokkaa korottavia patsaita. Hahmonkehityksessä ei<br />
kuitenkaan ole juuri valinnanvaraa, sillä esimerkiksi uudemmissa<br />
peleissä esitellyt ninjat, varkaat ja eläinhahmot loistavat<br />
poissaolollaan. Useimmille luokille on tarjolla vain yksi kehityspolku.<br />
Toisaalta pääpaino on enemmän aseiden potentiaalin<br />
avaamisessa.<br />
“Erityisesti nopeatempoiset ja nätisti animoidut<br />
taistelukohtaukset ovat ilo silmälle.”<br />
Echoesissa ei myöskään ole mahdollista naittaa hahmoja<br />
keskenään, vaan syventäviä keskusteluja käydään sivukylissä<br />
tai klassiseen tapaan kesken taistelun. Dialogi on pääasiassa<br />
hyvin kirjoitettua, vaikka kielessä esiintyy muutamia keskiaikaiseen<br />
maailmaan kuulumattomia ilmaisuja. Huumoria ja<br />
väkinäisiä suhteita on vähemmän kuin muissa tuoreissa Fire<br />
Emblem -julkaisuissa. Ensimmäistä kertaa kaikki tärkeät henkilöt<br />
ovat täysin ääninäyteltyjä. Dubbaajat hoitavat tonttinsa<br />
erinomaisesti ja äänet tuovat erilaiset persoonallisuudet loistavasti<br />
esiin. Äänet tekevät myös tarinan seuraamisesta mukavampaa,<br />
sillä luettavaa olisi muuten pitkän romaanin verran.<br />
Myös Fire Emblemin juurille palaava soundtrack ansaitsee kehuja<br />
helposti mukana hyräiltävine sävelmineen.<br />
Juonikappaleiden välillä nähdään onneksi muutamia lyhyitä<br />
videopätkiä. Erityisesti nopeatempoiset ja nätisti animoidut<br />
taistelukohtaukset ovat ilo silmälle.<br />
Yhteenveto<br />
Fire Emblem Echoes: Shadows of Valentia huomioi 3DS-veljien<br />
keränneen kritiikin vaihtamalla graafisen tyylin klassisempaan<br />
versioon ja viemällä sotafantasian astetta vakavampaan suuntaan.<br />
Jostain syystä kaikkia kehuja keränneitä uudistuksia<br />
ei ole kuitenkaan lisätty osaksi NES-pelin remakea. Intelligent<br />
Systems on luultavasti halunnut kokeilla poikkeavan pelimekaniikan<br />
vastaanottoa pelaajissa, ja ainakin vanhemmat fanit<br />
vaikuttavat tykkäävän.<br />
• Ville Polvela<br />
Tekstilaatikoiden päällä sijaitseville hahmojen puolivartalokuville<br />
toivoisi tosin useampia ilmeitä tai asentoja elävöittämään<br />
tylsän staattista diashow’ta, vaikka uusi graafinen<br />
tyyli sekoittaakin sopivasti realismia ja sarjakuvamaisuutta.<br />
Onnistunut remake, jota oltaisiin voitu uudistaa vielä<br />
rohkeammin.<br />
56 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Arvostelu<br />
Fire Emblem Heroes<br />
Kentät kutsuvat<br />
sankareita<br />
Alusta: Android, (iOS) Ilmestynyt: 2.2.2017<br />
Kehittäjä: Intelligent Systems Julkaisija: Nintendo<br />
Nintendo on kokeillut onneaan mobiilimarkkinoilla jo muutaman<br />
kerran. Strategiana on selvästi esitellä pelisarjoja<br />
uudelle yleisölle, josta toivotaan löytyvän potentiaalisia konsoleiden<br />
ostajia. Kaikkien tuntemat Pokémonit toteuttivat jo<br />
suunnitelmaa menestyksekkäästi, ja nyt samaa yritetään Fire<br />
Emblemillä, jonka tunnettavuus ei ole aivan taskuhirviöiden<br />
tai punalätsäisen putkimiehen tasolla. Fire Emblem Heroes on<br />
ladattavissa Android- ja iOS-laitteille ilmaiseksi. Peli sisältää<br />
kuitenkin vapaaehtoisia mikromaksuja, joiden avulla voidaan<br />
helpottaa pelissä etenemistä. Pelaajalle annetaan käyttöön<br />
aluksi kourallinen sankareita, joista kaksi on Heroesia varten<br />
luotuja uusia päähenkilöitä. Muut pelattavat hahmot ovat tuttuja<br />
sarjan muista peleistä. Joukkoihin voi kuitenkin hankkia<br />
uusia jäseniä muutamin eri tavoin.<br />
Heroes sisältää tarinatilan, jossa seurataan pelaajan taistelutovereiden<br />
edustaman Askranin ja prinsessa Veronican<br />
johtaman Emblian imperiumin välienselvittelyä. Kampanja<br />
on jaettu muutaman tehtävän mittaisiin episodeihin, joita<br />
julkaistaan lisää suunnilleen kuukauden välein. Tehtävien<br />
yhteydessä näytetään lyhyitä keskustelupätkiä, joissa ei<br />
esiinny kovin syvällisiä lohkaisuja. Tarina on pikemminkin<br />
vain syy esitellä eri pelien sankareita ja maailmoja, joihin<br />
Heroesin pienet 6 × 8 ruudun kartatkin pohjautuvat.<br />
“Tarkoituksena on tyhjentää pelikenttä kaikista<br />
tekoälyn ohjastamista vihollisista, joita voi olla<br />
kolme tai useampi. Pelaajan oma armeija on rajoitettu<br />
aina neljään henkilöön, ja joukot liikkuvat<br />
tuttuun Fire Emblem -tapaan vuorotellen.“<br />
Panssaroitu taistelija ei mahda mitään magiaa vastaan.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 57
Tarkoituksena on tyhjentää pelikenttä kaikista tekoälyn<br />
ohjastamista vihollisista, joita voi olla kolme tai useampi.<br />
Pelaajan oma armeija on rajoitettu aina neljään henkilöön,<br />
ja joukot liikkuvat tuttuun Fire Emblem -tapaan vuorotellen.<br />
Raskaat panssariyksiköt etenevät vain yhden ruudun kerrallaan,<br />
kun taas ratsujoukot liikkuvat peräti kolme ruutua,<br />
mutta pysähtyvät metsikön tullessa vastaan. Asetyypit<br />
noudattavat sarjalle ominaista kivi-paperi-sakset-triangelia,<br />
jonka perusteella määritellään heikkoudet ja vahvuudet.<br />
Luokille on myös annettu selkeyttävä värikoodi. Yksittäisten<br />
taisteluiden lopputulos on myös etukäteen laskettavissa, sillä<br />
Heroesissa ei ole mukana hutilyöntien ja kriittisten osumien<br />
kaltaisia tuurielementtejä.<br />
Episodien tai vaihtuvien haasteiden suorittamisesta palkitaan<br />
taikakuulilla, höyhenillä ja timanteilla. Päivityksillä peliin on<br />
lisätty myös miettimistä vaativat Hero Battlet, joita suorittamalla<br />
käyttöön avautuu tehtävien pomohahmoja. Kuulien<br />
hamstraaminen on oikeastaan Heroesin suurin koukku, ja niitä<br />
voi myös ostaa oikealla rahalla. Kuulia käytetään uusintayritysten<br />
lunastamiseen ja uusien taistelijoiden arpomiseen.<br />
Aivan kaikki historialliset kasvot eivät ole Heroesissa mukana,<br />
mutta vanhempien pelien faneja ilahduttavat varmasti<br />
nykyaikaan päivitetyt hahmopotretit. Lottokoneiden teemahahmot<br />
vaihtuvat ajoittain, mutta hyvien yksiköiden tai<br />
suosikkisankareiden pyöräyttämisen todennäköisyys on aina<br />
todella pieni, vaikka prosenttilukuun lisätäänkin desimaaleja<br />
viiden hahmon välein. Ilmaiset kristallipallot tuhlautuvat<br />
nopeasti heikkoihin duplikaatteihin.<br />
Jalokiviä käytetään hahmojen kokemuspisteiden pikaiseen<br />
kerryttämiseen, ja höyhenillä nostetaan tähdillä merkittyä<br />
potentiaalia. Tähdet avaavat käyttöön voimakkaampia<br />
aseita ja parempia erikoiskykyjä. Osa liikkeistä parantaa<br />
yksinkertaisesti lyöntivoimaa tai puolustusta, mutta joukossa<br />
on lisäksi teleportaation ja ketjuhyökkäysten kaltaisempia<br />
erikoisuuksia.<br />
Kykyjä voi myös siirtää ylimääräiltä yksiköiltä toisille. Tässä<br />
piilee Heroesin syvällisin ja samalla rikkinäisin osuus. Takumin,<br />
Hectorin ja Ryoman kaltaiset hahmot ovat jo luonnostaan<br />
uskomattoman voimakkaita vastaiskutekniikoineen, mutta<br />
periyttämisen avulla on mahdollista luoda vaikkapa lähes<br />
kuolematon tankki ja neljä kertaa ampuva tappava jousimies.<br />
Osa kyvyistä auttaa myös koko tiimiä. Supersotilaita tarvitaan<br />
etenkin maksimitason vihollisten ja Arena-pelitilassa<br />
esiintyvien muiden pelaajien luomusten päihittämiseksi.<br />
58 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Julkaisun jälkeen<br />
Heroesille julkaistaan edelleen päivityksiä, uusia hahmoja,<br />
tehtäviä ja jopa pelimuotoja melkein joka viikko. Pelihahmojen<br />
välinen tasapaino on kehittynyt, sillä uusien sankareiden mukana<br />
on esitelty uusia kykyjä, joiden avulla on helppoa kehittää<br />
vastataktiikoita metapelin suosituimmille kokoonpanoille.<br />
Lisäksi sankareista on mahdollista muodostaa parivaljakoita,<br />
jotka boostaavat vierekkäin aseteltuna toistensa ominaisuuksia<br />
taistelukentällä. Varsinaisia statseihin koskeneita tasapainopäivityksiä<br />
ei ole kuitenkaan julkaistu.<br />
Kiitosta ansaitsee myös ilmaispelaajien elämän helpottaminen.<br />
Tarinatilan tehtäviä on mahdollista suorittaa uudelleen putkessa<br />
Chain Challenge- ja Squad Assault -pelimuodoissa, joista<br />
on mahdollista tienata lisää kuulia ja sulkia. Pari kertaa kuukaudessa<br />
järjestettävä Tempest Trials on oiva lisäys peliin. Tempest<br />
Trials -pistepottia kerryttämällä on mahdollista avata vain<br />
kyseisen pelimuodon kautta aukeavia voimakkaita hahmoja,<br />
timantteja, kuulia ja muita sälää. Lisäksi Trialsin teemasoturien<br />
kokemus kasvaa tapahtuman aikana nopeammin. Summonlotossa<br />
neljän tähden hahmoista tehtiin yleisempiä vaihtamalla<br />
prosenttiluvut päittäin kolmen tähden taistelijoiden kanssa.<br />
Uusien bannereiden ensimmäiset hahmot ovat nyt myös täysin<br />
ilmaisia. Toisaalta uusien hahmojen myötä ylimääräiset kuulat<br />
kuluvat yhä useammalla varastotilan laajentamiseen.<br />
Näiden päivitysten myötä päädyin nostamaan pelin yleisarvosanaa<br />
puolikkaalla neljään tähteen.<br />
2.10.2017<br />
Luomisprosessi voi vain viedä useita päiviä valtavien kokemuspistevaatimusten<br />
vuoksi.<br />
Yhteenveto<br />
Fire Emblemin ominaispiirteet ovat älylaitteille kutistetussa<br />
Heroesissa mukana, vaikka pelimekaniikkaa onkin hieman<br />
yksinkertaisettu. Kaikki toimii kuitenkin paremmin kuin ensin<br />
olettaisi. Parhaat korkean tason tehtävät haastavat sopivasti<br />
aivoja, vaikka joukossa on myös läpijuoksukarttoja ja puolimahdottomia<br />
koitoksia, joista pääsee yli käytännössä vain<br />
maksamalla. Viikoittaiset päivitykset ja säännöllisesti jaettava<br />
ilmainen sälä ovat hyviä keinoja ylläpitämään kiinnostusta.<br />
• Ville Polvela<br />
Ilmaispelattava Fire Emblem voi tulla kalliiksi, mikäli siinä<br />
aikoo pärjätä.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 59
Arvostelu<br />
Fire Emblem Warriors<br />
Miekat vastakkain<br />
Alusta: Switch, (New 3DS) Ilmestynyt: 20.10.2017<br />
Kehittäjä: Team Ninja, Omega Force<br />
Julkaisija: Nintendo,, Koei Tecmo<br />
Muutaman vuoden takainen Wii U:n ja 3DS:n Hyrule Warriors<br />
oli positiivinen yllätys. Nintendon, Koei Tecmon ja<br />
Team Ninjan yhteisvoimin syntyneessä projektissa Dynasty<br />
Warriors -sarjan hack and slash -mäiskintä laitettiin yhteen<br />
Zelda-maailman kanssa. Mahdollisuus kontrolloida ensimmäistä<br />
kertaa tuttuja ja hieman tuntemattomampia Zeldahahmoja<br />
oli parasta kuviteltavaa fanipalvelua. Aavistelin tuolloin<br />
yhteistyön saavan jatkoa Fire Emblemin kanssa, jonka<br />
keskiaikainen teema liippaa vielä lähemmältä Dynasty Warriorsin<br />
fantasiaa.<br />
Fire Emblem Warriorsin tehtävät ja karttojen rakenne ovat tuttuja<br />
Dynasty Warriorsista, mutta hahmot ja tietyt toimintaan<br />
vaikuttavat elementit ovat ehtaa Fire Emblemiä. Valtaosa tarinatilassa<br />
esiintyvistä naamoista on peräisin suosituimmista<br />
käsikonsoliosista, eli 3DS:n Awakeningista ja Fatesista sekä<br />
DS:n Shadow Dragonista. Muutama bonustaistelija on piilotettu<br />
History-pelitilan haasteiden taakse, mutta pelin alussa<br />
näistä kartoista on avoinna vain yksi. Harmittavasti vanhempien<br />
pelien sankareita ei ole huolittu mukaan, vaikka esimerkiksi<br />
Smash Bros. -peleistäkin tutuille Roylle ja Ikelle olisi ollut tilausta.<br />
Tarinan päähenkilöitä ovat Aytolis-nimisen ruhtinaskunnan<br />
nuori kruununprinssi Rowan ja prinsessa Lianna. Eräänä<br />
kauniina päivänä taivaalta putoaa maan valtaavia örkkejä ja<br />
kaksosten äiti katoaa. Nuorison ei auta kuin lähteä etsimään<br />
keinoa monstereiden kahlitsemiseen ja järjestyksen palauttamiseen.<br />
Matkalla kohti naapurivaltion rajoja joukkoon liittäytyy<br />
ihmetteleviä legendoja muista Fire Emblem -maailmoista.<br />
Fire Emblem -peleissä juoni ei ole koskaan ollut pääasia,<br />
mutta Warriorsin draama on fantasiasarjan sisäiselläkin asteikolla<br />
kehnoimmasta päästä. Kampanjassa ei vierailla vanhoilla<br />
tapahtumapaikoilla, vaan kaikki taistelut sijoittuvat<br />
Warriorsia varten luotuun maailmaan, jossa liikutaan vauhdilla.<br />
Remiksatut kappaleet ovat tuttuja aiemmista julkaisuista.<br />
“Englanninkielinen dubbaus ei vakuuttanut trailerien<br />
perusteella, mutta pelissä korvaan särähtää<br />
ilkeästi vain muutaman hahmon uusi ääni. Halutessaan<br />
Switchin kauppapaikalta voi noutaa japanilaisen<br />
ääniraidan ilmaiseksi.”<br />
60 – <strong>Fintendo</strong>.fi
Pelikentälle voi valita maksimissaan<br />
neljä pelattavaa hahmoa ja neljä<br />
tukiroolia. Tiimin tulisi kattaa tietysti<br />
mahdollisimman monta asetyyppiä,<br />
mutta miekkailijoita lukuun ottamatta<br />
valinnanvaraa on aika vähän, esimerkiksi<br />
pelattavia velhoja on koko pelissä<br />
vain kaksi.<br />
“Teknisesti Switchin Fire Emblem<br />
Warriors ottaa suuren<br />
harppauksen eteenpäin Wii<br />
U:n ajoista. Yksinpelissä 1080ptilassa<br />
ruudunpäivitys tippuu<br />
harvoin alle 30 FPS:n rajan<br />
keskellä valtavintakaan monsterilaumaa.<br />
Muutama tuttu pahis tekee pikavisiitin,<br />
mutta rosterista jäi käyttämättä lukuisia<br />
särmikkäitä kasvoja, jollainen myös<br />
pelin loppuvastustaja olisi saanut olla.<br />
Välivideot ovat kuitenkin laadukkaasti<br />
animoituja ja kaikki dialogi on ääninäyteltyä.<br />
Englanninkielinen dubbaus<br />
ei vakuuttanut trailerien perusteella,<br />
mutta pelissä korvaan särähtää ilkeästi<br />
vain muutaman hahmon uusi ääni.<br />
Halutessaan Switchin kauppapaikalta<br />
voi noutaa japanilaisen ääniraidan ilmaiseksi.<br />
Pelattavat sankarit hallitsevat suojauksen<br />
ja kuperkeikan, mutta pelkkä<br />
raaka voima riittää yleensä voittoon.<br />
Warriors-peleissä hyökkäysnappeja on<br />
perinteisesti kaksi: kevyt ja raskas isku.<br />
Vihollisia niittaamalla näitä kahta iskua<br />
käyttämällä on mahdollista luoda liikesarjoja<br />
ja samalla ladata voimakkaiden<br />
erikoisliikkeiden mittareita. Awakening-<br />
ja Warrior-nimisten, näyttävillä animaatioilla<br />
tehostettujen kykyjen lisäksi<br />
taisteluita maustaa Fire Emblemin<br />
puolelta lainattu aseiden kolmio. Triangelisäännön<br />
myötä esimerkiksi miekkailijat<br />
kukistavat kirvesmiehet helposti,<br />
mutta joutuvat vastaavasti tekemään<br />
enemmän töitä keihässotilaita vastaan.<br />
Viholliset pudottavat lisäksi satunnaisia<br />
aseita, joissa saattaa piillä myös boosteja<br />
muun muassa panssaroituja tai<br />
lentäviä vihollisia vastaan.<br />
Tehtävissä on tavoitteena yleensä vastustajan<br />
linnoitusten valloittaminen<br />
ja päälliköiden päihittäminen. Karttaruudussa<br />
tekoälyn ohjaamille sotilaille<br />
voidaan osoittaa puolustettavia tai<br />
hyökättäviä kohteita. Taktikointi ja joukon<br />
liikkeiden vilkuilu kesken tehtävän<br />
on tärkeää, sillä Classic-asetuksella<br />
pelattaessa kuolema pitää taistelijan<br />
syrjässä myös tulevista koitoksista.<br />
Omien avaintekijöiden kaatuessa pelaajaa<br />
ei aina heitetä kymmeniä minuutteja<br />
taaksepäin, vaan tehtävää on mahdollista<br />
jatkaa edellisestä välitallennuksesta.<br />
“Halutessaan pelin saa<br />
pyörimään sulavammin 60 kuvaa<br />
sekunnissa tekstuurien<br />
kustannuksella. Jaetun ruudun<br />
kaksinpelissä tökkimistä esiintyy<br />
huomattavasti vähemmän<br />
jälkimmäisellä 720p-asetuksella.<br />
“<br />
Joukkoja voi komentaa parempiin asemiin karttanäkymässä.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 61
Jaetun ruudun moninpeli rullaa paremmin matalammalla resoluutiolla.<br />
Hahmoja kannattaa sijoittaa pareittain, sillä duon jäsenet täydentävät<br />
toisiaan yhteishyökkäyksillä ja valtaavat alueita tehokkaammin.<br />
Parivaljakon siteellä on kolmiportainen asteikko,<br />
jonka täyttymisestä palkitaan harvinaisilla esineillä ja usein<br />
varsin huumoripitoisella keskustelulla sankareiden välillä.<br />
Oma armeija voimistuu taisteluissa kerätyillä kokemuspisteillä.<br />
Tietyissä History-haasteissa tasokatot ovat aika korkealla,<br />
joten grindaaminen kannattaa. Taisteluiden ulkopuolella on<br />
mahdollista vaihdella aseita ja kehittää hahmojen ominaisuuksia.<br />
Jokaisella armeijan jäsenellä on kolme monihaaraista<br />
kehityspuuta, joissa etenemällä parannetaan esimerkiksi hahmon<br />
kestävyyttä, tehdään erikoiskyvyistä pidempikestoisia ja<br />
opitaan uusia liikekomboja. Päivitykset eivät ole täysin ilmaisia,<br />
sillä ne maksavat kultaa ja keräilyesineitä.<br />
Teknisesti Switchin Fire Emblem Warriors ottaa suuren harppauksen<br />
eteenpäin Wii U:n ajoista. Yksinpelissä 1080p-tilassa<br />
ruudunpäivitys tippuu harvoin alle 30 FPS:n rajan keskellä valtavintakaan<br />
monsterilaumaa. Halutessaan pelin saa pyörimään<br />
sulavammin 60 kuvaa sekunnissa tekstuurien kustannuksella.<br />
Jaetun ruudun kaksinpelissä tökkimistä esiintyy huomattavasti<br />
vähemmän jälkimmäisellä 720p-asetuksella.<br />
Yhteenveto<br />
Loputtomien armeijoiden niittaaminen on viihdyttävää, ja<br />
Fire Emblemin ystävät nauttivat pienistä yksityiskohdista,<br />
mutta ilman fanilaseja Fire Emblem Warriors näyttäytyy tavanomaisen<br />
keskinkertaisena pelinä. Tehtävätyypit kaipaisivat<br />
pientä piristystä, kuten kiinnostavampia pomovastustajia, jollaisia<br />
olivat esimerkiksi Hyrule Warriorsin hirviöt. Pelissä esiintyvät<br />
konnat ja uudet kuninkaalliset eivät myöskään kuulu<br />
Fire Emblem -hahmojen eturintamaan. Fire Emblemin mytologiassa<br />
riittäisi kuitenkin sisältöä toiseenkin toimintaseikkailuun.<br />
Kimishima voisi soitella vaikkapa Puolaan ja kysellä<br />
neuvoja Witcherin tekijöiltä.<br />
• Ville Polvela<br />
Fire Emblem -nimeä kantava toimintapeli ei tarjoa<br />
suurempia yllätyksiä.<br />
62 – <strong>Fintendo</strong>.fi
<strong>Fintendo</strong>n some<br />
Facebook<br />
facebook.com/fintendofi<br />
Seuraa tiliä, niin pysyt perillä <strong>Fintendo</strong>-blogin uusimmista<br />
päivityksistä ja yhteisön järjestämistä tapahtumista.<br />
Twitter<br />
twitter.com/fintendofi<br />
@<strong>Fintendo</strong>fi-tili jakaa lähes päivittäin Nintendo-aiheisia<br />
uutisia ja linkkejä blogin sisältöön.<br />
Discord<br />
fintendo.fi/discord<br />
<strong>Fintendo</strong>n aktiivinen Discord-kanava on paras paikka<br />
Nintendo-peliseuran hakemiseen ja yleiseen lurpatteluun.<br />
Voit ottaa kanavalla itsellesi mm. Fortnite- ja<br />
Mario Kart -pelaajaroolit.<br />
<strong>Fintendo</strong>.fi – 63
“Thank you so much for playing<br />
my game!”<br />
64 – <strong>Fintendo</strong>.fi