Oopperan hiiri
Utelias metsähiiri päättää tutustua oopperataloon, joka loistaa puiston keskellä kuin jättimäinen lyhty. Kauniin musiikin houkuttelemana se livahtaa kiertokäynnille oopperan lauluharjoituksiin sekä puvustamoon, kahvioon ja orkesterimonttuun. Kutsumaton vieras saa aikaan suurta hämminkiä ja villin ajojahdin. Onneksi oopperan lempeä vahtimestari ymmärtää myös pienen hiiren musiikkinälkää.
Utelias metsähiiri päättää tutustua oopperataloon, joka loistaa puiston keskellä kuin jättimäinen lyhty. Kauniin musiikin houkuttelemana se livahtaa kiertokäynnille oopperan lauluharjoituksiin sekä puvustamoon, kahvioon ja orkesterimonttuun.
Kutsumaton vieras saa aikaan suurta hämminkiä ja villin ajojahdin. Onneksi oopperan lempeä vahtimestari ymmärtää myös pienen hiiren musiikkinälkää.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
FINNISH<br />
EDITION<br />
<strong>Oopperan</strong> <strong>hiiri</strong><br />
Tuula Pere<br />
Outi Rautkallio<br />
W<br />
ickWick
<strong>Oopperan</strong> <strong>hiiri</strong>
<strong>Oopperan</strong> <strong>hiiri</strong>, suomalainen alkuperäisteos<br />
Teksti Tuula Pere<br />
Kuvitus Outi Rautkallio<br />
Taitto ja ulkoasu Peter Stone<br />
ISBN 978-952-325-374-2 (Print)<br />
ISBN 978-952-325-874-7 (ePub)<br />
Ensimmäinen painos<br />
Copyright © 2018 Wickwick Oy<br />
Kustantaja Wickwick Oy<br />
2018, Helsinki<br />
Painettu EU:ssa<br />
The Mouse of the Opera, original Finnish text<br />
Story by Tuula Pere<br />
Illustrations by Outi Rautkallio<br />
Layout by Peter Stone<br />
ISBN 978-952-325-374-2 (Print)<br />
ISBN 978-952-325-874-7 (ePub)<br />
First edition<br />
Copyright © 2018 Wickwick Ltd<br />
Published 2018 by Wickwick Ltd<br />
Helsinki, Finland<br />
Printed in EU<br />
Originally published in Finland by Wickwick Ltd in 2018<br />
Finnish “<strong>Oopperan</strong> <strong>hiiri</strong>”, ISBN 978-952-325-374-2 (Print), ISBN 978-952-325-874-7 (ePub)<br />
English “The Mouse of the Opera”, ISBN 978-952-325-375-9 (Print), ISBN 978-952-325-875-4 (ePub)<br />
All rights reserved. No part of this publication may be reproduced, stored in a retrieval system, or transmitted<br />
in any form or by any means, mechanical, electronic, photocopying, recording, or otherwise, without the prior<br />
written permission of the publisher Wickwick Ltd. The only exception is brief quotations in printed articles and<br />
reviews. For details and written permissions, contact rights@wickwick.fi.<br />
Wickwick books are available at special discounts when purchased in quantity for premiums and promotions as<br />
well as fundraising or educational use. Special editions can also be created to specification. For details, contact<br />
specialsales@wickwick.fi.
FINNISH<br />
EDITION<br />
Tuula Pere<br />
Outi Rautkallio<br />
<strong>Oopperan</strong> <strong>hiiri</strong><br />
W<br />
ickWick<br />
Children’s Books from the Heart<br />
1
Hiiriperhe asusteli mukavasti ruusupensaan suojassa suuren<br />
oopperatalon naapurissa. Perheen pienokaiset seurasivat iltaisin<br />
uteliaina valaistua taloa ja sitä kohti kiiruhtavia ihmisiä. Sadat<br />
ihmiset kopistelivat juhlakengissään pihalaattoja pitkin ja pujahtivat<br />
lasiovista talon sisälle.<br />
– Minäkin haluaisin joskus nähdä, millaista oopperatalon sisällä on,<br />
pieni Heikki-<strong>hiiri</strong> haaveili.<br />
– Älä kuvittelekaan! äiti<strong>hiiri</strong> parahti. – Aivan liian vaarallista! Kaikki<br />
nuo jalat ja kovat kengät. Katso, miten serkullesi kävi!<br />
2
Serkkupoika heilutteli nolona häntäänsä, tai oikeastaan sitä<br />
pientä tynkää, joka hännästä oli enää jäljellä. Utelias <strong>hiiri</strong> oli<br />
jäänyt kiinni oven väliin uhkarohkealla tutkimusmatkallaan.<br />
– Äitisi on oikeassa. Parempi jättää tuollaiset ajatukset, serkku sanoi<br />
vakavana.<br />
– Kyllä minä jonkin keinon vielä keksin, pikku<strong>hiiri</strong> mietti. – Parempi,<br />
että en hiisku suunnitelmistani kenellekään.<br />
3
Illan hämärtyessä Heikki kiipesi lempipaikalleen sammaleisen<br />
kiven päälle. Siinä se kökötti viikset väristen ihailemassa<br />
oopperataloa, joka loisti ruohokentän toisella laidalla<br />
kuin jättimäinen lyhty.<br />
Oopperaesitys oli juuri alkanut. Hiiripoika höristeli suuria<br />
korviaan ja kuunteli tarkkaavaisena. Talon uumenista<br />
kumpusi musiikkia. Orkesterin monien soitinten äänet kietoutuivat<br />
yhteen niin kauniiksi kimpuksi, että Heikki malttoi<br />
tuskin hengittää. Välillä kaiken ylle nousivat laulajien äänet,<br />
toiset matalina toiset korkeina.<br />
– Minun on päästävä oopperan sisälle,<br />
Heikki mietti. – Haluan nähdä omin<br />
silmin, mitä talossa tapahtuu.<br />
4
5
6
Tähystyspaikaltaan Heikki-<strong>hiiri</strong> kuunteli kärsivällisesti koko esityksen.<br />
Sen lopuksi yleisö kiitti esiintyjiä kättentaputuksin, jotka kantautuivat<br />
vaimeina myös hiirulaisen korviin. Oli aika toimia. Suurten<br />
aulan ikkunoiden läpi Heikki näki, miten ihmiset siirtyivät naulakoille<br />
hakemaan päällysvaatteitaan.<br />
– Nyt tai ei koskaan, hiirulainen innosti itseään. – Minulla<br />
alkaa olla jo kiire. Kohta ulko-ovet avautuvat.<br />
Heikki kipitti sydän pamppaillen kohti oopperan korkeita<br />
ovia. Se muisti, miten serkkupojan hännälle oli<br />
käynyt ja varoi visusti omaansa.<br />
7
8<br />
Ulko-oven edusta oli vaarallinen paikka. Kirkkaat valot häikäisivät<br />
Heikki-hiiren silmiä, ja ulostulijoiden jalat kopisivat pelottavasti<br />
sen ympärillä. Hiirulainen jähmettyi paikoilleen kauhun<br />
kangistamana.
Äkkiä ihmiset väistyivät syrjään, ja reitti ovelle vapautui. Heikki<br />
vilisti häntä viuhuen sisään oopperan pääovesta. Se jatkoi<br />
sivuilleen vilkuilematta suoraan eteisaulan poikki ja pujahti lopulta<br />
suojaan sateenvarjotelineen taakse.<br />
9
Oopperatalo hiljentyi. Vanha vahtimestari Vartola käveli verkkaisin<br />
askelin tyhjentyneiden naulakoiden ohi lukitsemaan ovia.<br />
– La donna è mobile…, mies hyräili tyytyväisenä.<br />
– Hän voisi esiintyä vaikka oopperassa, Heikki-<strong>hiiri</strong> ihasteli vahtimestarin<br />
lauluääntä piilopaikassaan. – Entä jos minäkin yrittäisin samaa?<br />
10
Pikku hiirulainen matki laulua, mutta<br />
tuloksena oli pelkkää vikinää. Vahtimestari<br />
Vartolalla oli tarkka kuulo. Erehtymättä<br />
hän suunnisti sateenvarjotelineen<br />
luo ja yritti vangita Heikin. Hiiri otti<br />
nopeasti jalat alleen ja pujahti kahvilan<br />
puolelle.<br />
– Olkoon, Vartola huokasi. – Päivä se on<br />
huomennakin. Aamulla viritän ansan<br />
tuolle vintiölle.<br />
11
12<br />
Lopultakin oli aivan hiljaista, mutta ei onneksi aivan pimeää.<br />
Himmeät yövalot valaisivat autiota kahviota. Se olikin mielenkiintoinen<br />
huone. Lasivitriineihin myyntipöydän päälle oli jäänyt<br />
yhtä ja toista kiinnostavaa.
Pahvilaatikoita, roikkuvia pyyhkeitä ja kaappien ovenkahvoja<br />
apunaan käyttäen Heikki onnistui kiipeämään leivoshyllylle.<br />
Murujen lisäksi sieltä löytyi varsinainen aarre, suklaaleivos. Hiiripojalla<br />
oli niin kova nälkä, että se alkoi suin päin ahmia herkkuaan.<br />
– Tässä talossa en ainakaan näe nälkää, Heikki taputteli pulleaa vatsaansa,<br />
kun puolet leivoksesta oli syöty. – Nyt on saatava kunnon<br />
unet, että jaksan huomenna koluta läpi koko oopperatalon.<br />
Hetken etsittyään Heikki löysi mukavan nukkumapaikan pannumyssyn<br />
sisältä. Hiiri kiersi häntänsä jalkojen ympäri ja nukahti<br />
nopeasti.<br />
13
Päivä alkoi vauhdikkaasti. Kahvilan rauha oli tipotiessään, kun siivoojat<br />
ja keittiöväki astuivat sisään. Heikki-<strong>hiiri</strong> säikähti pahanpäiväisesti.<br />
Äkkiä ripeät kädet tarttuivat pannumyssyyn ja ravistivat sitä.<br />
– Ei ole totta! Hiiri kahvilassa, siivooja kiljaisi. – Hus, matkoihisi!<br />
– Mokoma likainen otus on käynyt leivoshyllylläkin, keittiöapulainen<br />
huomasi. – Tästä tulee pian loppu, kun viritämme sille ansan.<br />
Heikki tunsi itsensä loukatuksi. Ei se ollut mikään likainen otus! Joka<br />
ilta <strong>hiiri</strong>poika puhdisti itsensä huolellisesti, erityisesti etujalat ja<br />
siimahännän.<br />
– Tätä minä en kauan kuuntele, Heikki-<strong>hiiri</strong> tuhahti ja päätti jatkaa matkaansa<br />
suuressa talossa.<br />
14
Aulassa hiirulainen näki tutun hahmon.<br />
Vahtimestari Vartola oli jo paikalla.<br />
Kukaan ei olisi parempi opas hiirelle, joka<br />
oli ensimmäistä kertaa oopperassa. Heikki<br />
päätti seurata vanhaa vahtimestaria turvallisen<br />
välimatkan päästä. Välillä vaikutti<br />
kuitenkin siltä, kuin mies olisi nähnyt<br />
perässään seuraavan hiiren.<br />
– Tästä tulee kiinnostavaa, Heikki ajatteli.<br />
– Mihin mies mahtaa olla ensimmäiseksi<br />
menossa?<br />
15
16
Parivaljakko suuntasi alakertaan. Pitkän käytävän päässä oli suuri<br />
huone, joka mykisti hiirulaisen täysin. Se oli oopperan puvustamo.<br />
Seinille oli kiinnitetty kuvia ja suunnitelmia ihanista puvuista. Pöydille<br />
oli levitetty kaavoja ja kauniita kankaita. Sakset rouskuttivat, saumurit<br />
surisivat ja neulat kiiltelivät.<br />
– Tämä on kyllä jotain aivan muuta kuin <strong>hiiri</strong>perheemme harmaa koti!<br />
Heikki ihasteli näkemäänsä.<br />
Kun vahtimestari Vartola pysähtyi juttelemaan puvustamon työntekijöiden<br />
kanssa, Heikki kipaisi kangaspinojen päälle. Hyllyt pullistelivat<br />
samettia, silkkiä, tylliä ja ties mitä. Hiirellä ei ollut aavistustakaan kaikkien<br />
hienojen kankaiden nimistä. Nopeasti se kasasi itselleen ihanan<br />
pesäpaikan kiiltävistä langoista ja pörröisistä plyymeistä. Paljettien ja<br />
korukivien kimallus melkein sokaisi pikkuhiiren silmät.<br />
Tyytyväisenä se painoi kuononsa sileintä silkkiä vasten ja lepäsi hetken,<br />
ennen kuin matka jatkui vahtimestarin aamuisen kierroksen tahdissa.<br />
17
Pitkän käytävän paksujen ovien takaa kuului outoja ääniä. Huoneissa<br />
harjoiteltiin tulevia näytöksiä varten. Soittimet vingahtelivat<br />
ja vongahtelivat, ihmiset kiljahtelivat ja karjahtelivat. Joitakin<br />
ääniä oli Heikki-hiiren mielestä oikein mukava kuunnella, kunhan<br />
niihin vähän tottui.<br />
Vahtimestari Vartola koputti oveen, jonka takaa kuului korkeaa ja<br />
kovaa naisääntä. Heikki-hiiren teki ensin mieli livahtaa karkuun.<br />
Uteliaisuus kuitenkin voitti, ja hiirulainen astui vahtimestarin jäljessä<br />
oopperan tähtisopraanon harjoitushuoneeseen.<br />
– Saanko häiritä hetken? Vartola kysyi näyttävältä laulajattarelta,<br />
jolla oli päällään telttamainen mekko.<br />
18
– Totta kai Vihtori, sinä lempivahtimestarini ja entinen<br />
naapurini! nainen vastasi ja hymyili koko kasvoillaan.<br />
– Minusta ei varmaan koskaan olisi tullut tällaista tähteä,<br />
ellet olisi lapsuudessani kannustanut minua laulamaan.<br />
Vahtimestari Vartola istui hetkeksi seinänvieressä olevalle<br />
tuolille kuuntelemaan oopperadiivan harjoittelua.<br />
Heikki-<strong>hiiri</strong>kin päätti etsiä istumapaikan itselleen ja nousi<br />
säestäjän viereen flyygelin penkille. Tuskin pikku<strong>hiiri</strong> oli<br />
päässyt ylös, kun huoneessa puhkesi meteli.<br />
– Täällä on <strong>hiiri</strong>, <strong>hiiri</strong>!<br />
Vihtori tee jotain! Laulajatar<br />
nousi tuolille,<br />
ja säestäjä pakeni<br />
nurkkaan.<br />
19
20
Pelästynyt Heikki-<strong>hiiri</strong> pujahti huoneesta. Hiirulainen viipotti<br />
pitkin käytäviä ja kiipesi portaita. Se pujottautui kankaiden ali,<br />
laatikoiden yli ja köysinippujen läpi. Lopulta se päätyi pimeälle<br />
näyttämölle ja tipahti sen reunalta orkesterisyvennykseen. Onneksi<br />
alapuolella oli suuri patarumpu, jonka kalvo vaimensi <strong>hiiri</strong>pojan<br />
pudotusta.<br />
– Aika pelottava talo, <strong>hiiri</strong>poika mietti. – Tämä soittopelikin on kuin<br />
jättitrampoliini. Päätäni oikein huimaa, ja vatsassani kiertää. Tarvitsen<br />
päivälevot!<br />
Uupunut <strong>hiiri</strong> löysi piilopaikakseen kiiltävän käyrätorven, jonka<br />
mutkaiseen putkistoon oli turvallista käpertyä lepäämään. Uni<br />
maittoi niin hyvin, että Heikki-<strong>hiiri</strong> ei huomannut, miten orkesterin<br />
soittajat asettuivat paikoilleen ja oopperan katsomo täyttyi yleisöstä.<br />
Esitys oli alkamassa.<br />
21
Hiiren makeat unet keskeytyivät vasta, kun orkesteri alkoi virittäytyä<br />
esitykseen ja käyrätorven soittaja nosti soittimensa huulilleen.<br />
Heikki ei uskaltanut liikahtaakaan. Se piti torven liukkaista<br />
seinistä kiinni, minkä pystyi.<br />
– Vain pihinää! torvensoittaja tuskitteli. – Mikä tätä vehjettä nyt<br />
vaivaa?<br />
22
Soittaja yritti puhaltaa kovemmin ja kovemmin ja muuttui punaisemmaksi<br />
ja punaisemmaksi. Lopulta Heikki-<strong>hiiri</strong> ei enää jaksanut<br />
pitää kiinni vaan liukui huimaa vauhtia pitkin soittimen putkistoa.<br />
Kauhean torventöräyksen saattamana <strong>hiiri</strong>poika lensi kaaressa<br />
suoraan katsomoon.<br />
23
24
Heikki-hiirestä tuli hetkessä koko<br />
oopperasalin huomion keskipiste.<br />
Katsomo sai uutta eloa, kun siimahäntä<br />
viipotti pitkin tuolien selkänojia hämmästyneiden<br />
katsojien ihmetellessä<br />
sen menoa. Esirippu nostettiin ylös, ja<br />
itse suuri oopperadiiva saapui lavan<br />
reunalle.<br />
– Ottakaa se kiinni, laulajatar kiljui.<br />
– En suostu laulamaan säveltäkään,<br />
ennen kuin <strong>hiiri</strong> on poissa. Sehän<br />
suorastaan vainoaa minua!<br />
– Tämä alkaa mennä nyt liian pitkälle,<br />
vahtimestari Vartola päätti puuttua<br />
tilanteeseen. – Arvoisa yleisö!<br />
Pyydän jokaista olemaan hetken<br />
paikoillaan. Muuten emme saa hiirtä<br />
kiinni, eikä esitys pääse alkamaan.<br />
25
Permannon keskellä istui pieni poika isänsä kanssa. Hän oli ollut<br />
ennenkin oopperassa, mutta näin hauskaa esitystä hän ei ollut<br />
koskaan nähnyt. Hän ei lainkaan pelännyt edestakaisin säntäilevää<br />
pikku otusta. Olihan hänellä kotonaan kaksi lemmikkihiirtä.<br />
– Tämä <strong>hiiri</strong> on vielä vikkelämpi kuin minun tanssihiireni, poika<br />
ihasteli ja ojensi kätensä kutsuvasti hätääntynyttä karkulaista kohti.<br />
26
Kiitollisena Heikki-<strong>hiiri</strong> kipaisi ojennettua käsivartta pitkin<br />
suoraan pojan taskuun. Kukaan ei ehtinyt huomata, mitä tapahtui.<br />
Poika asetti nenäliinansa varovasti hiiren suojaksi.<br />
– Häirikkö<strong>hiiri</strong> näyttää poistuneen salista, kovaäänisistä kuulutettiin,<br />
ja esitys pääsi vihdoin alkamaan.<br />
27
Pojan taskussa <strong>hiiri</strong> oli suojassa. Se rauhoittui<br />
vähitellen ja nousi varovasti kurkistamaan,<br />
miltä oikea oopperaesitys näytti. Ihasteltavaa<br />
riittikin.<br />
Näyttämölle oli rakennettu komeat lavasteet.<br />
Linnan seiniä kiersivät ruusuköynnökset, ja<br />
tornia valaisi kuu. Ja esiintyjien puvut! Nyt<br />
Heikki ymmärsi, mihin kauniit kankaat ja<br />
koristeet puvustamosta lopulta päätyivät.<br />
Mutta parasta kaikessa oli ihana<br />
musiikki. Laulajat taituroivat äänillään.<br />
Tähtisopraanokin esiintyi pelottomana,<br />
kun hiirulaista ei enää näkynyt.<br />
Orkesterissa pienet ja suuret soittimet<br />
huolehtivat kukin omasta osuudestaan<br />
kapellimestarin johtaessa<br />
niitä tarkasti tahtipuikko kädessään.<br />
Käyrätorvikin soi kauniisti,<br />
kun Heikki oli sinkoutunut pois<br />
tukkimasta sen putkistoa.<br />
Tämän illan jälkeen <strong>hiiri</strong>pojalla<br />
olisi paljon kerrottavaa kotonaan.<br />
28
29
Eläinrakas vahtimestari Vartola oli huomannut, minne <strong>hiiri</strong> oli<br />
joutunut. Kun poika oli poistumassa isänsä kanssa oopperasta,<br />
Vartola tuli heidän luokseen kantaen pientä häkkiä.<br />
– Eiköhän panna <strong>hiiri</strong> tänne, vahtimestari kehotti hymyillen. – Minä<br />
lupaan, että tämä veijari pääsee takaisin kotiinsa.<br />
30
Poika katsoi Vartolaa tarkasti ja pohti, voisiko luottaa mieheen.<br />
Ystävällisestä katseesta hän näki, että <strong>hiiri</strong> olisi turvassa.<br />
– Miksi häkin pohjalla on paljettikoristeita ja kiiltävää kangasta?<br />
poika ihmetteli. – Ja suklaaleivoksen puolikas?<br />
– Olen kiertänyt tämän <strong>hiiri</strong>pienokaisen kanssa ympäri oopperataloa,<br />
vahtimestari selitti. – Huomasin, että hän on korean ja makean<br />
perään.<br />
31
Tyytyväinen Heikki-<strong>hiiri</strong> pujahti häkkiin, eikä<br />
enää pelännyt. Sen tutkimusmatka oopperaan<br />
oli onnistunut hyvin. Kaiken hyvän lisäksi<br />
se oli saanut kaksi uutta ystävää. Läksiäisiksi<br />
Heikki vilkutti siimahännällään hymyilevälle<br />
pikkupojalle, kun vahtimestari Vartola suunnisti<br />
häkkeineen oopperan puistoon. Hiiri<br />
kökötti kyydissä ja mietti kokemaansa.<br />
– Mahtavatko muut kotona uskoa, miten<br />
suuren mylläkän tällainen pieni <strong>hiiri</strong> voi saada<br />
aikaan suuressa oopperatalossa? Heikki-<strong>hiiri</strong><br />
mietti. – Ainakin kotiväki ihastuu kauniisiin<br />
tuliaisiini, ja suklaaleivoksen puolikkaasta<br />
riittää hyvät maistiaiset kaikille.<br />
Erehtymättä vahtimestari Vartola löysi juuri<br />
oikean sammaleisen kiven ja juuri oikean ruusupensaan.<br />
Niiden viereen hän laski pienen<br />
häkin ja avasi sen oven. Heikki-<strong>hiiri</strong> oli jälleen<br />
kotona.<br />
32
33
Utelias metsä<strong>hiiri</strong> päättää tutustua oopperataloon, joka loistaa<br />
puiston keskellä kuin jättimäinen lyhty. Kauniin musiikin<br />
houkuttelemana se livahtaa kiertokäynnille oopperan lauluharjoituksiin<br />
sekä puvustamoon, kahvioon ja orkesterimonttuun.<br />
Kutsumaton vieras saa aikaan suurta hämminkiä ja villin ajojahdin.<br />
Onneksi oopperan lempeä vahtimestari ymmärtää myös pienen<br />
hiiren musiikkinälkää.<br />
wickwick.fi