âSe ei oo niin selkeääâ - Maaseudun uusi aika
âSe ei oo niin selkeääâ - Maaseudun uusi aika
âSe ei oo niin selkeääâ - Maaseudun uusi aika
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
OLE KUIN KOTONASITyön ja kodin rajanvetoja lappilaisten kotimajoittajien arjessaVeera KinnunenSosiologiaYht<strong>ei</strong>skuntatiet<strong>ei</strong>den tiedekuntaLapin yliopistoPro gradu -tutkielmaSyksy 2010
SISÄLLYS1 JOHDANTO ................................................................................................................... 61.1 Taustaa .................................................................................................................... 61.2 Työ ja koti saman katon alla ................................................................................... 71.3 Koti kaupan ............................................................................................................. 82 TUTKIMUSTEHTÄVÄ JA -KYSYMYKSET .......................................................... 103 MENETELMÄ JA AINEISTO .................................................................................... 113.1 Tutkimusotteena materiaalinen etnografia ............................................................ 11Materiaalinen sosiologia .......................................................................................................... 11Etnografisesti orientoitunut tutkimus ...................................................................................... 12Millaista tietoa tutkielmani antaa? .......................................................................................... 14Etnografisen tutkimuksen etiikka ............................................................................................. 153.2 Ain<strong>ei</strong>sto ................................................................................................................. 163.3 Ain<strong>ei</strong>ston analyysi ................................................................................................. 18Laadullinen sisällönanalyysi ..................................................................................................... 184 TEORIA ...................................................................................................................... 204.1 Ihminen on eroja tekevä olento ............................................................................. 20Simmel ja moderni ihminen ..................................................................................................... 20Etäisyydenpito .......................................................................................................................... 224.2 Eroista arjen kokonaisuudeksi .............................................................................. 23Arki tutkimuksen yläkäsittenä .................................................................................................. 23Rutiineja, tapoja, kodintuntua ja omalta tuntuvia rytmejä ..................................................... 27Arjen kolmijäsennys ................................................................................................................. 284.3 Aineeton <strong>uusi</strong> työ .................................................................................................. 29Kotimajoittaja myy muutakin kuin yösijaa ............................................................................... 29Uusi palvelutyö ......................................................................................................................... 315 ARKI LAPPILAISESSA KOTIMAJOITUSYRITYKSESSÄ ................................... 335.1 Arjen analyysi ....................................................................................................... 335.2 Sosiaalinen ulottuvuus .......................................................................................... 34Läh<strong>ei</strong>ssuhteet ........................................................................................................................... 35Työsuhteet................................................................................................................................ 38Asiakkuussuhteet ..................................................................................................................... 395.3 Tila ja etäisyys ........................................................................................................... 41Isäntäväen takatila ................................................................................................................... 41Etutila ....................................................................................................................................... 44Asiakkaiden takatila ................................................................................................................. 455.4 Arjen <strong>aika</strong>kerrokset ............................................................................................... 46Vuodenkierto ............................................................................................................................ 47Päivärytmi................................................................................................................................. 49Menn<strong>ei</strong>syyden ja tulevaisuuden ajat ....................................................................................... 514
5.5 Yhteenveto ............................................................................................................ 52Sosiaalisten suht<strong>ei</strong>den häilyvät rajat ........................................................................................ 52Merkittyjä tiloja ........................................................................................................................ 54Kaikki liittyy kaikkeen ............................................................................................................... 556 RAJANVETOJA JA RAJOILLA TOIMIMISTA ....................................................... 576. 1 Kotimajoittajien arjen strategioita......................................................................... 57Ammatinharjoittaja huolehtii yksityisyydestään ...................................................................... 58Työntekijä pyrkii normaalityö<strong>aika</strong>an ........................................................................................ 59Harrastajan työ sekoittuu vapaa-<strong>aika</strong>an .................................................................................. 60Talonpoika elää agraarissa rytmissä ......................................................................................... 61Kotiäiti toimii joustavasti lasten ehdoilla ................................................................................. 636.2 Yhteenveto ............................................................................................................ 64Se <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> <strong>niin</strong> selkeää ................................................................................................................. 647 JOTAIN UUTTA, JOTAIN VANHAA........................................................................ 667.1 <strong>Maaseudun</strong> kotimajoitus uuden palvelutyön näkökulmasta ..................................... 66Kulttuurista tulee työtä ............................................................................................................ 66Aitoa vai k<strong>ei</strong>notekoista? ........................................................................................................... 67Uusi työ personoituu ................................................................................................................ 68Työt kotitöistyvät ..................................................................................................................... 69Sisäistynyt yrittäjyys ................................................................................................................. 70Moniosaaminen ....................................................................................................................... 72Työ mielekkäänä elämäntapana .............................................................................................. 72Uuden työn p<strong>aika</strong>t .................................................................................................................... 73Jatkuvuus ja <strong>uusi</strong> työ ................................................................................................................ 747. 2 Uusi hidas työ? ...................................................................................................... 758 KERTAUSTA JA ARVIOINTIA .................................................................................. 76LÄHTEET ........................................................................................................................... 80LIITTEET ............................................................................................................................ 86Liite 1: Haastattelupyyntö ............................................................................................... 86Liite 2: Haastattelurunko ................................................................................................. 87Liite 3: Litterointimerkit .................................................................................................. 885
1 JOHDANTO1.1 TaustaaModernisaatiokeskustelu koskee yleensä kaupunkeja, maaseudun tehtävä on edustaatraditionaalisuutta ja muuttumattomuutta: ”Menn<strong>ei</strong>syys tapahtui maalla, nykyisyystapahtuu kaupung<strong>ei</strong>ssa” (Silvasti 2001, 304). Yht<strong>ei</strong>skunnan muutos on vaikuttanut myösmaaseudun elämänmuotoihin ja elink<strong>ei</strong>not ovat muuttuneet rajusti viim<strong>ei</strong>stenvuosikymmenten <strong>aika</strong>na. Palvelusektori on Pohjois-Suomen suurin työllistäjä ja senmerkitys Lapin elink<strong>ei</strong>noelämässä lisääntyy jatkuvasti (Alueellinen kilpailukyky- jatyöllisyystavoite 2007–2013, 16). Lapin alkutuotannossa työskentelevien määrä on 2000-luvulle tultaessa tippunut hieman yli neljään tuhanteen 1960-luvun alun 30 000:sta.Elink<strong>ei</strong>norakenteen muutokset vaikuttavat <strong>niin</strong> makrorakent<strong>ei</strong>siin kuin maaseudunihmisten arjen tasollakin. Työssäkäynti kodin ulkopuolella on yl<strong>ei</strong>stynyt ja varsinkinmatkailu on tuonut <strong>uusi</strong>a elink<strong>ei</strong>noja ja nostanut jo unohtun<strong>ei</strong>ta elink<strong>ei</strong>noja uuteenkukoistukseen. Matkailulla on tärkeä r<strong>oo</strong>li Lapin asukkaiden taloudellisen ja sosiaalisenhyvinvoinnin ylläpitäjänä – matkailuun liittyvä elink<strong>ei</strong>no voi täydentää perint<strong>ei</strong>siätulonläht<strong>ei</strong>tä, kuten maa- tai metsätaloutta, poronhoitoa tai keräilytaloutta. (V<strong>ei</strong>jola ym.2008, 43–44.)Yksilöllisyyttä, autenttisuutta ja ekologisuutta korostavan uudenlaisen matkailukulttuurinnousu (Kostiainen ym. 2004, 294) on nostanut myös maaseutumatkailun, kylämatkailun japienimuotoisen kotimajoituksen tärk<strong>ei</strong>ksi matkailun muodoiksi. Esimerkiksimaaseutumatkailun käyttöaste on ollut jatkuvassa nousussa 2000-luvun ajan(Maaseutupolitiikka 2010, matkailun teemaryhmä). Matkailuun liittyvät elink<strong>ei</strong>not tuovatmaaseudulle lisätuloja sivuelink<strong>ei</strong>nona pääelink<strong>ei</strong>non rinnalla.Maaseutumatkailuyrittäminen on us<strong>ei</strong>n kotoa käsin tapahtuvaa yrittämistä, kutenesimerkiksi kotieläinpihan, ohjelmapalveluiden tai aamiaismajoituksen pyörittämistä.Maaseudulla koti ja työ ovat perint<strong>ei</strong>sesti olleet toisiinsa ajallisesti ja tilallisesti limittyneet.Kotimajoitusyrityksessä koti on kuitenkin myös julkisen piirissä – arkea eletään jatkuvastivaihtuvien vieraiden kats<strong>ei</strong>den alla. Kodin arjen ja matkailuyrittämisen yhdistäminen tu<strong>oo</strong>mat haasteensa arjen hallinnalle ja edellyttää kokonaan uudenlaisia asent<strong>ei</strong>ta ja tilallisia jaajallisia ratkaisujaMary Douglas (1991) on esittänyt hotellin olevan kodin antiteesi. Molemmat ruokkivat janukuttavat asukkaansa, tarjoten samat viihtymisen ja rentoutumisen mahdollisuudet. Kotitoimii kuitenkin yht<strong>ei</strong>sön, mutta hotelli markkinoiden logiikan mukaisesti.6
Kotimajoitusyrityksessä nämä vastakohdat yhdistyvät. Tarkastelen pro gradu -työssäni sitä,miten kodin arjen ja majoitustyön yhdistäminen vaikuttaa ihmisten arkielämän tasolla.Tutkimuskohteenani on viisi lappilaista kotimajoitusyritystä. Kotimajoitusta <strong>ei</strong> oleSuomessa tutkittu, vaikka se maaseudun elink<strong>ei</strong>nona onkin vanha. Kotona tehtävää työtäon tutkittu us<strong>ei</strong>mmin kotiansiotyön näkökulmasta (esimerkiksi Salmi 1991b; Anttila ym.2009). Matkailututkimuksessa puolestaan on keskitytty us<strong>ei</strong>n matkailijan näkökulmaan taimatkailutuotteeseen. Suomen akatemian rahoittama Lapin yliopiston jaMetsäntutkimuslaitoksen yht<strong>ei</strong>nen Turismi työnä -tutkimusprojekti (2006–2009) onkinollut urauurtava suomalainen tutkimushanke, joka tarkasteli matkailua työnä, ammattina jataitona. Soile V<strong>ei</strong>jolan johtama tutkimushanke on muun muassa julkaissutartikkelikokoelman Töissä tunturissa (2008) sekä tuottanut pro gradu -tutkielmiaesimerkiksi luontomatkailuoppaan työstä (Pakkanen 2009) sekä sesonkityöläisestäpalvelumaiseman tuottajana ja tuotteena (Hakkarainen 2006). Tämäkin pro gradu -tutkielma on Turismi työnä -tutkimushankkeen hedelmä. Myös väitöskirjoja matkailutyöstäon ollut tek<strong>ei</strong>llä hankkeessa.1.2 Työ ja koti saman katon allaTyön ja kodin välinen ero on yksi perustavalaatuinen, arkiajatteluamme jäsentäväkulttuurinen erottelu. Porvarilliseen ydinperh<strong>ei</strong>deaaliin sisältyy ajatus kodista ja työstäerillisinä ja erilaisina, toisiaan tasapainottavina sfäär<strong>ei</strong>nä (Jokinen 2004, 287). Myössiirtymiin työp<strong>aika</strong>n ja kodin välille ajatellaan sisältyvän sekä ajallista että tilallistaetäisyyttä. Työn ja kodin rajan sanotaan kuitenkin jälkimodernissa yht<strong>ei</strong>skunnassamuuttuneen häilyväksi ja ”työn läikkyvän perheeseen.” Kodin ja työn vastakkainasettelustakert<strong>oo</strong>, että kotiin tuodun työn oletetaan itsestään selvästi häiritsevän perhe-elämää:”Suurin osa suomalaisista työikäisistä kokee työasioiden haittaavan perhe-elämää ja muutavapaa-<strong>aika</strong>a, kun taas perheasiat häiritsevät työtä vain harvoin.” (Rönkä & Kinnunen 2009,83.)”Keskiluokkaisissa kod<strong>ei</strong>ssa tehdään kahdenlaista työtä”, kirjoittavat Raija Julkunen,Jouko Nätti ja Timo Anttila (2004, 160). ”Siellä siivotaan, pestään pyykkiä, valmistetaanruokaa ja huolehditaan lapsista. Mutta sinne tuodaan töitä myös työpaikoilta – sielläluetaan paper<strong>ei</strong>ta, puhutaan puheluita, kirjoitetaan mikrolla. Ensimmäinen ikään kuinkuuluu kotiin, toinen on nurkanvaltaaja, väärässä p<strong>aika</strong>ssa ja siis likainen – – .” Julkunen,Nätti ja Anttila (2004) jatkavat, että ajatus ansiotyön kuulumattomuudesta kotiin on7
oikeastaan <strong>aika</strong> kummallinen, kun saman<strong>aika</strong>isesti kuitenkin harmitellaan sitä halkeamaa,minkä työn ja kodin erottaminen on luonut lasten ja aikuisten maailmoiden välille. Lapset<strong>ei</strong>vät osallistu työhön <strong>ei</strong>vätkä saa käsitystä siitä, mitä h<strong>ei</strong>dän vanhempansa tekevät.Kotonaan töitä tekevät vanhemmat olisivat sentään ruumiillisesti läsnä, vaikka h<strong>ei</strong>dänajatuksensa olisivatkin muualla. Modernin perhekäsityksen mukaan perhe kuitenkin vaatiipuhtaan ajan ja tilan, jonka töiden kotiin tuominen likaa. (Julkunen ym. 2004, 160–161.)Tästä puhtaan perheajan ja -p<strong>aika</strong>n ihanteesta huolimatta kotona tehtävä työ <strong>ei</strong> ole <strong>uusi</strong>ilmiö. Monen arjessa koti ja työ <strong>ei</strong>vät ole selvästi erotettavia kokonaisuuksia. Näistäesimerkkejä ovat tutkijat, tait<strong>ei</strong>lijat, perhepäivähoitajat ja maaseudun yrittäjät, samoin kuintraditionaalisten maaseudun elink<strong>ei</strong>nojen harjoittajat. Eeva Jokisen Aikuisten arki -tutkimuksessa (2005) tulee esille myös joukko äitejä, jotka tekevät monenlaisiaprojektitöitä ja muita ansiotöitä kotitöiden lomassa.Aloitin tutkimusprosessin kiinnostuksen kohteenani kodin ja työn yhteensovittamisenstrategiat silloin, kun työ tehdään kotona. Kotona tehtävässä työssä <strong>ei</strong> vapaa-<strong>aika</strong>a jatyö<strong>aika</strong>a voi erottaa: työ<strong>aika</strong>, kodin <strong>aika</strong> ja oma vapaa-<strong>aika</strong> vaihtelevat liukuen ja sulautuentoisiinsa päivän <strong>aika</strong>na, vailla tarkkoja rajoja. Työn ja kodin, yksityisen ja julkisen, työn javapaa-ajan dikotomiset asettelut tuntuivatkin riittämättömiltä kuvaamaantutkimuskohdettani. Ratkaisuksi löytyi arjen käsite. Arki nousee työn ja kodin väliin,sisällyttäen kummankin ominaisuudet itseensä ja ylittäen tavanomaiset vastakkainasettelut.1.3 Koti kaupanPaul Lynch (2005, 534) on kehittänyt kaupallisen kodin (commercialized home enterprisetai commercial home) käsitteen viitaten majoitustyyppiin, jossa vieraat maksavatmajoituksesta yksityiskodissa. Esimerkiksi aamiaismajoitukset (kielikeskuksen suositusBed & Breakfast -yritykselle), pienet perhehotellit ja kestikievarit kuuluvat kaupallisenkodin käsitteen piiriin. Kaupallisessa kodissa yhdistyvät vieraanvaraisuuden kaupallinen,sosiaalinen ja yksityinen ulottuvuus (Lashley 2008). Kaupallisessa kodissa isäntäperhe javieraat jakavat yht<strong>ei</strong>sen tilan, joka on ensisijaisesti asukkaidensa koti, mutta tuo myösasukkailleen ansioita. (Harris ym. 2004, 392–393.) Suomessa pienimuotoinen kotimajoitus<strong>ei</strong> ole yhtä yl<strong>ei</strong>stä kuin esimerkiksi Isossa Britanniassa, missä sillä on pitkät perinteet.Pienimuotoiselle kotimajoitukselle <strong>ei</strong> Suomen kielessä ole edes vakiintunutta ilmaisua;puhutaan esimerkiksi aamiaismajoituksesta, Bed & Breakfast<strong>ei</strong>sta, maatila- jakotimajoituksesta, luomutiloista, peti ja puuromajoituksesta... (Suomi Bed & Breakfast2010). Haastatellut itse määrittelivät omia majoitustyyppejään esimerkiksi ”beebeeksi”,8
hostelliksi, kievariksi ja retk<strong>ei</strong>lymajaksi. Olen päättänyt kutsua tutkimaani ilmiötäyl<strong>ei</strong>snimikkeellä kotimajoitus, koska se on kattava ja vakiintunut suomenkielinen sanakuvaamaan kotona tapahtuvaa majoittamista. Se on myös kaupallista kotia neutraalimpi jayksitulkintaisempi ilmaus. Puhun välillä myös kotimajoitusyrityksestä, vaikka tutkielmani<strong>ei</strong> keskitykään varsinaisesti yrittäjyyden tutkimukseen. Tutkimukseni henkilöitä kutsuinpitkään kotimajoitusyrittäjiksi, mutta koska yksi haastateltavistani <strong>ei</strong> ole yrittäjä, olenpäättänyt kutsua h<strong>ei</strong>tä pääsääntöisesti kotimajoittajiksi.Alle kymmenen petip<strong>aika</strong>n majoitusyrityksiä <strong>ei</strong> tarvitse Suomessa rekisteröidä lainkaan,koska ne lasketaan yksityiseksi (maksulliseksi) majoitukseksi. Niistä <strong>ei</strong> siis myöskään oleminkäänlaisia tilastotietoja saatavilla. (Lapin matkailutilastollinen vuosikirja 2008, 15).Tilastojen puuttuessa suomalaisen kotimajoitustoiminnan kehitystä ja yl<strong>ei</strong>syyttä on vaikeatäsmällisesti arvioida. Kotimajoitusta pidetään kuitenkin tyypillisesti syrjäisten seutujen jamaaseudun majoitustyyppinä. Lapin matkailutilastollisen vuosikirjan (2008, 15) arvionmukaan valtaosa Lapin majoituskapasiteetista on juuri pienissä majoitusyksiköissä, jotka<strong>ei</strong>vät ole kuuluneet rekisteröinnin piiriin. Lapissa virallisen rekisteröinnin ulkopuolellaolevan majoituskapasiteetin määrä on huomattavasti maan keskiarvoa suurempi. Vuonna2008 Lapissa rekisteröitiin noin 2,3 milj<strong>oo</strong>naa yöpymistä, mutta niitä arvioidaantodellisuudessa olleen noin kaksinkertainen määrä. (Lapin matkailutilastollinen vuosikirja2008, 15.) Kotimajoitus on siis merkittävä ilmiö sen näkymättömyydestä huolimatta.Koska kotimajoituksesta <strong>ei</strong> erikseen ole olemassa tilastoja <strong>ei</strong>kä tutkimuksia, olen käyttänytlähimpänä vertailukohtana maaseutumatkailua, joka us<strong>ei</strong>mmiten on muodoltaan juuripienimuotoista, kotona tapahtuvaa majoitusta ja muuta matkailuun liittyvää yrittämistä.Maaseutumatkailu on maaseutupolitiikan matkailun teemaryhmän määritelmän mukaanmaaseudun luontaisiin edellytyksiin ja voimavaroihin (luonto, maisema, kulttuuri jaihminen) sekä perhe- ja pienyrittäjyyteen perustuvaa asiakaslähtöistä matkailunyritystoimintaa (Maaseutupolitiikka 2010, maaseutumatkailun teemaryhmä).Maaseutumatkailu on kehittynyt kestikievaritoiminnasta ja mökkien vuokraamisestamonipuoliseksi matkailupalvelutarjonnaksi, joka hyödyntää luontoympäristöä,maaseutukulttuuria ja p<strong>aika</strong>llisuutta. Alan yritykset ovat us<strong>ei</strong>n sivutoimisia perheyrityksiä.Maaseutumatkailu voi pitää sisällään mm. majoitusta, ruoka- ja kokouspalveluita sekäerilaisia ympäröivää maaseutuyht<strong>ei</strong>söä hyödyntäviä ohjelmapalveluita. (Suomenluontoyrittäjyysverkosto 2010b)Maaseutumatkailu mahdollistaa <strong>uusi</strong>a ansiomuotoja maaseudulle, joissa vain oma9
kekseliäisyys on rajana. Kun internetistä etsii tietoa hakusanalla ”maaseutumatkailu”,löytyy paitsi kotimajoitusta ja kestikievar<strong>ei</strong>ta, myös erilaisia toimijoita hoitoalan yrityksistäkotieläinpihoihin, ohjelmapalveluihin ja jopa käsityöläisiin, jotka tarjoavat ”käsintekemisen kautta aktiviteetteja ja luontoterapiaa matkailuyritysten asiakkaille” (Suomenluontoyrittäjyysverkosto 2010a). Lapissa on perint<strong>ei</strong>sesti eletty monia erilaisia tulonläht<strong>ei</strong>tävuodenkierrossa yhdistelemällä. Esimerkiksi eräs lappilaisen matkailukeskuksen lähelläasuva tuttavani työskentelee talvisesongin matkailualalla ja kesäkauden puutarhurina jaAlkon myyjänä. Uudet työn muodot ja sisällöt ovat asettuneet perint<strong>ei</strong>sten töiden rinnalle,mahdollistaen kenties huonosti kannattavan, mutta identiteetin kannalta merkityksellisenelink<strong>ei</strong>non jatkamisen, kuten esimerkiksi poro- ja karjatalous tai kalastus.2 TUTKIMUSTEHTÄVÄ JA -KYSYMYKSETTutkimustehtäväni on tutkia sitä, millaiseksi arki muodostuu, kun työ ja koti ovat samassatilassa. Erityiseksi empiiriseksi tapaukseksi on valikoitunut lappilainen kotimajoitus.Kotityön tutkimisen näkökulmasta kotimajoittajat ovat erityinen ryhmä, koska h<strong>ei</strong>lle kotion paitsi työn tila, myös vieraille avoin julkinen tila.Tutkimuskysymykset ovat eläneet koko prosessin ajan, mutta ne ovat lopulta muotoutuneetseuraaviksi kolmeksi alakysymykseksi:1. Millaista on kotimajoittajan arki?2. Millaisia työn ja kodin rajankäynnin strategioita kotimajoittajille on kehittynyt?3. Millaista työtä kotimajoittaminen on?Tutkimuksen tavoitteet ovat sekä empiirisiä että teoreettisia. Empiirisenä tavoitteena ontehdä kotimajoitustyötä ja kotimajoittajien arkielämän kokonaisuutta näkyväksi.Teoreettisena tavoitteena on kehittää arjen käsitettä tutkimustyökaluna ja tutkia, mitensosiaalinen järjestys rakentuu arjen materiaalisissa käytännöissä. Lisäksi tavoitteena ontuoda uuden palvelutyön keskusteluun uudenlaista näkökulmaa <strong>aika</strong>isemmin vähäntutkitun, syrjäseutujen ja maaseudun työksi mielletyn kotimajoitustyön kautta.Aloitan kuvailemalla kotimajoitusyritysten arkea sisällönanalyysin avulla. Tarkastelenmillaisista sosiaalisista, ajallisista ja tilallisista jäsennyksistä ja toistoista haastateltavatkertovat arkensa muodostuvan. Runsaat suorat lainaukset tekevät tulkintaani läpinäkyväksija tutustuttavat lukijaa ain<strong>ei</strong>st<strong>oo</strong>n ja haastateltaviin. Toisessa vaiheessa tarkastelen työn ja10
kodin rajanvetoja arjessa ja muodostan ain<strong>ei</strong>ston pohjalta viisi arjen strategiaa.Analyysiosion viim<strong>ei</strong>sessä vaiheessa tarkastelen kotimajoitustyötä uuden palvelutyönkeskustelun kontekstissa. Mitkä uuden palvelutyön piirt<strong>ei</strong>stä kuvaavat myöskotimajoitustyötä ja näyttääkö <strong>uusi</strong> palvelutyö erilaiselta kotimajoitustyön kannaltatarkasteltuna?3 MENETELMÄ JA AINEISTO3.1 Tutkimusotteena materiaalinen etnografiaMateriaalinen sosiologiaTutkimustyöni alkuvaiheessa olin kiinnostunut vaikeasti tavoitettavista esisanallisista,materiaalisista käytännöistä, rajanvedoista ja toiminnasta, joilla arki on kotoutettuomanlaiseksi. Halusin tutkia sitä, miten kodin ja työn rajoja piirretään <strong>ei</strong>-sanallisestikonkreettisilla teoilla ja omalla keholla. Jouduin kuitenkin toteamaan, ett<strong>ei</strong> yhden päivänosallistuva havainnointi ole riittävä vastaamaan tällaiseen tutkimuskysymykseen.Ihannetapauksessa minun olisi pitänyt olla yhdellä tilalla töissä vähintään yksi vuosi, taiainakin jonkin <strong>aika</strong>a jokaisena kahdeksana vuoden<strong>aika</strong>na; kokea koko vuodenkiertovaihtuvine sesonk<strong>ei</strong>neen. Niinpä lopulta totesin tutkivani arjen käytäntöjä ja kulttuurisiajäsennyksiä, joita tuotetaan sekä materiaalisessa toiminnassa, esimerkiksi tilallisillaratkaisuilla tai keholla, että kielellisesti.Tutkimusotteessani on kielellisen käänteen jälk<strong>ei</strong>sen materiaalisen tai materialistisenkäänteen vaikutt<strong>ei</strong>ta, jota ovat kehitelleet erityisesti feministisesti orientoituneet tutkijat.Materiaalisessa lähestymistavassa pohditaan us<strong>ei</strong>n sitä, miten ruumiillisuus ja tilallisuuskytkeytyvät analyysiin ja kontekstualisoivat sitä (Gordon 2008, 21). Materiaalinenetnografia tutkii esimerkiksi työtä, kulttuurin ja materian välistä suhdetta tairuumiillisuutta. Tarja Tolonen ja Tarja Palmu (2007, 95) viittaavat materiaalisuudellapuheen (haastattelun) ulkopuolisiin taloudellisiin, sosiaalisiin ja yht<strong>ei</strong>skunnallisiinsuht<strong>ei</strong>siin ja siihen, että kulttuuristen käytäntöjen ja tulkintojen lisäksi tutkimuksenkiinnostuksen kohteena ovat myös toiminnan seuraukset.Materiaalisen lähestymistavan kriitikot syyttävät materialistien asettavan fyysisenmaailman ensisijaiseksi, jolloin materiaalisuus määrittelisi myös kulttuurisia, sosiaalisia jamentaalisia järjestyksiä. Tällöin ”kulttuuri”, ”materiaalisuus” ja ”todellisuus” ja toisaalta”kieli”, ”merkitykset” ja ”representaatiot” nähdään toisilleen vastakkaisina ja11
poissulkevina. Tuula Gordon (2008) kirjoittaa, ett<strong>ei</strong> materialistista ja konstruktionististalähestymistapaa tarvitse pitää vastakkaisina, vaan ne voivat päinvastoin olla hedelmällisiäyhdessä – materiaalisen tutkimusotteen <strong>ei</strong> tarvitse irrottautua kulttuurin tutkimuksesta.Materiaalinen tutkimusote voi parhaimmillaan ylittää vallitsevan sanat/asiat -dikotomian jahuomioida elämän ja kokemuksen kulttuurisen ja diskursiivisen muotoutumisen lisäksimyös niiden materiaalisen ulottuvuuden. (Gordon 2008, 18–22.) Materiaalisessa teoriassa<strong>ei</strong> ole kyse pelkästä materiasta vaan järjestyksistä ja valtasuht<strong>ei</strong>sta, jotka vaikuttavatihmisten jokapäiväisessä elämässä.Tuula Gordon tutkimusryhmineen on määritellyt lähestymistapansa ”posttekstuaaliseksitutkimukseksi”, jossa yhdistyy feministinen teoretisointi, sosiaalinen konstruktionismi sekämaterialistinen analyysi. Posttekstuaalisuudella Gordon tarkoittaa sitä, että tunnistetaantekstuaalisen käänteen merkitys tutkimuksessa, vaikka tutkimuksen kohteena <strong>ei</strong> olekaankieli, vaan käytännöt ja kokemukset suhteessa laajempiin yht<strong>ei</strong>skunnallisiin kontekst<strong>ei</strong>hin,kuten koulutusjärjestelmä tai kansalaisuus. (Gordon 2008, 21.)Tutkimusotteessani materiaalisuus yhdistyy maltilliseen konstruktionismiin kuten TuulaGordonin tutkimusryhmällä. Ajattelen haastattelupuheen voivan antaa tietoahaastateltavien kokemuksista ja arjesta, kielen ulkopuolisesta todellisuudesta, muttatoisaalta tiedostan kaiken tiedon kielivälitt<strong>ei</strong>syyden. Osallistuvan havainnoinninkintuottama ”esisanallinen” tieto on muutettava tekstuaaliseen muot<strong>oo</strong>n, merkityksellistettävä,ennen kuin siitä voi tulla osa tutkimusta.Etnografisesti orientoitunut tutkimusEtnografista tutkimusta sanovat tekevänsä lukemattomat tutkijat, jotka lähestyvät aihettaanmitä moninaisimmista menetelmällisistä ja teoreettisista lähtökohdista. Etnografisentutkimuksen erityistehtäväksi on eri yhteyksissä määritelty esimerkiksi sosiaalisenkanssakäymisen yksityiskohtainen tutkiminen, yht<strong>ei</strong>skunnan holistinen analyysi taikulttuurisen tiedon selvittäminen. Etnografiaa kuvataan milloin tarinankerronnaksi, milloinuutta teoriaa luovaksi tutkimukseksi. (Hammersley & Atkinson 1983, 2.) Etnografiselletutkimukselle ominaisina piirt<strong>ei</strong>nä pidetään kuitenkin ennen kaikkea kenttätyön,osallistumisen, havainnoinnin ja kokemuksen kesk<strong>ei</strong>stä merkitystä tutkimusprosessissa,sekä ain<strong>ei</strong>stojen, analyysimenetelmien ja näkökulmien monipuolisuutta. (Atkinson ym.2001, 4–5.)Ymmärrän etnografian Etnografia metodologiana -kirjan koulututkijoiden tapaan12
tutkimusprosessia jäsentävänä teoriana ja metodologiana. Olen koettanut pitää mielessäkirjoittajien näkemyksen etnografiasta eettisenä kohtaamisena, jossa tutkija asettuukuuntelemaan tutkimukseensa osallistuvia ihmisiä h<strong>ei</strong>dän tietämistään jamerkityksenantojaan kunnioittaen, tunnustaen samalla, ett<strong>ei</strong> h<strong>ei</strong>dän tietonsa voi koskaanolla hänen tietoaan. (Lappalainen 2007, 10; Hakala & Hynninen 2007, 211.)Olen kerännyt monipuolisen tutkimusain<strong>ei</strong>ston, joka k<strong>oo</strong>stuu haastattelumateriaalista,kenttäpäiväkirjoista ja kentän ”vaikutelmamerkinnöistä”, yritysten omista esitt<strong>ei</strong>stä jalehtil<strong>ei</strong>kk<strong>ei</strong>stä. Ain<strong>ei</strong>st<strong>oo</strong>n kuuluvat myös haastateltavien piirtämät kartat, joita pyysinensimmäisten haastatteluiden <strong>aika</strong>na piirtämään niistä alu<strong>ei</strong>sta, jotka haastateltavat kokivatomakseen. Tehtävä v<strong>ei</strong> hyvin paljon <strong>aika</strong>a, joten jätin karttatehtävän viim<strong>ei</strong>sistähaastatteluista pois. Olen käyttänyt karttoja jossain määrin sisällönanalyysissä tilallisenanalyysin tukena.Pidän tutkimustani kuitenkin pikemminkin etnografisesti orientoituneena kuinvarsinaisena etnografisena tutkimuksena. Tutkimuksestani uupuu etnografialletunnusomainen pidempi<strong>aika</strong>inen osallistuminen tutkittavan yht<strong>ei</strong>sön ihmisten arkeen jasosiaaliseen elämään. Juuri tämä ”ruumiillinen ja emotionaalinen läsnäolo” tekeeetnografisesta tutkimuksesta erityisen (Lappalainen 2007, 9–10). Esimerkiksi Etnografiametodologiana -teoksen kirjoittajat ovat järjestään viettäneet yhden lukuvuodenhavainnoimissaan kouluissa ja päiväkod<strong>ei</strong>ssa. Pro gradu -työssä näin pitkä<strong>aika</strong>inensitoutuminen <strong>ei</strong> toki olisi ollut mahdollista, ja kirjoittajat epäilevät, olisiko se enää nykyisinmahdollista apurahatutkijallekaan (Gordon ym. 2007, 63). Lyhytkin kenttätyövaihe olitutkimukselleni arvokas, sillä näin ja koin käytännöllisiä arjen ratkaisuja, jotka olisivathaastatteluissa varmastikin jääneet muutoin käsittelemättä. Havainnoinnin ansiosta osasinkysyä <strong>uusi</strong>a asioita haastattelutilanteessa.Etnografisen haastattelun erityispiirt<strong>ei</strong>nä pidetään informanttien kanssa vietetyn ajanpituutta ja sen haastateltavan ja haastattelijan välisen suhteen laatua. Etnografinenhaastattelu tehdään us<strong>ei</strong>n kenttätyön kestäessä, jolloin haastateltavalle ja haastattelijalle onjo muodostunut jonkinlainen suhde toisiinsa. Haastattelijan ja tilanteen tuttuus antavat tilaatutkittavien ja tutkijan vapaalle keskustelulle ja aidolle näkemysten vaihdolle. (Heyl 2001,369.) Haastattelukysymykset myös muotoutuvat ja kenties muuttuvat kenttätyön kestäessäja tutkijan ymmärryksen kenttä kohtaan kasvaessa (Tolonen & Palmu 2007, 92).Etnografinen tutkimus on prosessi jonka jokaiseen vaiheeseen suunnittelustajohtopäätöksiin asti sisältyy refleksiivinen analyysi (Hammersley & Atkinson 1983, 174–13
175). Alustava analyysi alkoi hahmottua heti haastattelujen ja havainnointien jälkeen, kunkotiin ajaessani pohdin kuulemaani ja näkemääni ja kirjoitin kotiin päästyäni”vaikutelmamuistiinpanoja” kenttäpäiväkirjan rinnalla.Millaista tietoa tutkielmani antaa?Elämää ja toimintaa jäsennetään kielen avulla (Jokinen 2005, 39). Haastattelu on monelletuttu kielen käytön ja tiedon tuottamisen muoto; jokainen on joskus vastannut kyselyyn,ollut työhaastattelussa tai vähintäänkin nähnyt haastatteluita televisiosta. Vaikkahaastattelukertomus <strong>ei</strong> voi täysin tavoittaa todellisuutta tai totuutta ihmisten arjesta,tutkimushaastattelun sopimukseen kuuluu kuitenkin rehellisyys ja haastattelun ottaminenvakavasti. Ihmiset kertovat parhaansa mukaan omasta elämästään ja yrittävät ilmaistaajatuksiaan täsmällisesti. Haastateltavat luonnollisesti korostavat haastattelupuheessa omiamyönt<strong>ei</strong>siä puoliaan – itsestä halutaan antaa mahdollisimman positiivinen, mutta uskottavakuva – ihmiset tekevät itsestään ”kelpoisen.” Nämä kelpoisuuden kuvat ovat Eeva Jokisenmielestä juuri haastattelun kiehtovinta antia, ne kertovat ” paitsi ihmisten teoista,toiminnoista, kokemuksista ja selviytymisestä myös tekojen, toiminnan, kokemusten jaselviytymisen kulttuurisista, sosiaalisista ja poliittisista ehdoista.” (Jokinen 2005, 39–40.)Haastattelupuheesta voidaan siis tutkia tarjolla olevia toiminnan ja siitä kertomisenmuotoja, kulttuurisia jäsennyksiä ja erotteluja.Osallistuvan havainnoinnin kautta olen saanut myös esisanallisesti välittyvääkokemuksellista tietoa ihmisten arjesta. James Peacockin mukaan olisi yksinkertaistavaaluonnehtia etnografin työtä pelkäksi datan keräämiseksi. Peacock muistuttaa, ett<strong>ei</strong> mieli oleämpäri, johon kerätään faktoja, vaan pikemminkin valonh<strong>ei</strong>tin, joka huomaa tietyt asiatjättäen toiset pimeään. Jo kirjoittaessani kenttäpäiväkirjaa havainnoistani, olen jo tehnyttulkintaa. Etnografisista yksityiskohdista tulee merkityksellisiä vasta kohtaamisessa,tulkinnan kautta. ”Todellisuuden” kuvaus on siis aina tulkintaa. (Peacock 2001, 85–86.)Yhden päivän mittainen havainnointi <strong>ei</strong> vielä varsinaisesti päästänyt sisällekotimajoitustilan arkeen, mutta koin sentään pienen pilkahduksen arjesta. Uskon myöspäässeeni sellaisiin fyysisiin ja sosiaalisiin ”takahuon<strong>ei</strong>siin”, tai vähintäänkintakahuon<strong>ei</strong>den ovensuihin, joihin en pelkällä lyhyellä haastatteluvierailulla olisi päässyt.Tutkielmani <strong>ei</strong> pyri tilastolliseen yl<strong>ei</strong>stettävyyteen, vaan ymmärtämään ilmiötä yksittäistenesimerkkien kautta (yl<strong>ei</strong>stettävyydestä ks. esim. Peuhkuri 2007). Pienyritysten arkea jakodin ja työn yhteensovittamisen k<strong>ei</strong>noja on perusteltua tarkastella yksittäisten tapaustenkautta, koska pienimuotoisissa, arjen tahtiin sovitetuissa yrityksissä strategiat ovat us<strong>ei</strong>n14
epämuodollisia ja yksilöllisesti neuvoteltavia. Tällaisia yksilöllisiä strategioita olisi vaikeatavoittaa esimerkiksi laajan kyselytutkimuksen avulla. (Harris ym. 2004, 392.)Etnografisen tutkimuksen etiikkaEtnografien eettisten säännösten mukaan informant<strong>ei</strong>lla on oikeus yksityisyyteen, jaitsemäärittelyyn. Etnografisen tutkimuksen eettiset ohjeet on us<strong>ei</strong>n kiteytetty myösseuraavaan tapaan: tutkittavia on vältettävä vahingoittamasta, tutkittavien on saatava jotainhyötyä tutkimuksesta, tutkijan on kunnioitettava tutkittavien omia arvoja ja päätöksiä jakohdeltava h<strong>ei</strong>tä tasa-arvoisesti. (Murphy & Dingwall 2001, 339.)Yksityisyyden olen pyrkinyt säilyttämään häivyttämällä tutkittavien tunnisteetmahdollisimman hyvin. Olen poistanut sijainnit, nimet ja iät sekä mahdollisesti muuttanutmuita (tutkimuksen kannalta epäolennaisia) yksityiskohtia. Yksityisyyden suojaamiseksien ole merkinnyt suorien lainausten lähdettä edes numerolla tai keksityllä nimellä.Pseudonyym<strong>ei</strong>lläkin nimetyistä haastattelunpätkistä voisi lainauksia johdonmukaisestiyhdistämällä olla mahdollista tunnistaa mistä yrityksestä on kyse. Suorien lainausten avullaolen tuonut näkyville haastateltavien omaa ääntä ja omia määrittelyjä ja samalla näyttänytmistä johtopäätökseni ovat syntyneet.Pitkä<strong>aika</strong>isen kenttätyön <strong>aika</strong>na tutkijasta tulee osa kentän sosiaalista verkostoa, jainformantit saattavat unohtaa olevansa tutkimuksen kohteena (Lahelma & Gordon 2007,35). Tutkijan on mietittävä tarkkaan, mitä hän voi sisällyttää tutkimukseensa ja onkoarkaluont<strong>ei</strong>sia, mahdollisesti tutkittavia loukkaavia tai vahingoittavia asioita todellatarpeen nostaa esille tutkimusraportissa. Yhden päivän mittaisen kenttätyön <strong>aika</strong>na tutkijanja tarkkailijan asemani <strong>ei</strong> päässyt unohtumaan. Tunnistan silti tämän ongelman, esimerkiksimaaseudulle luontevasti kuuluvat työn muodot kuten talk<strong>oo</strong>- tai vaihdantatalouteenperustuva työ ovat verotuksen näkökulmasta kyseenalaisia. Kuitenkin siitä puhuttiinminulle suhteellisen avoimesti.Etnografit ovat myös pohtineet, missä määrin havainnointimateriaalia voi käyttäätutkimuksessa. Olisi epäeettistä käyttää tutkimuksessa havainnointimateriaalia yht<strong>ei</strong>söistä,jotka <strong>ei</strong>vät ole olleet tietoisia siitä, että h<strong>ei</strong>dän toimintaansa on seurattu (esim. Snellman2003). Niissä paikoissa, joissa olen tehnyt osallistuvaa havainnointia, olen kertonutmenetelmästäni jo sähköpostissa ja uudelleen puhelimessa tapaamis<strong>aika</strong>a sovittaessa.Konkreettisen hyödyn tuottaminen tutkittaville on ehkä haastavin eettinen vaatimus.Tutkittavani pitivät tutkimusaihettani kiinnostavana ja tärkeänä, joten uskon kodin ja työn15
ajanvetojen olevan h<strong>ei</strong>tä itseäänkin mietityttävä aihe. Ehkä tutkimukseni innostaatarkastelemaan omaa arkea etäännytetysti ja näyttää kuinka monenlaisia tapojakotimajoituksen arkea on tehdä sujuvaksi ja omantahtiseksi.3.2 Ain<strong>ei</strong>stoOlen kerännyt ain<strong>ei</strong>ston tekemällä viisi teemahaastattelua ja viettämällä lisäksi kahdessayrityksessä kokonaisen päivän (kummassakin noin 10 tuntia <strong>aika</strong>välillä10–20) osallistuvaahavainnointia tehden. Tutkielmani pääasiallinen ain<strong>ei</strong>sto k<strong>oo</strong>stuu näistä viidestähaastattelusta sekä kenttäpäiväkirjoista. Haastattelemani kotimajoitusyritykset ovatperheyrityksiä, jotka harjoittavat majoitustoimintaa pää- tai sivutoimisesti omassakodissaan tai pihapiirissään. Kaikki yritykset harjoittavat myös muuta yritystoimintaamajoituksen lisäksi, kuten esimerkiksi ohjelmapalveluja, karjataloutta tai hoivapalveluita.Yritykset sijaitsevat Etelä- tai Keski-Lapissa, 300 kilometrin säteellä Rovaniemeltä. Neljäyrityksistä sijaitsee maaseudulla ja yksi kaupungissa.Neljä viidestä haastateltavasta oli naisia. Ainoan miehenkin haastattelua on täydennettyhänen vaimonsa haastattelulla. En us<strong>ei</strong>mmiten tiennyt etukäteen ketä tulisinhaastattelemaan. Perheyritysten sisäisessä työnjaossa ihmissuht<strong>ei</strong>den ja ihmiskontaktienhoito ”pehmeämpänä” työnä kuuluu us<strong>ei</strong>n naisille 1 , joten haastateltavien naisvaltaisuus <strong>ei</strong>ollut yllätys. Naiset asettautuivat luontevasti haastateltaviksi, ja miehet saattoivat h<strong>ei</strong>ttäämuutaman kommentin ohitse kulkiessaan, vaikka pitäytyivät kauempana varsinaisestahaastattelutilanteesta. Koska naisten ja miesten arki näyttää us<strong>ei</strong>n erilaiselta, ja siitäkertomisen tavatkin ovat varmasti erilaisia, on haastateltavien naisvaltaisuus ohjannuttutkimukseni suuntaa. Tutkimuksesta olisi varmastikin tullut toisennäköinen jos ain<strong>ei</strong>st<strong>oo</strong>niolisi tullut enemmän miesten haastatteluja.Haastattelut on tehty teemahaastattelumenetelmällä siten, että noin 1,5–2 tunnin mittaisenhaastattelun <strong>aika</strong>na on käsitelty majoitusyrittämisen arkea tilalliselta, sosiaaliselta jaajalliselta kannalta. En ole kuitenkaan seurannut haastattelurunkoa (liite 1) tiukasti, vaanolen antanut haastattelutilanteen ohjailla haastattelun kulkua. Runko on muokkaantunutsopivammaksi haastatteluiden edetessä, esimerkiksi käsiteltävien teemojen järjestys onmuuttunut alkuperäisestä. Olen haastattelun jälkeen kirjannut vaikutelmiani tilanteesta jahaastattelup<strong>aika</strong>sta ja haastattelun <strong>aika</strong>na syntyneet mahdolliset tulkinnat. Yhtä lukuun1 Tämä tuli esille esimerkiksi Lapin yliopistossa keväällä 2009 järjestetyssä Turismi työnä ja ammattina -seminaarissa16
ottamatta t<strong>ei</strong>n haastattelut majoitusyrittäjien kotona.Aloitin haastateltavien hakemisen ottamalla ensin yhteyttä paikkaan, jossa ystäväni oliollut vastikään joulusesongin ajan töissä. Pääsin näin havainnoimaan ja haastattelemaan”takaoven kautta” kuitenkin itselleni vieraaseen paikkaan:Istuin perheen kanssa aamupalapöytään ja sain kupin instant-kahvia (hyvääsellaista) nenäni eteen. Minulla oli “backstagepassi” –> [--] oli ollut parivuotta <strong>aika</strong>isemmin tilalla harjoittelussa ja he olivat kovasti pitäneethänestä. [--]:n ansiosta olin h<strong>ei</strong>lle tuttu jo entuudestaan – ainakin puh<strong>ei</strong>ssa.Ehkä tämä hieman helpotti lähestymistä – m<strong>ei</strong>llä oli jo valmiinakeskusteluaihe. Lisäksi oma tyttäreni oli melko samanikäinen kuin perheenkuopus. (Ote kenttäpäiväkirjasta VK.)Olin hiukan hankalassa asemassa tullessani yritykseen: en ollut vieras, mutta en tuttukaan,en asiakas mutta en työntekijäkään. Minua <strong>ei</strong> ollut kukaan vastaanottamassa, itse asiassaperheen äiti ja lapset vielä nukkuivat saapuessani. En siis tuntenut itseäni kovintervetulleeksi pihalla orpona odotellessani. H<strong>ei</strong>dän herättyään pääsin kuitenkinaamukahvipöytään koko perheen kanssa. Minulla oli valtava tarve olla avuksi ja miellyttää– jollakin tapaa korvata se, että he suostuivat ottamaan minut luokseen. Jo aamiaispöydässäkoetin parhaani mukaan avustaa hakemalla maitoa jääkaapista ja tarjoilemalla lapsillemuroja. Heti aamiaisen jälkeen tarjouduin pesemään huskynpentujen jäljet kylpyhuoneesta.Siivotessani minulla hykerrytti sisäisesti: tässä sitä ollaan perheen vessassa pesemässäkoirankakkaa – siis kaikista intiim<strong>ei</strong>mmässä osassa ihmisten kotia, alle tunnin sisälläsaapumisestani! Tilanne alleviivasi asemaani sisäpiiriläisenä – sain myöhemmin huomataperheen olevan erittäin tarkka yksityisyydestään suhteessaan asiakkaisiin. Asiakkaat <strong>ei</strong>vätolleet tervetull<strong>ei</strong>ta talon sisätiloihin, puhumattakaan kylpyhuoneesta. Alun perin pidin tätähaastattelua eräänlaisena kenraaliharjoituksena, mutta se osoittautuikin yhdeksihedelmällisimmistä haastatteluista. Asiaa auttoi kenties ystäväni kautta syntynyt erityinensuhde haastateltaviin – minuun suhtauduttiin heti alusta asti hyvin tuttavallisesti. Uskonmyös sen, että olin todella avuksi päivän <strong>aika</strong>na lisänneen luottamuksellista suhdetta; enpelkästään vienyt h<strong>ei</strong>dän <strong>aika</strong>ansa vaan myös omalta osaltani autoin h<strong>ei</strong>tä. Kokonaisenpäivän viettäminen majoitusyrityksessä vaikutti selvästi positiivisestihaastattelutilant<strong>ei</strong>siin. Olimme jo ehtineet tutustua ja muodostaa jonkinlaisenluottamuksellisen suhteen, jolloin haastateltavat olivat avoimempia ja luontevampia.Kenraaliharjoituksen jälkeen etsin haastateltavia hakemalla kriteerit täyttäviämajoitusyrityksiä erilaisista Lapin matkailun portaal<strong>ei</strong>sta ja kyselemällä eri puolilla Lappiaasuvilta tuttaviltani. Lähetin portaalien kautta kymmeniä kyselyitä, joista vain17
haastattelemani yritykset vastasivat. Lisäksi yksi sovittu haastateltava perui haastattelun,enkä yrittänyt enää sopia uutta haastattelu<strong>aika</strong>a, koska h<strong>ei</strong>dän majoitustoimintansa olierittäin osa-<strong>aika</strong>ista ja harrastuspohjaista ja yritys keskittyi enemmän muuhun toimintaan.Haastattelemani yritykset ovat hyvin heterogeenisiä, koska kriteerinäni on ollut ainoastaan,että yritys harjoittaa majoitustoimintaa oman kotinsa yhteydessä. Internet-verkostoistaetsiessäni <strong>ei</strong> monesti yrityksistä juuri muuta tietoa ollutkaan kuin osoite ja mahdollisestikuva.3.3 Ain<strong>ei</strong>ston analyysiOlen litteroinut haastattelunauhat sana sanalta tekstuaaliseen muot<strong>oo</strong>n, sujuvoittaen tekstiäkuitenkin hieman jättämällä joitakin täytesanoja (kuten jatkuvasti toistuvat ”<strong>niin</strong>ku” tai”tota”) kirjoittamatta. Aikaa säästääkseni olen myös jättänyt litteroimatta haastattelujenharhapolut, keskustelut jostain aivan tutkimuskysymykseeni liittymättömästä aiheesta.Litteroitua haastattelupuhetta kertyi yhteensä noin 33 500 sanaa, kenttäpäiväkirjoja jamuita merkintöjä puolestaan yhteensä noin 3000 sanaa. Litteroinnin jälkeen olenkirjoittanut jokaisesta haastattelusta lyhyen kuvauksen, jossa aukikirjoitin mielestänihaastattelun olennaisimmat asiat. Näitä kuvauksia olen hyödyntänyt myöhemmissäanalyysivaih<strong>ei</strong>ssa.Varsinainen ain<strong>ei</strong>ston analyysi on kaksivaih<strong>ei</strong>nen. Ensimmäinen vaihe on kuvaileva. Siinäkuvaan haastatteluain<strong>ei</strong>ston laadullisen sisällönanalyysin avulla, millaista on ain<strong>ei</strong>stonikotimajoittajan arki. Tässä vaiheessa puran ain<strong>ei</strong>ston pieniksi analyysiyksiköiksi jarakennan palasista uuden kokonaiskuvan. Toisessa vaiheessa palaan kokonaisuuden elihaastattelulitteraatioiden ja kenttäpäiväkirjojen ääreen ja etsin yksittäisiä haastatteluitatiiviisti lukemalla arjen strategioita – tapoja joilla arki on kotoutettu omanrytmiseksi jaelettävänkokoiseksi. Rakennan viisi haastatteluain<strong>ei</strong>st<strong>oo</strong>n pohjautuvaa, kiteytettyäkuvausta arjen strategioista. Vaikka strategiat pohjautuvat yksittäisiin haastatteluihin, olenkoettanut säilyttää identiteettisuojan pitämällä kuvauksen mahdollisimman yl<strong>ei</strong>sellä tasollaja muuttamalla strategian kannalta epärelevantteja yksityiskohtia. Käsittelyosa päättyyalalukuun, jossa pohdin kotimajoittamista uuden palvelutyön keskusteluiden kontekstissa.Laadullinen sisällönanalyysiAin<strong>ei</strong>ston analyysimenetelmänä on laadullinen sisällönanalyysi. Laadullisensisällönanalyysin tavoitteena on rakentaa kattava ja tiivistetty kuvaus tutkittavasta ilmiöstä.Sisällönanalyysiin <strong>ei</strong> ole olemassa yksityiskohtaisia sääntöjä, vaan jokainen tutkija kehittääparhaiten oman ain<strong>ei</strong>stonsa jäsentämiseen soveltuvan luokittelujärjestelmän. Toki18
sisällönanalyysissäkin on omat reunaehtonsa, joita tutkijan on noudatettava (Tuomi &Sarajärvi 2004). Ain<strong>ei</strong>stolähtöiseen laadulliseen sisällönanalyysiin kuuluu karkeasti ottaenkolme vaihetta: 1) pelkistäminen 2) ryhmittely ja 3) teoreettisten käsitt<strong>ei</strong>den luominen(Miles & Huberman 1987, 21) Pelkistämisvaiheessa tutkija nostaa raaka-ain<strong>ei</strong>stostaan esiintutkimustehtävän kannalta olennaisen aineksen, tiivistäen, yksinkertaistaen ja valikoidensitä. Ryhmittelyvaiheessa tiivistetyt ilmaukset k<strong>oo</strong>taan suurempiin kategorioihin, javiim<strong>ei</strong>sessä teoreettisten käsitt<strong>ei</strong>den luomisvaiheessa ain<strong>ei</strong>stosta jäsennetään laajempiamerkityskokonaisuuksia. (Tuomi & Sarajärvi 2004, 105.) Tutkimusprosessissa nämä kolmevaihetta <strong>ei</strong>vät ole perättäisesti toisiaan seuraavia, vaan koko analyysin läpi kulkevia,toisiinsa kietoutun<strong>ei</strong>ta prosesseja (Miles & Huberman 1987, 22).Täysin ain<strong>ei</strong>stolähtöinen tutkimus on käytännössä mahdoton toteuttaa, koska jo havainnotitsessään ovat teoriapitoisia (Tuomi & Sarajärvi 2004, 98). Kulttuurisesti opitutmerkityksellistämisen tavat ja ennakkokäsitykset tutkimuskohteesta vaikuttavattutkimukseen, tiedostipa tutkija sitä tai <strong>ei</strong>. Tämän ain<strong>ei</strong>stolähtöisyyden ongelmantiedostaen muodostin etukäteen tieteellisen kirjallisuuden pohjalta alustavan jäsennyksenarjen käsitteelle, joka ohjasi haastattelukysymysten tekemistä. Analyysimenetelmäni onkuitenkin lähempänä induktiivista päättelyä siinä mielessä, että tarkoituksenani on noustayksittäisistä ilmiöistä yl<strong>ei</strong>semmälle tasolle. Analyysitapaa tai analyysiyksiköitäkään <strong>ei</strong> ollutetukäteen päätetty, vaan ne hahmottuivat vasta litteroitua haastattelupuhetta lukiessa jasuhteutettaessa tutkimuskysymykseen. Myös arjen ulottuvuudet tutkimuksen työkalunahahmottuivat lopulliseen muot<strong>oo</strong>nsa vasta ain<strong>ei</strong>stonkeruun jälkeen.Minun lähestymistavassani on kyse Tuomen ja Sarajärven nimeämästä ns.teoriasidonnaisesta analyysista. Teoriasidonnaisella analyysilla tarkoitetaanain<strong>ei</strong>stolähtöistä analyysimenetelmää, jossa on kuitenkin teoreettisia kytkentöjä. Tässäanalyysitavassa analyysiyksiköt siis valitaan ain<strong>ei</strong>stosta, mutta <strong>aika</strong>isempi tieto ohjaa taiauttaa analyysia. Aikaisemman tiedon merkitys <strong>ei</strong> kuitenkaan ole teoriaa testaavaa, vaanennemminkin <strong>uusi</strong>a uria aukovaa. Teoriasidonnaisen analyysin logiikka on us<strong>ei</strong>nabduktiivista, eli tutkijan päättelyssä vaihtelevat ain<strong>ei</strong>stolähtöisyys ja valmiit mallit.(Tuomi & Sarajärvi 2004, 98–99.)Sisällönanalyysissä olen siis pyrkinyt lähtemään mahdollisimman pitkälti ain<strong>ei</strong>stosta.Vaikka kategorioiden ja erotteluiden luominen on k<strong>ei</strong>notekoisuudessaan väistämättäyl<strong>ei</strong>stävää, olen koettanut rikkoa liian yl<strong>ei</strong>stävää vaikutelmaa tuomalla kotimajoittajienääntä kuuluville runsailla suorilla lainauksilla. Sisällönanalyysissä esitetty arki <strong>ei</strong> palaudu19
sellaisenaan yhteenkään yksittäiseen haastatteluun.4 TEORIA4.1 Ihminen on eroja tekevä olentoTutkielmani taustalla vaikuttaa läpäisevänä ajatuksena näkemys ihmisistä eroja tekevinäolentoina, jotka ylläpitävät kulttuurista järjestystä erilaisin erotteluin ja rajanvedoin. Kotion ihmisille paikka, jossa he tekevät järjestystä maailman epäjärjestyksen keskelle(Douglas 1991, 289). Erojen tekeminen ja rajaaminen tuo järjestystä ja auttaahahmottamaan ympäröivää maailmaa. Silloin kun rajat vastaavat kulttuurisia odotuksiajärjestyksestä ne ovat itsestään selviä, kyseenalaistamattomia, <strong>ei</strong>kä niihin tarvitse kiinnittäähuomiota. Vasta kyseenalaistuessaan, näkyviksi tullessaan ne muuttuvat vieraiksi jahämmentäviksi. (Kurkela 2005, 13; Raunio 2008, 106.)Kulttuuriantropologi Mary Douglas pitää pyhän ja profaanin välistä erottelua yhtenämerkittävimmistä kulttuurisista jäsennyksistä. Douglasin kuuluisan määritelmän mukaanlika on ainetta väärässä p<strong>aika</strong>ssa (Douglas 2005, 85). Mistä tahansa oliosta, asiasta taiesineestä tulee siis likaista joutuessaan paikkaan, mihin se <strong>ei</strong> kuulu. Pyhiä ovat puolestaanasiat, joita suojellaan tahrautumiselta. Pyhä ja lika ovat erottamattomia: toista <strong>ei</strong> ole ilmantoista. Pyhän ja profaanin erottelujen rajat ovat kuitenkin muuttuvia ja niiden ylläpitäminenedellyttää jatkuvaa rajankäyntiä. (Jallinoja 2009, 12.)Douglasin oivallus purkaa erottelujen jyrkän dikotomian, sillä mikään <strong>ei</strong> ole itsessään likaatai vierasta vaan siitä tulee sellaista vasta väärään paikkaan joutuessaan. Pyhän ja likaisenkäsiteparia on hyödynnetty myöhemmin monissa eri yhteyksissä. Ne ovat yl<strong>ei</strong>skäsitt<strong>ei</strong>tä,joiden avulla voidaan kuvata monenlaisia kulttuuristen erottelujen ylläpitämisenstrategioita. Esimerkiksi Riitta Jallinoja (2009) on käyttänyt käsiteparia lähtökohtanaperheyhteyden tarkastelussaan. Mary Douglasin pyhän ja profaanin ajatus vaikuttaaimplisiittisesti tutkielmani taustalla, esimerkiksi asiakkaat ovat tervetull<strong>ei</strong>ta tiettyihinpaikkoihin, mutta h<strong>ei</strong>dän läsnäolostaan saattaa tulla ”likaista”, jotakin vierasta javältettävää, jos he erehtyvät astumaan isäntäväen yksityiseen tilaan.Simmel ja moderni ihminenSaksalainen filosofi ja sosiologi Georg Simmel mainitaan us<strong>ei</strong>n arjen sosiologianpioneerina, sillä hän tarkasteli pienen ja arkisen kanssakäymisen sosiologiaa.20
Simmelillekin ihminen oli eroja tekevä olento, jonka ”tietoisuutta muovaa kulloisenkinvaikutelman vaihtuminen toiseksi”(Simmel 2005, 28). Muiden <strong>aika</strong>laistensa tavoinSimmelille modernin elämän näyttämö oli kiihkeätahtinen suurkaupunki. Hän katsoi, ettäerojen tekeminen suurkaupungin jatkuvassa vaikutelmien runsaudessa edellyttääsuurempaa tietoisuutta kuin maaseudulla, missä vaikutelmat vaihtuvat hitaammin (Simmel2005, 28).Simmelin suurkaupunkilaiselle välttämättömästä asenteesta 1900-luvun alussamuotoilemat ajatukset ovat tänään sovellettavissa koko länsimaisen ihmisenmentaliteettiin. Suurkaupungin tilalle voisikin vaihtaa sanan moderni tai vieläpäjälkimoderni. Vaikka Simmelin ja hänen <strong>aika</strong>laistensa kirjoituksissa esiintynyt ajatuskaupungista modernin ja maaseudusta esimodernin ilmentyminä on mielikuvien tasollaedelleen varsin yl<strong>ei</strong>nen, on elämä maaseudullakin jo muuttunut moderniksi Simmelintarkoittamassa mielessä. Vaikka elämisen tahti epäilemättä kiihtyy mitä suurempaakaupunkia tarkastellaan, on viim<strong>ei</strong>stään informaatioteknologian tulo asettanut yhtäläiset<strong>aika</strong>pakot maan jokaiseen kolkkaan Utsjoelta Turkuun: sähköpost<strong>ei</strong>hin, tarjouspyyntöihin,tilauksiin ja kyselyihin on reagoitava nopeasti p<strong>aika</strong>sta riippumatta. Richard Sennetin(1976, 39) määritelmän mukaan kaupunki on ihmisten yht<strong>ei</strong>sö, jossa on todennäköistä, ettätoisilleen vieraat ihmiset kohtaavat. Vaikka maaseudun asukasluvut pienenevät, onturismin lisääntyminen tuonut vieraat ihmiset myös maaseudulle.Suurkaupunkilaiselle kehittyvät elämänasenteet ovat Simmelin mukaan älyperäisyys(intellektuaalisuus), kyllääntyn<strong>ei</strong>syys (blaseerautun<strong>ei</strong>suus), varauksellisuus (distanssi) jaerottautuminen (distinktio). Erojen tekeminen jatkuvassa vaikutelmien runsaudessaedellyttää suurempaa tietoisuutta kuin loivien vastakohtien ja hitaasti vaihtuvienvaikutelmien maaseudulla, siksi suurkaupunkilainen on lähtökohtaisesti älyllinen jarationaalinen. (Simmel 2005, 28.) Suurkaupungin kaaos pysyy hallinnassa vainrationaalisen täsmällisyyden ansiosta ja siksi suurkaupunkilaisen elämä muuttuu myösmuilta osin määrällisesti mitattavaksi: ”Tämän ehdottoman tarkkuuden myötälukemattomat ihmiset päivän askar<strong>ei</strong>ssaan punnitsevat, laskevat, mittaavat ja pelkistävätlaadulliset arvot määrällisiksi” (Simmel 2005, 31). Simmel liittää näin rahatalouden jasuurkaupungin logiikan toisiinsa. Niille on yht<strong>ei</strong>stä tiukka asiallisuus suhteessa asioihin jaihmisiin. Rahan maailmassa ihmisiin ja esin<strong>ei</strong>siin suhtaudutaan rationaalisestilaskelmoiden, <strong>ei</strong> tunneperäisesti. (Simmel 2005, 30.)Suurkaupungin synnyttämä kyllääntyminen (blaseerautun<strong>ei</strong>suus) johtuu aistien21
turtumisesta jatkuviin hermoärsykk<strong>ei</strong>siin: ”Kyllääntymisen olemus on tylsistymistäasioiden erojen tajuamiselle” (Simmel 2005, 33). Kyllääntyminen on psyyken viim<strong>ei</strong>nenmahdollisuus sopeutua suurkaupungin elämään torjumalla sen tarjoamat vaikutelmat.Suurkaupunki vaatii vastaavanlaista negatiivista asennetta myös sosiaalisessakäyttäytymisessä. Koska jokaista vastaantulijaa kohtaan <strong>ei</strong> voi käyttäytyä kuin tuttava tailäh<strong>ei</strong>nen, suojautuu suurkaupunkilainen tuntemattomien kohtaamiselta tietynlaisellaviileällä pidättyväisyydellä. Pidättyväisyys <strong>ei</strong> ole välinpitämättömyyttä, vaan perustuumolemminpuoliseen vierauden tunteeseen ja torjuntaan, hiljaiseen vastenmielisyyteen.(Simmel 2005, 35.) Tämä antipatia saa ottamaan etäisyyttä ja kehittää sitensopeutumisk<strong>ei</strong>noja joita ilman elämä suurkaupungissa olisi mahdotonta. Antipatiansävyttämä varauksellisuus mahdollistaa yksilön henkilökohtaisen vapauden, jollainen <strong>ei</strong>olisi mahdollista tiiviimmässä, tarkemmin toisiaan valvovassa yht<strong>ei</strong>sössä. (Simmel 2005,36.)Suurkaupunki lisää erottautumista (distinktiota) jo pelkästään siksi, että elink<strong>ei</strong>nonlöytäminen edellyttää yhä hienovir<strong>ei</strong>sempää erikoistumista. Lisäksi suurkaupunginpers<strong>oo</strong>nattomat sisällöt ja tasapäistävät virikkeet uhkaavat häivyttää kaikki pers<strong>oo</strong>nallisetsävyt, ja yksilön täytyy kehittää oma erilaisuutensa äärimmilleen ja liioitella omaapers<strong>oo</strong>naansa, ”jotta häntä ylipäätään kuultaisiin ja jotta hän kuulisi itseään” (Simmel2005, 44).EtäisyydenpitoKotimajoitustyön kannalta Simmelin olennaisin kategoria on etäisyyden eli distanssinkäsite. Distanssi on Simmelille kohteliasta etäisyyttä ja välinpitämättömyyttä muita ihmisiäkohtaan. (Noro 1991, 60 ja 130; Eräsaari 1995, 16.) Distanssi on k<strong>ei</strong>no selvitä monienvieraiden ja tuntemattomien näkemisestä ja kohtaamisesta ottamalla psyykkistä etäisyyttä.Distanssi on myös konkreettinen tilaan liittyvä kategoria. Distanssi merkitsee fyysistävälimatkaa ihmisten kansoittamissa tiloissa: kuinka suurkaupunkilainen selviytyyjoutuessaan jatkuvasti ruumiilliseen läh<strong>ei</strong>syyteen satunnaisten ihmisten kanssa? (Eräsaari1995, 165.) Suurkaupungissa <strong>ei</strong> voi olla tuttavallinen kaikkia kohtaamiaan ihmisiä kohtaan,siksi tietty varauksellisuus on välttämätöntä. Antipatia on siis mitä tärk<strong>ei</strong>n yhdistäväsosialisaatiotekijä huolimatta sen näennäisestä hajottavuudesta: juuri antipatian synnyttämädistanssi mahdollistaa suurkaupungissa syntyvän pers<strong>oo</strong>nallisen vapauden jayksilöllisyyden. (Noro 1991, 129–130.)22
Laajojen piirien henkiset elämänehdot, molemminpuolinen henkinenvarautun<strong>ei</strong>suus ja välinpitämättömyys, <strong>ei</strong>vät missään vaikuta yksilönriippumattomuuteen voimakkaammin kuin suurkaupungin vilinässä, silläruumiillinen läh<strong>ei</strong>syys ja tilanahtaus nimenomaan korostavat henkistäetäisyyttä. (Simmel 2005, 39.)Urbaanin elämän välttämätön taito on vastavuoroinen kohtelias välinpitämättömyys. Sesuojelee toisilta ihmisiltä, sallien kuitenkin nauttia h<strong>ei</strong>dän seurastaan. Toisilleen vieraidenkohtaaminen eroaa sukulaisten ja ystävien kohtaamisesta, sillä vieraiden kohtaamisessa <strong>ei</strong>jaeta muistoja, <strong>ei</strong> löydy mitään yht<strong>ei</strong>stä, mihin nojautua kasvokkaisessavuorovaikutuksessa. Vieraiden ihmisten tapaaminen on menn<strong>ei</strong>syydetön ja us<strong>ei</strong>n myöstulevaisuudeton tapahtuma. Se on ainutkertainen kohtaaminen, josta voi siksi nauttia täysinrinnoin välittömästi, <strong>niin</strong> kauan kuin se kestää. Tätä tahdikasta, henkilökohtaisista tunt<strong>ei</strong>stavapaata yhdessäoloa Simmel kutsuu seurallisuudeksi. Naamioiden käyttäminen onkohteliaan seurallisuuden ydin. Ne sallivat valta-asemista, kaunaisuudesta ja yksityisistätunnoista etäännytetyn puhtaan sosiaalisuuden. (Bauman 2002, 117–118; Simmel 1999,112–123.)Sosiaalista etäisyyttä ja etäännyttäviä naamioita voidaan korostaa erottautumallaesimerkiksi univormujen avulla, kuten tekevät poliisit, sairaalahenkilökunta tai sotilaat.Työasu voi vaatia auktoriteettia kantajalleen tai luoda psyykkistä, emotionaalista etäisyyttä.(Eräsaari 1995, 168.) Matkailutyössä esimerkiksi hotelli- ja ravintolahenkilökunnalla taioppaalla on us<strong>ei</strong>n erityinen, tunnistettavuutta palveleva asu, joka erottaa hänet asiakkaista.Kodissaan matkailijoita majoittaville riittävän etäisyyden kysymykset tulevat esillekonkreettisemmin kuin muussa matkailutyössä, koska yrittäjät todella asuvat ja elävätarkeaan samassa tilassa jatkuvasti vaihtuvien asiakkaiden kanssa. Us<strong>ei</strong>n samassarakennuksessa, joskus vieläpä samat suihkut ja wc-tilat jakaen. Kotimajoituksen tilat ovatjossain määrin julkisia, jossa toisilleen vieraat ihmiset kohtaavat ja seurustelevat keskenäännäennäisen vapaamuotoisesti.4.2 Eroista arjen kokonaisuudeksiArki tutkimuksen yläkäsittenäKotona tehtävässä työssä us<strong>ei</strong>n erillään tarkastellut ihmiselämän sfäärit kuten työelämä japerhe-elämä, tuotanto ja <strong>uusi</strong>ntaminen, yksityinen ja julkinen sekoittuvat (Salmi 1991a,237). Tarvitsin sellaisen käsitteellisen työkalun, joka tavoittaa elämän kokonaisuutenaylittäen sosiologian tavanomaiset kahtiajaot. Arjen ottaminen tutkimukseni yläkäsitteeksi23
mahdollistaa laajan tutkimusotteen: arkea eletään <strong>niin</strong> työssä kuin vapaallakin, <strong>niin</strong> her<strong>ei</strong>lläkuin nukkuessakin, <strong>niin</strong> kadulla kuin yksityiselämässäkin (Blanchot & Hanson 1987, 12).Arjen näkökulmasta myös <strong>uusi</strong>ntamiseen liittyvät toimet voidaan laskea työksi: työarki jakotiarki ovat arkielämän eri puolia. Soile V<strong>ei</strong>jola ja Eeva Jokinen (1990) kutsuvatpalkkatyötä <strong>uusi</strong>ntavaa kotiarkea arkityöksi. Arkityöksi voi h<strong>ei</strong>dän mukaansa sanoaesimerkiksi lasten kasvattamista ja hoitamista, perheen, suvun ja tuttavapiirin ilmapiiristäja suht<strong>ei</strong>sta huolehtimista ja parisuhteen hoitamista. (V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 1990, 116.)Arkielämä käsitteenä viittaa yksilön koko elämänkokonaisuuteen ja siihen sosiaalistensuht<strong>ei</strong>den verkost<strong>oo</strong>n, johon yksilö kuuluu, toisin sanoen arkielämä sisältää sekä työn,perhe- ja yksityiselämän että vapaa-ajan. (Røgilds 1986, 60, lainattu Salmi 1991b, 38).Arki säilyttää kokonaisuuden, joka yleensä on pirstottu erillisiin osa-alu<strong>ei</strong>siin sekäyht<strong>ei</strong>skunnassa että yht<strong>ei</strong>skuntatiet<strong>ei</strong>ssä. Arjen eri sfäär<strong>ei</strong>llä on kullakin omadynamiikkansa, rytminsä ja tilansa, mutta arkielämässään ihminen toimii yhtenä ja samanaitsenään näillä eri alu<strong>ei</strong>lla, ja siksi hänen on saatava arkipäivän kokonaisuus toimimaan.(Salmi 1991a, 238).Arjen käsitteen perusolettamus on, ett<strong>ei</strong> sitä pidä etsiä mistään tietystä p<strong>aika</strong>sta taiinstituutioista, vaan sitä voi olla kaikkialla. “Arki on kaikkialla, mutta kaikki <strong>ei</strong> ole arkea”.Arkisuus on inhimillisen toiminnan ja olemassaolon muoto, joka on mahdollisuutenaolemassa missä vain. (Jokinen 2005, 10.)Arki on sosiologisena käsitteenä epämääräinen: se on yl<strong>ei</strong>nen etenkin tutkimuksenkontekstina, mutta sitä käytetään us<strong>ei</strong>n löyhästi, käsitettä tarkemmin määrittelemättä. Arjenmääritteleminen onkin haaste, johon monet ovat tarttuneet, mutta päätyneet toteamaan:arki pakenee määrittelyjä (ks. Blanchot & Hanson 1987, 14). Arkea <strong>ei</strong> voi tyhjentävästisulloa teorian muottiin, sitä on vain kerta kaikkiaan elettävä. Arjen käsitteen käyttäminentutkimukseni yläkäsitteenä mahdollistaakin juuri epämääräisyydessään ja laajuudessaanperint<strong>ei</strong>sten dikotomioiden (työ/koti, julkinen/yksityinen, nainen/mies) väistämisen ja sitenohjaa toivoakseni huomaamaan arkeaan elävien ihmisten omia, ehkä uudenlaisia erottelujaja elämänhallinnan strategioita.Yl<strong>ei</strong>skielessä arki esiintyy <strong>niin</strong> tieteellisen ajattelun (arkiajattelu) kuin kauneudenkinvastakohtana (“arkipäiväisen näköinen”) ja ennen muuta arkinen asettuu vastakohdaksipoikkeukselliselle ja erityiselle. Arkisuus sisältää ajatuksen tavanomaisuudesta,toistuvuudesta ja pitkävet<strong>ei</strong>syydestä – arki on kyseenalaistamatonta jokapäiväisyyttä. Tätäajatusta on myös kritisoitu ja todettu, ett<strong>ei</strong> kykyä kriittiseen ajatteluun tai esteettiseen24
kokemukseen voi irrottaa arkipäivästä (Felski 1999/2000, 17). Us<strong>ei</strong>n arki näyttäytyyjotenkin rahvaanomaisena, sellaisena mikä <strong>ei</strong> kuulu kulttuurisen tai taloudellisen eliitinelämään. Toistuvana, kyseenalaistamattomana tuttuutena arkielämää on kaikilla ihmisillä,vaikkakin sen sisältö on yksilöllinen. Kuten Rita Felski asian ilmaisee: “Bismarckilla oliarki kuten on Madonnallakin” (Felski 1999/2000,16). Felski kirjoittaa myöskulttuuritutkijoiden kuvaavan us<strong>ei</strong>n arkea ulkopuolisin silmin, ikään kuin tutkijoillaitsellään <strong>ei</strong> olisi arkielämää lainkaan. Arki koskettaa kuitenkin kaikkia, vaikk<strong>ei</strong> toisaaltamääritä kenenkään elämää kokonaan. Arkisimmassakin ihmiselämässä on varmasti omattraumaattiset hetkensä ja elämän kohokohtansa, jotka rikkovat dramaattisesti arjentotunnaiset rutiinit: synnytys, intohimo, uskonnollinen hurmos... (Felski 1999/2000, 29).Arki määritellään us<strong>ei</strong>n toist<strong>oo</strong>n ja rutiin<strong>ei</strong>hin perustuvaksi osaksi inhimillistä toimintaa.Arkielämä on ”kulttuurinen alitajunta”, joka näyttäytyy rutiin<strong>ei</strong>den kautta toistuvana,tavanmukaisena, reflektoimattomana toimintana (Alasuutari 2007, 224). Arjentaipumuksen rutiin<strong>ei</strong>hin voi nähdä Fransesco Alberonin tapaan arjen terrorina, loputtomanapettymysten sarjana ja ”muun tekemisenä.”Arkielämää l<strong>ei</strong>maavat pettymykset. Tekemistä on aina, milloin sellaista mitäitse haluamme tehdä, mutta yleensä sellaista mitä muut haluavat m<strong>ei</strong>däntekevän. – – Arkielämässä toiveemme ovat kuvitelmia: ‟Olisipa hauskaajos...‟Pettymys on juuri tätä: kuvitelmaa että jotain haluttavaa on, mutta sepakenee aina, koska m<strong>ei</strong>dän täytyy aina tehdä jotain muuta. Arkielämässäolemme lopuksi kurkkua myöten täynnä tätä jatkuvaa muun tekemistä jatoisten puolesta tekemistä. Elämämme on kaventunut muun tekemiseen.(Alberoni 1984, 34–35.)Pettymyksen kokemukseen tiivistyvä arjen terrori on Raija Julkusen mielestä moderniilmiö, joka näyttää arkielämän vain ulkoisten <strong>aika</strong>taulujen määräämänä rutiinina.Modernille ihmiselle arkinen työ ja sen <strong>uusi</strong>ntaminen, ihmiselämän perusosat, <strong>ei</strong>vät enääriitäkään elämänsisällöiksi, vaan elämään halutaan muutakin sisältöä. Tätä uuttaelämänsisältöä etsitään vapaa-ajasta. (Julkunen 1989, 20.)Arkinen toist<strong>ei</strong>suus nähdään us<strong>ei</strong>n alistavana vallankäyttönä, vastakohtanaaninnovatiivinen ja reflektoiva toiminta ja resistanssi. Tällainen ajattelu liittyymodernisaatiolle tunnusomaiseen kehitysajatteluun tiukasti liittyvään käsitykseen, että <strong>uusi</strong>on aina vanhaa parempi. Joskus muutos voi olla ulkopuolelta tulevaa pakkoa, ja päivittäisetrutiinit voivat säilyttää autonomian tunnun jatkuvassa muutoksessa (Felski 1999/2000, 21).Raija Julkusen sanoin maailmassa, jossa kaikki tuttu ja vankka katoaa tuuleen, arkipragmaattisine toimintamall<strong>ei</strong>neen ja syklisine toistoineen tarjoaa muuttumattoman pohjan25
inhimilliselle <strong>uusi</strong>ntamiselle (Julkunen 1989, 16).Arjen reflektoimattomasta ja rytmisestä luonteesta huolimatta sen liike <strong>ei</strong> ole ikuisestijuuttunut samaan kuvi<strong>oo</strong>n (Felski 1999/2000, Jokinen 2005). Arjessa on aina muutoksenmahdollisuus, <strong>ei</strong>kä sitä siten voi määritellä homogeeniseksi ja ennustettavaksi elämänalueeksi. Vaikka toiminta arkisella tasolla on us<strong>ei</strong>n toistuvuudessaan pinnallista ja epäälyllistä,yht<strong>ei</strong>skunnalliset muutokset materialisoituvat juuri ihmisten ruumiillisissa,arkistun<strong>ei</strong>ssa toiminnoissa. (Jokinen 2005, 15). Arjessa kohtaavat yht<strong>ei</strong>skunnallinen jayksilöllinen toiminnan taso. Yht<strong>ei</strong>skunnallisten suht<strong>ei</strong>den järjestyminen vaikuttaa siihen,millaiseksi yksilöllinen arkielämä muovautuu ja toisaalta ihmisen toiminta omassaarkielämässään muovaa yht<strong>ei</strong>skunnallisia rakent<strong>ei</strong>ta. Näin yht<strong>ei</strong>skunnan mikro- jamakrotasot ovat jatkuvassa vuorovaikutussuhteessa. Ihmiset ovat aktiivisia, toimiviasubjekteja omassa arkielämässään, mutta arjesta nousee myös yksilön elämänpiiriäsuurempi yht<strong>ei</strong>skunnallinen muutospotentiaali. (Salmi 1991a, 238 ja Salmi 1991b, 30.)Arjen voi nähdä k<strong>oo</strong>stuvan kaikista niistä toimista, joita ihmiset suorittavat inhimillisen<strong>uusi</strong>ntamisen turvaamiseksi (Julkunen 1989, 16. ks. Heller 1984). Tämä näkemys onperäisin Agnes Helleriltä, jolle arkielämä on yksilöllisten <strong>uusi</strong>ntamisen toimintojenkokonaisuus. Yksittäiset ihmiset <strong>uusi</strong>ntavat arkielämässään vain itseään, mutta samalla hetulevat <strong>uusi</strong>ntaneeksi koko yht<strong>ei</strong>skuntaa (Heller 1984, 3). Hellerin määritelmän mukaanarjelle tunnusomaista on partikulaarisuus, toiminnan suuntautuminen itseen tailähiympäristöön, kun taas universaali toiminta suuntautuu laajempaan inhimilliseenyhteyteen. Vasta universaalissa toiminnassa ihminen toteuttaa itseään ihmissuvun jäsenenänousten arkielämän yläpuolelle. (Heller 1984.)Kotitöissä kiteytyvät kaikki arjen ulottuvuudet: rutiini, tavanomaisuus, kodintunnuntekeminen, selvä sukupuolijako sekä ulkopuolisten pakkotahtien ja oman rytminyhteensovittaminen. Juuri kotitöihin on kiinnittynyt odotuksia ja toiv<strong>ei</strong>ta jostakin, joka vainon ja pysyy (Jokinen 2005, 47). Arkea onkin pidetty naisten elämänalueena: inhimillisen<strong>uusi</strong>ntamisen päivittäiset toimet, ruuanlaitto, kodin puhtaanapitäminen ja lastenhoito, ovatolleet naisille “luonnostaan” lankeavia töitä. Arkielämän syklisyys on nähty esimodernia(femi<strong>niin</strong>istä) tahtia noudattavana naisten alueena vastakohtana modernille lineaarisestietenevälle (maskuliiniselle) yht<strong>ei</strong>skunnalle. Toisto ja rutiinit <strong>ei</strong>vät kuitenkaan ole vainnaisten elämänalueelle kuuluva ilmiö, vaan jatkuvuuden tunne on tärkeä kaikille ihmisille.(Felski 1999/2000, 20-21.) Vaikka arkiset toiminnot ovat taatusti sukupuolittun<strong>ei</strong>ta,kantavat miehet osan jokapäiväisen elämän painosta siinä missä naisetkin.26
Rutiineja, tapoja, kodintuntua ja omalta tuntuvia rytmejäRita Felski määrittelee artikkelissaan Invention of Everyday Life arjen k<strong>oo</strong>stuvanajallisesta, tilallisesta ja modaalisesta tasosta. Ajallisuudella Felski tarkoittaa arjentoist<strong>ei</strong>suutta ja rytmejä, tilallisuudella kodintuntua ja modaalisuudella hän viittaa siihen,että arjen kokemus jäsentyy us<strong>ei</strong>n tapojen ja tottumusten kautta (Felski 1999/2000, 18).Esittelen tässä Rita Felskin arjen ulottuvuudet täydennettynä Eeva Jokisen (2005)huomioilla. Lopuksi lisään Felskin ja Jokisen arjen ulottuvuuksiin vielä sosiaalisenulottuvuuden, sillä arjen yksi tärk<strong>ei</strong>mmistä muokkaajista ovat siihen kuuluvat ihmiset jasosiaaliset suhteet.1)Aika ja rytmit. Arjen kokemus on ennen kaikkea ajallisuuden kokemusta. Nukkuminen,syöminen ja työnteko muodostavat rytmejä, jotka kietoutuvat laajempiin rytmisiinkokonaisuuksiin; viikkorytmiin ja vuodenkiert<strong>oo</strong>n. Toisto onkin yksi tärk<strong>ei</strong>mmistä tavoista,joilla maailmaa ympärillämme organisoidaan ja pidetään kaaos loitolla. (Felski 1999/2000,21.) Eeva Jokinen (2005) toteaa Lefebvreä soveltaen ylhäältä tulevien yht<strong>ei</strong>skunnallistenpakkotahtien ja ihmisenkokoisten, omantuntuisten rytmien kohtaavan inhimillisessäarjessa. Ihmiset muokkaavat arkipäivässään yht<strong>ei</strong>skunnalliset rytmit omaan elämänrytmiinsopiviksi. Jokisen mukaan arkisuuden yksi tärk<strong>ei</strong>mmistä ulottuvuuksista on juuri sentaipumus tehdä vieraasta tuttua – muovata suurista yht<strong>ei</strong>skunnallisista taihenkilökohtaisista muutoksista elettävän kokoisia. Arki <strong>ei</strong> enää ole arkea, jos se <strong>ei</strong> tunnukotoisalta. “Arjen eläjälle arjen kotouttava olemus merkitsee sitä, että arkiset eleet, tyylit jaliikkeet – arjen pelin taju – koetetaan saada tuntumaan omalta, „itse säädellyltä‟” (Jokinen2005, 62). Arjen olennainen ulottuvuus on tasapainottaa elämää <strong>niin</strong>, että ihminen <strong>ei</strong>muserru jatkuvaan tai liian nopeaan muutokseen tai tahtiin (Jokinen 2005, 120).Siinä, mitä nimitetään arjeksi, törmäävät ahdistavat ja vieraannuttavatrutiinit ja inhimillinen toive noudattaa “omaa”, omalta tuntuvaa elämänrytmiä. – – [S]e on tietty modernille elämälle tyypillinen ajatus, jonkamukaan vapaus ja hyvä elämä tarkoittavat sitä, että noudatamme “omaa”rytmiämme. Lefebvren oivalluksia olivat, että tämä “oma” tulee näkyväksijuuri arkisessa, että sitä voi tutkia juuri arkisesta lähtien ja että semuodostaa näkökulman kriittiselle yht<strong>ei</strong>skuntateorialle. Arkeaanalysoimalla voi ymmärtää paitsi arkea myös yht<strong>ei</strong>skunnan rakent<strong>ei</strong>ta. Itseasiassa Lefebvre onnistui muotoilemaan kysymysryppään, jota nykyäänkutsutaan subjektiviteetiksi: “Arki on perinpohjaisesti kiinni kaikissatoiminnoissa ja kiet<strong>oo</strong> itseensä erot ja konfliktit. Se on niiden kohtauspaikka,niiden side, niiden yht<strong>ei</strong>nen kasvualusta. Juuri arkielämä muodostaa sensuht<strong>ei</strong>den summan, joka tekee jostakin inhimillistä – ja ihmisiä – ja juuriarjessa inhimillinen saa muotonsa ja rakenteensa.” (Jokinen 2005, 22).27
2) Tila. Arki <strong>ei</strong> ole mihinkään erityiseen tilaan sidottu. Arkea voi olla yhtä hyvintyöp<strong>aika</strong>lla, koulumatkalla tai hotellihuoneessa kuin kotonakin. Nykyteknologia on vielälaajentanut arjen kokemuksen piiriä virtuaalisiinkin maailmoihin. Arkea määrittää sitenpikemminkin rajojen puute kuin tilallinen erityisyys. Arkea kuitenkin eletään aina jossakin,jonkin tilan ehdoilla. Arjen tärk<strong>ei</strong>mmäksi metaforaksi on us<strong>ei</strong>n nimetty koti. Kotimuodostaa arkea rytmittävän keskipisteen, josta lähdetään ja johon palataan. Koti <strong>ei</strong> ole<strong>niin</strong>kään maantieteellinen paikka kuin metafyysinen symboli (Felski 1999/2000, 23).Jokinen (2005) kirjoittaa arkisuuden syntyvän toimien “kotouttamisesta.” Arkisiksikotoun<strong>ei</strong>den rytmien tuoma turvallisuus on verrattavissa asutun kodin tuttuuteen: Kotona <strong>ei</strong>tarvitse kompuroida pimeässä, sillä valokatkaisijan p<strong>aika</strong>n löytää hapuilemattakin.Kotoisuus on “sisäpuolisuutta” (insideness), joka voi muotoutua vain pitkällä <strong>aika</strong>välillä(Dovey 1985, 37).3) Tapaisuus. Tapaisuuden ajatuksessa kiteytyvät arjen kotoisuus ja tuttuus. Felskinmukaan tavat ja tottumukset <strong>ei</strong>vät ole pelkästään toimintaa vaan kuvaavat myös asennetta:ne toteutetaan us<strong>ei</strong>n puoliautomaattisesti, poissaolevana, ruumiin muistin varassa (Felski1999/2000, 26). Arki on elämän kyseenalaistamatonta aluetta. On mahdotonta ottaakriittinen ja refleksiivinen asenne kaikkia arkielämän ulottuvuuksia kohtaan. Emmemitenkään selviäisi jokapäiväisen elämän monista vaatimuksista jos ne kaikkiedellyttäisivät innovatiivista ajattelua ja kyseenalaistamista. Toiminnan jatkuvuudenedellytys on siten reflektoimaton, toistuva toiminta. (Heller 1984, 129.)Tavat ja tottumukset mahdollistavat myös impulsiivisuuden ja innovaatiot (Felski1999/2000, 27): kun välttämättömät toiminnot tapahtuvat reflektoimatta, vapautuuajatuskapasiteettia muullekin kuin tarp<strong>ei</strong>den tyydyttämiselle. Toisaalta tavat ja tottumuksetvoivat us<strong>ei</strong>n olla myös konservatiivisia säilyttäjiä, ne pitävät asiat ennallaan, <strong>niin</strong> kuin neovat aina olleet.Arjen kolmijäsennysArki muodostuu siis Felskin ja Jokisen näkemyksen mukaan ajallisesta toistosta, rytm<strong>ei</strong>stä,suhteesta tilaan sekä tapaisuuksista. Arki kuitenkin viittaa ihmisen elämänkokonaisuuteenja siihen sosiaalisten suht<strong>ei</strong>den verkost<strong>oo</strong>n, johon yksilö kuuluu (Røgilds 1986, 60, lainattuSalmi 1991b, 38). Jokisen ja Felskin määritelmässä koko todellisuus ymmärretäänsosiaalisesti määrittyvänä, mikä johtaa vuorovaikutuksen ja ihmistenvälisten konkreettistenkohtaamisten väistymiseen taka-alalle. Korostaakseni arjen vuorovaikutuksellista luonnettalisään arjen ulottuvuuksiin vielä sosiaalisen ulottuvuuden. Arkea muokkaa voimakkaasti28
jokapäiväisen elämän ihmiskohtaamiset: palvelutalossa yksin elävän vanhuksen arki onhyvin toisenlaista kuin vaikkapa neljän pienen lapsen yksinhuoltajan. Arkeen vaikuttavatsekä ne ihmiset, joiden kanssa arki jaetaan että myös ihmiset, jotka kohdataanmahdollisesti päivittäin ilman että h<strong>ei</strong>tä lasketaan omaan varsinaiseen lähipiiriinkuuluvaksi – työyht<strong>ei</strong>sö, bussikuski, siiv<strong>oo</strong>jat, koulun opettajat tai hoitohenkilökunta –vaikuttavat kaikki siihen, millaiseksi jokapäiväinen elämä muodostuu.Tässä tutkielmassa olen soveltanut Jokisen ja Felskin muotoiluja oman ain<strong>ei</strong>stonianalyysiin sopivaksi siten, että tarkastelen arkea kodin ja työn ulottuvuudet yhdistävänäyläkäsitteenä, joka rakentuu 1) ajallisista rytm<strong>ei</strong>stä, rutiin<strong>ei</strong>sta ja toistoista, 2)suhteestatilaan sekä 3)sosiaalisista suht<strong>ei</strong>sta.4.3 Aineeton <strong>uusi</strong> työKotimajoittaja myy muutakin kuin yösijaaKotiansiotyön muotoja kuvataan term<strong>ei</strong>llä perint<strong>ei</strong>nen ja moderni kotiansiotyö, jotka ovatkotiin sijoittuvia pienyrittäjyyden muotoja. Perint<strong>ei</strong>nen kotiansiotyö tarkoittaa kotonatehtävää käsityön ja pientuotannon kaltaista työtä, kun taas moderni kotiansiotyö viittaatietointensiiviseen asiantuntijatyöhön, toimittajantyöhön tai konsultointiin, josta voidaanvälillä siirtyä esimerkiksi projektiluontoiseen palkkatyöhön tai muuhun freelancer-työhön.(Anttila ym. 2009, 13.) Kotimajoitustyöllä on sekä perint<strong>ei</strong>sen että modernin kotiansiotyönpiirt<strong>ei</strong>tä. Kotimajoitustyöllä on pitkät perinteet maaseudun ja myös Lapin osaelink<strong>ei</strong>nona. 2Kyse on us<strong>ei</strong>n enemmästä kuin vain yösijan tarjoamisesta matkailijalle. Tärk<strong>ei</strong>mmättuotteet ovat aineettomia; kotimajoittajat myyvät mielihyvää, mielikuvia, elämyksiä,kulttuuria ja omaa arkeaan. Kotimajoitustyö on luonteeltaan lähellä uudentyyppistäpalvelutyötä, johon liitetään muun muassa työn aineettomuus, henkilökohtaisuus, tunt<strong>ei</strong>denhallinta ja esteettisyys (ks. esim. V<strong>ei</strong>jola ym. 2008).Uuden työn kuvauksissa painottuvat tuotannon ja kulutuksen rajan hämärtyminen,talouden ja työn kulttuuristuminen. Uudessa immateriaalissa työssä kulttuurista jakommunikaatiosta on tullut työn välin<strong>ei</strong>tä. Kulttuuriteollisuus onkin yksi nop<strong>ei</strong>mminkasvavia uuden talouden aloja. (Julkunen 2008, 140–141.)Työn sosiologien mielenkiinnon kohteena on us<strong>ei</strong>n palkkatyö (labor). Esimerkiksi RaijaJulkunen rajaa Uuden työn paradoksit (2008) -teoksensa tutkimuskohteeksi2 Lapin kotimajoituksen mikrohistoriaa ks. esim. Paloniemi 2010.29
palkkatyöntekijät, jotka määritelmällisesti ovat työnantajien ja näiden yritysten tai muidenorganisaatioiden palveluksessa. Tässä tutkielmassa tarkastelen työtä hyvin laajassamielessä, sisällyttäen siihen myös itsensä työllistämisen monet muodot sekä virallistentyömarkkinoiden ulkopuolelle jäävän informaalin, palkattoman tai vaihtosuhteeseenperustuvan työn kuten kotityöt tai talk<strong>oo</strong>työ (ks. esim. Giddens 2001). Anthony Giddensin(2001, 376) mukaan työ (work) voidaan laajasti määritellä sellaisten fyysistä tai henkistäponnistusta vaativien tehtävien suorittamiseksi, joiden tavoitteena on tuottaa ihmistentarp<strong>ei</strong>ta tyydyttäviä palveluita tai tuott<strong>ei</strong>ta.Työelämän muutos kuvataan kark<strong>ei</strong>mmillaan lineaarisena kehityksenä kotona tehtävästäagraarista, kokonaisvaltaisesta työstä teolliseen, mekaaniseen tehdastyöhön ja siitä edelleenp<strong>aika</strong>sta irtaantuneeseen joustavaan, jälkiteolliseen työhön (ks. esimerkiksi Giddens 2001,379). Agraarissa yht<strong>ei</strong>skunnassa työn katsotaan nivoutuneen osaksi koko elämää, sillämaaseudun tyypilliset työt edellyttivät jatkuvaa työteliäisyyttä aamusta iltamyöhään asti.Vasta teollinen kaupunkiyht<strong>ei</strong>skunta erotti työn ja vapaa-ajan toisistaan erillisiksiarkielämän sfäär<strong>ei</strong>ksi. Nyt jälkiteollisessa yht<strong>ei</strong>skunnassa työ on jälleen murroksessa.Vuoden 2009 sosiologipäiville kutsuttiin paper<strong>ei</strong>ta työntutkimuksesta seuraavallakuvauksella, jossa tiivistyy tämänhetkisen uuden työn keskustelun lukuisat suunnat:Toistaiseksi voimassa olevan palkkatyön normi murenee reunoiltaan.Muu palkkatyö (pätkä-, kausi, vuokra- ja silpputyö, työllistämistyöt),erilaiset yrittäjyyden ulottuvuudet (freelancerit, mikroyrittäjät,apurahalla työskentelevät, saman<strong>aika</strong>isesti us<strong>ei</strong>ssa palkkatyösuht<strong>ei</strong>ssaolevat) ja informaalityö (harmaa työ, talk<strong>oo</strong>työ ja sellainen ansioidenedellyttämä toiminta, josta <strong>ei</strong> suoraan saa korvausta) muodostavatyhdessä muiden tuloläht<strong>ei</strong>den kanssa alati kasvavan systeemin, jotatyöelämän tilastot ja perint<strong>ei</strong>set työntutkimuksen analyysimenetelmättavoittavat huonosti. Työelämän murrokseen liittyy monia sosiologisestikiinnostavia ilmiöitä: rahan ja työvoiman globaali liike, <strong>uusi</strong> tieto- jakommunikaatioteknologia, palvelusektorin kasvu, monitaitoisuuden japers<strong>oo</strong>nallisuuden vaatimusten lisääntyminen, kantaväestönikääntyminen, sosiaaliturvan kattavuuden h<strong>ei</strong>kkeneminen, työvoimanpolarisaatio, ammatti-identiteettien liudentuminen ja työnsekoittuminen ajallisesti, p<strong>aika</strong>llisesti ja temaattisesti muuhun elämään.Työryhmään toivotaan paper<strong>ei</strong>ta siitä, mitä tapahtuu, kun työelämänmarginaali tunkee valtavirtaan. Kuinka isoista yht<strong>ei</strong>skunnallisistamuutoksista on oikeastaan kysymys, jos työelämään liittyvät perint<strong>ei</strong>setluokitukset ja merkitykset muuttuvat? (Sosiologipäivät 2009, työnhäilyvät rajat)Kuvaus paljastaa nykytyön monenkirjavuuden. Perint<strong>ei</strong>nen palkkatyön normi on saanutnäkyvästi rinnalleen monenlaisia päällekkäisiä ja rinnakkaisia työn muotoja, kuten30
vuokratyön, freelanceriuden ja erilaiset apuraha- ja hanketyöt. Pitkien työurien sijaantyöelämä näyttää mosaiikilta, joka k<strong>oo</strong>taan erimittaisista ja -tyyppisistä työsuht<strong>ei</strong>sta,monenlaisista koulutusjaksoista ja jaksoista palkkatyösuhteen ulkopuolella.Yht<strong>ei</strong>skuntatieteellisissä keskusteluissa uuden työn ominaisuudet nähdään us<strong>ei</strong>nkielt<strong>ei</strong>sinä: <strong>uusi</strong> työ on <strong>aika</strong>rosvo, joka pakottaa työntekijät jatkuvasti vaihtuviinprojekt<strong>ei</strong>hin, joihin siitä huolimatta täytyy omistautua koko pers<strong>oo</strong>nalla. Uuden työn eetoson sitä, että yht<strong>aika</strong>a on oltava kiinnostunut kaikesta ja toisaalta välinpitämätön kaikkeakohtaan. (Vähämäki 2003.) Mihinkään <strong>ei</strong> voi sitoutua liian pitkäksi <strong>aika</strong>a, vaan onpysyttävä alati valmiina muuttumaan, vaihtamaan alaa, tarttumaan uuteen tilaisuuteen.Yl<strong>ei</strong>nen oletus on, että työ liukenee muuhun elämään, <strong>ei</strong>kä ole enää ajallisesti ja tilallisestierillinen saarekkeensa.Uuden työn keskusteluissa palkkatyöhön liitetty työn ja muun elämän yhteenliukeneminenon ollut tuttua yrittäjille ja maaseudun töille jo ennen nykyistä työn murrosta. Siksikotimajoitustyön näkökulmasta uutta työtä voidaan tarkastella myönt<strong>ei</strong>sessä(kin) valossa.Kotimajoituksessa työ on kietoutunut yhteen muun elämän kanssa, se on osa arjenkokonaisuutta. Kotimajoitusyrityksen arkea voi ajatella tilkkutäkkinä, johon arjen tilkut onk<strong>oo</strong>ttu kirjavaksi, mutta luontevaksi kokonaisuudeksi (tilkkutäkkimetaforanmonikäyttöisyydestä ks. Vilkko 1997, 16). Kotimajoituksen arjessa <strong>ei</strong> välttämättä tarvitseponnistella pitääkseen erilliset ”työn” ja ”elämän” saarekkeet yhtenäisenä kokonaisuutena.Uusi palvelutyöUuden työn keskustelut kiinnittyvät Suomessa us<strong>ei</strong>n tietotyöhön tai projektimaiseksimuuttuneen työn mahdollisuuksiin ja haast<strong>ei</strong>siin. Vielä tietotyötäkin l<strong>ei</strong>mallisempaauudelle taloudelle ovat immateriaaliset palvelut, jotka kulutetaan ja tuotetaan välittömässävuorovaikutuksessa. (Julkunen 2008, 141.)Lapissa tämä <strong>uusi</strong> palvelutyö kietoutuu yhteen matkailun kanssa. Lapin yliopistonmatkailututkimuksessa onkin kehitetty uuden palvelutyön teoriaa ja todettu matkailutyönolevan jopa paradigmaattinen esimerkki uudesta palvelutyöstä: ”Jousta, hymyile, huolehdi,hurmaa, osaa, jaksa ja verkotu. Pistä peliin naisellisuuden tai miehisyyden esitys tilanteenja seuran mukaan. Työn tulos <strong>ei</strong> ole enää tavara tai palvelu, vaan elämys, joka synnytetäänyhdessä asiakkaan kanssa.”(V<strong>ei</strong>jola 2009.) Matkailutyössä, kuten muussakinpalvelutyössä, työntekijän pers<strong>oo</strong>nalliset ominaisuudet ovat erottamaton osa työtä. Työvaatii tekijältään tiettyjä esteettisiä, kehollisia ominaisuuksia, puhetapaa, asennetta ja31
tyyliä. Työntekijän on siis paitsi osattava tehtävänsä, myös näytettävä ja kuulostettavaoikealta. Työntekijän täytyy myös hallita tunt<strong>ei</strong>taan ja mielialojaan ja osattava synnyttääasiakkaissa toivottu tunnetila, kuten esimerkiksi luottamus, tyytyväisyys tai innostus.(V<strong>ei</strong>jola ym. 2008, 58; Julkunen 2008.)Vuorovaikutus ja kommunikaatio ovat nousseet tärkeään asemaan kaikessa työssä.Uudessa vuorovaikutuksellisessa työssä luodaan ja manipuloidaan tunnetiloja, <strong>ei</strong>kätyöntekijän tuottavuutta mitata yksikköinä vaan asiakkaan tyytyväisyytenä. (L<strong>ei</strong>dner 1999,Adkins 2005). Tätä vuorovaikutuksellista työtä kutsutaan us<strong>ei</strong>n tunnetyöksi. (Hochchild2003, V<strong>ei</strong>jola ym. 2008, 34–35.) Arlie Hochchildin kehittelemä tunnetyön käsite tarkoittaasitä, että ihmisten kykyä tuottaa ja hallita tunt<strong>ei</strong>ta käytetään hyväksi ansiotyössä.Hochchildin (2003, 147) määritelmän mukaan tunnetyön on täytettävä seuraavat kriteerit:1) suora vuorovaikutus asiakkaan kanssa, 2) tunnetilojen luominen asiakkaalle ja 3)työnantajalla on oikeus kontrolloida työntekijänsä tunne-elämää. Kotimajoitusyrittäjien ontoimittava omina, sisäistyn<strong>ei</strong>nä johtajinaan, ja manageroitava itse omia tunt<strong>ei</strong>taan32
5 ARKI LAPPILAISESSA KOTIMAJOITUSYRITYKSESSÄ5.1 Arjen analyysiEnsimmäisessä analyysiluvussa olen tarkastellut kotimajoittajien arkea sisällönanalyysinavulla. Arjen kolme ulottuvuutta ovat toimineet analyysia ohjaavina taustajäsennyksinä.Arjen sosiaalisen ulottuvuuden analyysissa olen etsinyt haastattelupuheestakotimajoittajien arkipäivän sosiaalisia suht<strong>ei</strong>ta ja r<strong>oo</strong>lijakoja. Olen tehnyt jaottelunhaastatteluain<strong>ei</strong>ston perusteella ja liittänyt haastattelupuheessa esiintyneet toimijatsellaiseen kategoriaan, jossa ne ovat haastattelukontekstissa esiintyneet.Tilallisen ulottuvuuden analyysissä tarkastelen miten isäntäperheen ja asiakkaan välistäetäisyyttä luodaan tilallisin k<strong>ei</strong>noin. Käytän apuna Erving Goffmanin (1959) tulkintojaetualasta ja taka-alasta nähden ne jatkumon ääripäinä matkailututkimuksen klassikko DeanMacCannellin (1989) tapaan. Hän tulkitsee Goffmanin etualan ja taka-alan jatkumonideaalityyppisiksi ääripäiksi, joiden välille turistiset kulissit rakennetaan (MacCannell1989, 101). Vaikka tilan jakoa julkiseen etualaan ja yksityiseen taka-alaan vahvistetaanarkkitehtuurisin ratkaisuin, rajanveto on kuitenkin ennen muuta sosiaalinen (MacCannell1981, 101) On myös muistettava, ett<strong>ei</strong>vät tilanjaot ole muuttumattomia, vaan ne voivat ollahyvin tilannesidonnaisia ratkaisuja.Arjen ajallisessa analyysissa kerään haastattelupuheesta ajankäyttöön liittyviä ilmauksia jatarkastelen sisällönanalyysin avulla, millaisia toistoja ja rytmejä sekä ajallisia jäsennyksiäkotimajoittajien arkeen kuuluu. Nämä haastattelussa esille nousevat hahmotukset <strong>ei</strong>vät tokiole ainoita arkea määrittäviä aikoja, ja haastattelukysymykseni ovat us<strong>ei</strong>n johtaneetkeskustelun tiettyihin suuntiin.33
5.2 Sosiaalinen ulottuvuusKuvio 1 Arjen sosiaaliset suhteet34
Läh<strong>ei</strong>ssuhteetSamassa taloudessa asuvat ovat haastattelemissani kotimajoituksissa puolisot sekäalaikäiset lapset (jos h<strong>ei</strong>tä oli) ja yhdessä tapauksessa aikuinen lapsi puolisoineen. Yhtälukuun ottamatta kotimajoittajat pyörittävät tai olivat ainakin jossain vaiheessa pyörittäneetmajoitusyritystä yhdessä puolisonsa kanssa.Lapsilla on aivan erityinen r<strong>oo</strong>linsa kotimajoittajan arjessa. Perheelliset haastateltavanipitivät kotimajoitusta hyvänä elink<strong>ei</strong>nona juuri siksi, että se mahdollistaa perheen ja työnyhdistämisen. Yhdessä tapauksessa kotimajoitus olikin vain väli<strong>aika</strong>inen ratkaisu sen <strong>aika</strong>akun lapset ovat pieniä. Maaseudulla lapset ylipäätään on perint<strong>ei</strong>sesti hoidettu kotona. 3Haastateltavani kehuu, että kun lapset ovat kotona, <strong>ei</strong> lapsia tarvitse lähteä viemään keskenaamu-unien tuiskuun ja pakkaseen, vaan ”ne saa jäähä onnellisina nukkumaan ko sie menetnavettaan.” Kun työ ja koti ovat samassa tilassa, vanhemmat pystyvät joustavastijakamaan lastenhoidon ja ansiotyön velvollisuudet.Lapset solahtavat luontevasti matkailutyön arkeen. Aikuiset lapset osallistuvat yrityksenpyörittämiseen, ja pienimmätkin saattavat kulkea vanhempiensa kanssa jopaasiakasryhmien mukana. Lapset seurustelevat asiakkaiden kanssa, istuvat tulilla,marjastavat ja kalastavat, joskus jopa saunovatkin: ”Ne on semmoisia että ne tulee mukanajoka p<strong>aika</strong>ssa. Ne on ollu rinkassa asiakasvaelluksillakin.”Lapset ovat mukana kohtaamisissa asiakkaiden kanssa toisaalta käytännön syistä, muttamyös tuomassa henkilökohtaista sävyä kohtaamiseen ja korostamassa perheyrityksenluonnetta. Lasten avulla yritys yhtäältä ”henkilöityy paremmin” ja toisaalta lasten läsnäolomuistuttaa, että asiakkailta edellytetään kunnioittavaa käytöstä.Kotimajoitustyö voi olla lapsille rajoittavaakin: matkailusesongit sijoittuvat yleensäkoulujen loma-aikoihin, joten vanhemmat ovat töissä silloin kun muut lomailevat.Esimerkiksi lomamatkat koulujen loma-aikoihin <strong>ei</strong>vät vanhempien kanssa onnistu. Us<strong>ei</strong>nlapset joutuvat myös hyväksymään asiakkaiden tarp<strong>ei</strong>den menevän h<strong>ei</strong>dän omiensa edelle:Kyllä ne tietävät että asiakas on aina ensiksi. Sitten ikävä tilanne on jos heon uimassa lämpimänä päivänä ja tulee asiakas, he joutuu kaikki lähtemäänsieltä veestä ja tulemaan märkinä pyyheliinoissa sinne asiakkaan luo minunkanssa s<strong>ei</strong>somaan.Lapsista saatetaan toivoa myös yritykselle jatkajaa. Yhdessä yrityksessä toiminta olisiirtynyt jo ainakin osittain aikuisen pojan hoidettavaksi ja myös muista (lapsiperh<strong>ei</strong>den)3 Maaseudulla lasten päivähoit<strong>oo</strong>n vieminen on yl<strong>ei</strong>stynyt. Myös minun ain<strong>ei</strong>stossani lapset olivat joillakinosan vuotta päivähoidossa.35
haastatteluista saattoi aistia toiveen elämäntyön siirtymisestä seuraavalle polvelle.Etäperheeksi olen nimennyt haastateltavan osana omaa perhettään pitämät ihmiset, jotkaasuvat muualla, <strong>ei</strong>vätkä siten ole fyysisesti läsnä jokapäiväisessä elämässä. He ovatkuitenkin mukana ajatuksissa ja puh<strong>ei</strong>ssa. Etäperheeseen pidetään yhteyttä sähköpostitse japuhelimitse. He käyvät säännöllisesti kylässä ja h<strong>ei</strong>dän luokseen tehdään lomamatkoja.Etäperhettä ovat kaukana asuvat perheenjäsenet kuten aikuiset lapset, omat vanhemmat,aikuiset sisaret ja h<strong>ei</strong>dän perheensä. Etäperhe ovat monille osa perheen ydintä, vaikka <strong>ei</strong>vätasukaan samassa p<strong>aika</strong>ssa <strong>ei</strong>vätkä aina ole biologista sukua. Joillekin haastateltavilleperheeseen lukeutui pienen, normatiivisen ydinperheen lisäksi laaja sukulais- jaystäväjoukko.Haastateltavat saattoivat puhua perheestä paitsi suppeammassa sukulaismerkityksessämyös retorisena k<strong>ei</strong>nona korostaakseen läh<strong>ei</strong>siä suht<strong>ei</strong>ta joihinkin ihmisiin. Esimerkiksieräät kotimajoittajat olivat tulleet <strong>niin</strong> läh<strong>ei</strong>siksi alkuperäisen yht<strong>ei</strong>styökumppaninsakanssa, että he pitivät näitä sukulaisinaan: ”[Lapset ovat] kasuneet yhessä ihan pienestä. Neon ku siskoja ja veljiä. Siellä on syntymäpäiviä ja mummon hautajaisia ja... ”Etäläh<strong>ei</strong>siksi olen nimennyt haastateltavalle merkittävät ihmiset, jotka ovat ”lähelläsydäntä”, vaikka hekään <strong>ei</strong>vät ole fyysisesti läsnä arjessa. Läh<strong>ei</strong>siä ovat ”ystäväperheet”,”hyvin läh<strong>ei</strong>set perhetutut” ”sydänystävät”, ”sielunsisaret ja -veljet.” Nämä ihmiset <strong>ei</strong>vätkoskaan ole asiakkaan asemassa, vaan he ovat kyläillessään omia vieraita, vaikkamajoittuisivatkin asiakastiloissa: ”M<strong>ei</strong>llä on omat ystäväperheet, jotka taas <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> asiakkaitamissään nimessä. He saattaa majoittuu mök<strong>ei</strong>ssä, mutta ne on sitten m<strong>ei</strong>jänkustannuksella.”Vaikka etäläh<strong>ei</strong>set <strong>ei</strong>vät ole asiakkaita <strong>ei</strong>vätkä (ainakaan haastatteluissa) työntekijöitäkään,he saattavat kuitenkin auttaa talon töissä talk<strong>oo</strong>periaatteella tullessaan kylään ja näintavallaan korvata myös ylläpidostaan aiheutuvia kustannuksia.Mulla on paljon ystäviä täällä, jotka yleensä... tai ne on tottunu siihen joentisestä työp<strong>aika</strong>sta asti, että se on yleensä aktiivinen loma, että tehdäänyhdessä jotain puutarhatöitä tai... rakennetaan jotaki tai siivotaan joku juttuja sen jälkeen voidaan mennä vaikka pelaan paintballia tai kiip<strong>ei</strong>leen taimuuta. Eli tää on paljon sellaista ystäväapua ja talk<strong>oo</strong>henkeä.”Työnteko ystävien kanssa on kuitenkin enemmän hauskanpitoa ja yht<strong>ei</strong>stä ajanviettoa kuintotista työtä.36
Tänä kesänä ainaki oli jotenki semmoinen hirmu hyvä m<strong>ei</strong>ninki tuolla – – .Oli mukava tehdä siellä porukassa hommia ja sitte ku on äänentoisto sisälleja ulos <strong>niin</strong> sitten voi samalla bailata ja l<strong>ei</strong>kata nurmikkoa.Toisaalta joskus kun oik<strong>ei</strong>n hyvä ystävä on tulossa kylään, saatetaan vierailu ajoittaasellaiseen kohtaan, ett<strong>ei</strong>vät työt ole häiritsemässä tapaamista.P<strong>aika</strong>llisiksi olen määritellyt ihmiset, joita yhdistää tilallinen läh<strong>ei</strong>syys. Yhteys h<strong>ei</strong>hin onjatkuvaa kasvokkaista, fyysistä kohtaamista. P<strong>aika</strong>lliset ovat monenlaisissa, päällekkäisissär<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>ssa suhteessa kotimajoittajiin: he ovat us<strong>ei</strong>n yht<strong>ei</strong>styökumppan<strong>ei</strong>ta, kuten siiv<strong>oo</strong>jat,k<strong>ei</strong>ttäjät, poro- ja koirayrittäjät, mutta myös ystäviä ja toisinaan myös asiakkaita.Esimerkiksi mökkejä alueelle rakentavat majoittuivat kotimajoituksiin rakennustyön ajaksija myös isojen juhlien ajaksi kyläläiset majoittavat vieraitaan majoitusyritykseen: ”Jasemmoista ihan p<strong>aika</strong>llistaki, että jos on jollakin isommat syntymäpäivät tai häät tai muuta<strong>niin</strong> niitä majoittuu.”Matkailusta elävissä kylissä p<strong>aika</strong>llisesti syntyneet ystävyydetkin saattavat ollalyhyt<strong>aika</strong>isia kohtaamisia, sillä sesonkityöläiset vaihtuvat joskus vuosittain:Se on kyllä täällä semmoinen rankka juttu, että joutuu luopumaan tosipaljon, että ku tutustuu johonki ihmiseen, <strong>niin</strong> joutuu samalla tekemäänsemmoista eroprosessia, ku suurin osa on sitten vain yhen tai kaks sesonkiaja... yleensäki just talvisesongin ja sit lähtee pois. Nyt just erittäin rakasystävä on lähössä pois nyt tänä syksynä. Se on semmoista jatkuvaa eroa.Kyläläisyys muodostaa myös kuvitteellisen yht<strong>ei</strong>sön, johon tunnetaan vahvaa yhteyttä.Tuttavat ovat ystävien ystäviä, läh<strong>ei</strong>siksi muuttun<strong>ei</strong>ta asiakkaita ja muitahaastattelupuheessa asiakkaan ja ystävän välimaast<strong>oo</strong>n sijoittuvia ihmisiä. Suhteet näihinihmisiin on vaikea määritellä. Toisaalta he ovat tuttuja, toisaalta <strong>ei</strong>vät <strong>niin</strong> läh<strong>ei</strong>siä, ett<strong>ei</strong>köh<strong>ei</strong>tä voisi pitää maksavina asiakkaina. Ystävyyden ja asiakkuuden rajan vetäminen onSuomen kaltaisessa pienessä maassa hankalaa, jossa kaikki ovat jonkun tuttuja. Joskustavallisista asiakkaistakin saattaa tulla hyviä ystäviä, jopa sydänystäviä. Kun asiakkuudenja ystävyyden raja alkaa häilyä, rahanvaihto vaikeutuu:[Asiakkaista] on tullu. Siis ihan oikeen tosissaan ystäviä. – – [S]e on omallatavallaan ongelmaki. Koska sitten kun he on tulossa vieraaks <strong>niin</strong> serahanvaihto on vaikeeta. Koska semmoiselta ihmiseltä <strong>ei</strong> oik<strong>ei</strong>n enää osaaottaa rahaa, koska se on ihan kiva että hän tulee. Mutta toisaalta tietystitäytyy aina muistaa, et ku on pieni yritys, <strong>niin</strong> täytyy jollakin tapaa pitääjärki kädessä. Esimerkiks m<strong>ei</strong>llä, sitä mä <strong>oo</strong>n yrittäny, että esimerkiks omattuttavat, en puhu oik<strong>ei</strong>n ystävistä vaan tuttavista jotka haluaa tulla, <strong>niin</strong> mäaina sovin että j<strong>oo</strong> jos maksat ruokas, <strong>ei</strong> muuta. Että katotaan mikä seruokakorvaus kulloinkin on..37
Pienyrittäjän onkin oltava tiukkana, ja vaadittava korvausta muilta paitsi aivan lähimmiltäystäviltä. Tämä haastateltava on ratkaissut ongelman <strong>niin</strong>, että hän pyytää kaukaisemmiltatuttaviltaan vain ylläpitokustannuksien verran, <strong>ei</strong>kä siis ota lainkaan voittoa h<strong>ei</strong>dänkäynn<strong>ei</strong>stään. Oletettavasti ainakin osa tällaisista asiakkaista korvaa palveluksenmyöhemmin myös jollakin vastapalveluksella.TyösuhteetReng<strong>ei</strong>ksi olen nimennyt työntekijät, jotka <strong>ei</strong>vät saa varsinaista rahapalkkaa työstään, vaanhe saavat työnsä vastineeksi jotain muuta hyötyä. Tällaisia ovat esimerkiksityöharjoittelijat, työtä etsivät työttömät tai nuoret reppur<strong>ei</strong>ssaajat, jotka saattavat asuapidempäänkin yhdessä p<strong>aika</strong>ssa ”vellipalkalla.”No m<strong>ei</strong>llä on justiinsa tällainen [--]liftari, joka on käyny pari kertaaolemassa jossain muualla ja tullu takasin ja sit on yks rakennusmies, jokaon kans semmoisella, että ettii koko ajan muita töitä ja on tämmöisellärenkiperiaatteella. Sitten on... sitten on kaks harjoittelijaa.Rengit saavat työpanoksensa vastineeksi työkokemusta, elämänkokemusta tai ihan vainruuan ja majoituksen.Työntekijöitä ovat sopimusperustaisessa työsuhteessa olevat, jotka saavat siis rahapalkantyöstään. Tähän ryhmään voivat kuulua <strong>niin</strong> kyläläiset kuin joku perheenjäsenistäkin. 4Työntekijöitä oli haastattelemissani yrityksissä vähän. Huomattavasti yl<strong>ei</strong>sempää oli tehdätarpeen mukaan yht<strong>ei</strong>styötä muiden alueen yrittäjien kanssa.Alihankkijat ja muut yritykselle ostopalveluita tarjoavat yrittäjät olen nimennytYht<strong>ei</strong>styökumppan<strong>ei</strong>ksi. Haastattelemissani yrityksissä oli yl<strong>ei</strong>stä ostaa tarvittavat palvelutalihankintana toiminimellä toimivilta yrittäjiltä. Esimerkiksi siivous, ohjelmapalvelut jaruuanlaitto sekä sesonkiapu voidaan ostaa ostopalveluna.Ostopalveluiden käyttäminen mahdollistaa suuren jouston, koska kuluja tulee vain silloinkun on tehtävää työtäkin. Yht<strong>ei</strong>styökumppan<strong>ei</strong>ta ovat esimerkiksi poro- ja koirayrittäjätsekä toiminimellä työskentelevä siiv<strong>oo</strong>ja ja k<strong>ei</strong>ttäjä. Olen määritellyt yht<strong>ei</strong>styökumppaniksimyös ”kontaktit”, joilla haastateltava tarkoitti matkailualan yht<strong>ei</strong>styökumppan<strong>ei</strong>ta, jotkamarkkinoivat yritystä eteenpäin asiakkailleen. Kontakteja ovat myös suhteet isoihininstituutioihin, joiden kautta tulee asiakkaita.4 Yksi haastateltavistanikin oli työsuhteessa yritykseen, vaikka hän olisi halutessaan voinut olla osakaskin.38
AsiakkuussuhteetTyöllä maksaviksi asiakkaiksi olen määritellyt sellaisten asiakkaiden ryhmän (jota esiintyivaihtelevasti haastattelemissani paikoissa), jotka korvaavat työllään saamansa palvelun.Toisin kuin rengit, he ovat kuitenkin enemmän asiakkaan kuin työntekijän asemassa.Esimerkiksi etäisemmät tuttavat saattavat tulla lomailemaan ja maksavat ainakin osankustannuksista talkoilemalla.Me ollaan pidetty... tai oikeestaan koitettu pitää sillain että maillä ontalk<strong>oo</strong>ihmisiä, silloin voi asuu tai tehään yhessä ruokaa tai tämmöistä.Myös täysin vieraat asiakkaat voivat joskus maksaa oleskelustaan epävirallisesti työllä,vaikka työnteon hyöty <strong>ei</strong> välttämättä olekaan suhteessa kustannuksiin. Esimerkiksi eräässäyrityksessä oli us<strong>ei</strong>n pidempi<strong>aika</strong>isina vieraina ulkomaalaisia opiskelijoita, jotka kuittasivatylläpitonsa työllä:On <strong>niin</strong>ku sovittu, että hän kuitenkin jollain tavalla auttaa noissakoirahommissa, että sillä tavalla lomansa kuittaa. Että näitähän <strong>ei</strong> voisanoa, että nää on mitään työihmisiä.Tällaiset asiakkuussuhteet, joiden taloudellinen hyöty on olematon, ovat us<strong>ei</strong>n sosiaalisinperust<strong>ei</strong>n syntyn<strong>ei</strong>tä. Taustalla saattaa olla esimerkiksi myötätunto hankalassa tilanteessaolevia ja <strong>uusi</strong>a kokemuksia kaipaavia nuoria kohtaan. Nuorista voi myös olla iloa ja seuraa:”Ja totta kai tämmöinen nuori, joka haluaa oppii kauheesti, <strong>niin</strong> sehän on ihan kiva, koskasiinä voidaan kouluttaa omia koiria samalla (nauraa) ja opetella niitä niksejä.”Kasvoasiakkaita ovat asiakkaat, joihin on rahavälitt<strong>ei</strong>nen, mutta kuitenkinhenkilökohtainen suhde: h<strong>ei</strong>dät kohdataan yksilöinä ja tunnetaan nimillä. Nimientunteminen häivyttää suhteen rahavälitt<strong>ei</strong>syyden ja antaa vaikutelman kodinomaisesta,yht<strong>ei</strong>söllisestä suhteesta. Ain<strong>ei</strong>stossani esimerkiksi itsenäisesti matkustavat perheet,pitempään pysyvät vieraat tai vuosittain saapuvat kanta-asiakkaat ovat kasvoasiakkaita:”[E]simerkiksi yks japanilainen on ollu varmaan jo kahdeksan vuotta, joka tulee joka syksyennen joulusesonkia, joka vuokraa koko p<strong>aika</strong>n ja on siellä pimeessä, katt<strong>oo</strong> revontulia jasitten siellä käydään vaan lämmittämässä.” Joskus pidempään asuvista asiakkaista saattaatulla jopa osa omaa ystäväpiiriä.Hyvä esimerkki kasvoasiakkaista ovat ”perheenjäsenasiakkaat”, millä nimellä haastateltavakutsui asiakkaita, jotka asuvat talossa pitkään, perheen tavalliseen arkeen osallistuen:VK: Niin onkse tavallista että hän [asiakas] esimerkiksi tiskasi? Onko setavallista että asiakkaat tekee tämmöiset hommat siellä ite?H: Niin no se riippuu tietysti että mitä asiakkaita...39
VK: Niin no <strong>ei</strong> jotku talvipakettilaiset (naurua)...H: Ei varmasti tiskaa. Mutta nää on niitä <strong>niin</strong> sanottuja perheenjäseniä.Niin jos ne haluu tiskata <strong>niin</strong> ne saa tiskata. – – Et ne... siis ku ne kokee senet on perheenjäsen.Perheenjäsenasiakkaat saattavat olla avuksi käytännön töissä, vaikka he ovatkin maksaviaasiakkaita, joilla <strong>ei</strong> ole varsinaista velvollisuutta tehdä mitään. Esimerkiksi koiratarvikk<strong>ei</strong>tatekevän kotimajoittajan asiakkaat halusivat sadepäivänä auttaa kankaiden l<strong>ei</strong>kkaamisessa.Tällaista apua <strong>ei</strong> olisi asiakkaalta voinut pyytää, mutta jos he itse haluavat auttaa, h<strong>ei</strong>stä voiolla sekä apua että seuraa monotonisessa työssä.Anonyym<strong>ei</strong>ksi asiakkaiksi olen nimennyt sesonkimatkalaiset, jotka tulevat us<strong>ei</strong>n jonkinmuun yrityksen (esimerkiksi safariyritys) kautta suurina ryhminä, ja joille tarjotaantarkkaan tuotettuja ohjelmapalveluita ilman henkilökohtaista kohtaamista. Anonyym<strong>ei</strong>stäasiakkaista puhutaan koko ryhmän nimellä: ”Safariryhmät”, ”britticharterit”, ”venäläisetcharterit.” Lapin matkailussa talvi, etenkin joulunseutu, on anonyymien asiakkaiden <strong>aika</strong>aja kevättä kohden suhteet asiakkaisiin alkavat muuttua henkilökohtaisemmiksikohtaamisiksi.Ohjelmapalveluiden tuottaminen isoille ryhmille voi olla yksitoikkoista ja puuduttavaa, jamonet haav<strong>ei</strong>levat haastavammista ja henkilökohtaisemmista asiakkaista:Se on m<strong>ei</strong>dän unelma, että saatais erityisryhmiä. Vaikka ne <strong>ei</strong> tuota <strong>niin</strong>hyvin, <strong>niin</strong> niistä saa suolaa elämään.– – Niinku nämä tämmösetpitkäkestoiset, että on vaikka luokassa huono ryhmähenki ja sitä ruvetaanparantamaan tai... tai kehitysvammaisten kanssa tehään työskentelyä jamotoriikkaa parannetaan, <strong>niin</strong> ne on sitten semmoisia erilaisia. Niistä saasemmoisen hyvän olon itelle.Asiakkaiden jatkuva vaihtuminen, kohtaamisen pinnallisuus ja työn liukuhihnamaisuusjohtavat jatkuvassa toistossaan kyllästymiseen. Pitkäkestoisemmat asiakkuussuhteet, kutenerityislapset tai koulu- tai työyht<strong>ei</strong>söt olisivat taloudellisesti vähemmän kannattavia, muttatyön sisällön kannalta mielekkäämpiä.40
5.3 Tila ja etäisyysKuvio 1 Arjen tilallinen ulottuvuus.Isäntäväen takatilaYksilön intiimiä tilaa ovat p<strong>aika</strong>t, jotka ihminen kokee ikiomikseen. Niillä saattaa ollajotain erityistä merkitystä tai ne ovat vain paikkoja, jonne vetäytyy kun haluaa hetkenomaa rauhaa. Varsinkin lapsille oli us<strong>ei</strong>n järjestetty omat huoneet ja aikuisille työhuoneet.Muita omia, merkityksellisiä tiloja haastatteluissa tuli esiin suo, jossa haastateltava kävi41
itsekseen kävelemässä sekä pihamaalle ripustettu ”ajatteluriippumatto.” Myös yrttitarha,kasvimaa ja lasten mansikkaruukut olivat tällaisia palasia itselle rajattua maailmaa:[Lapset] esittelivät minulle omat mansikkapaikkansa: jokaisella lapsella olioma mansikkapensasruukku, jota he hoitivat ja jonka hedelmät he saivatsyödä itse. (Ote kenttäpäiväkirjasta, VK)Perheen intiimiksi tilaksi olen nimennyt yksityiset alueet, joihin asiakkaille <strong>ei</strong> ole pääsyä,ja jossa perheenjäsenet viettävät yhdessä <strong>aika</strong>ansa. Tämä tila on varsinainengoffmanilainen taka-ala. Haastattelemassani yrityksessä yksityistä tilaa <strong>ei</strong> ole rajattukylt<strong>ei</strong>n, vaan se on hienovaraisemmin tilallisin ratkaisuin ilmaistu:M<strong>ei</strong>llä on ollu aidat, jotka on vasta viime viikolla purettu pois. Semmoinen<strong>niin</strong>ku kivipolkuaita, ja samoin takana. Se on <strong>niin</strong>ku rakennuksen ajaksipurettu pois. Se on minusta ihan riittävä yksityisyys. Ei siinä tarvi laittaamitään kylttiä, se on selvää että se on yksityinen.Us<strong>ei</strong>n asuintilat ovat joko kokonaan erilliset tai erillisellä sisäänkäynnillä erotetut. Kunmajoitustilat olivat samassa rakennuksessa kuin asuinkotikin, oli käytävästä olohuoneeseenkulkeva liukuovi merkkinä yksityisestä tilasta. Kun liukuovi oli kiinni, se viestittiasiakkaalle, ett<strong>ei</strong> perhettä saanut häiritä: ”Laitoin nuo väliovet kiinni vaan, että täällä <strong>ei</strong> <strong>oo</strong>kukaan kotona.”Yksityisen puolen intiimiyttä <strong>ei</strong> tarvitse jatkuvasti korostaa, koska ero tehdään selväksi hetiasiakkuussuhteen aluksi: ”Silloin kun vieraat tulee <strong>niin</strong> silloin esitellään ne tilat jakerrotaan mitä missäkin on. Ja sitten tosiaan sanotaan, että sitten toisella puolen on meänoma asunto.”Myös katkelma kenttäpäiväkirjastani osoittaa, että yksityinen puoli erotetaan monesti myöstoiminnalla ennemmin kuin ulkoisin merk<strong>ei</strong>n:Menemme sisään. [Isäntä] menee talon vasemmanpuol<strong>ei</strong>sesta ovesta, minäm<strong>ei</strong>naan seurata häntä, mutta hän viittilöi minua menemään sisään talonoikeanpuol<strong>ei</strong>sesta ovesta. Tuolla on siis jotain, jota <strong>ei</strong> ole tarkoitettuvieraiden silmille? Yksityisalue, pääsy kielletty. Ovissa <strong>ei</strong> tosin lue mitään,en tunnistaisi julkista ja yksityistä puolta.– – –Menen [sisäkautta] kurkkaamaan yksityiselle puolelle. Siellä[haastateltavalla] on oma työhuone – –. Siellä on myös olohuone ja pienik<strong>ei</strong>ttiö. Kaikki siistiä, mutta tavaraa on enemmän kuin toisella puolella. Enuskalla mennä pidemmälle, mutta epäilemättä jossain on myösmakuuhuone. (Ote kenttäpäiväkirjasta, VK.)Sisäkautta kulkiessa yksityinen ja julkinen puoli olivat käytännössä yhtä tilaa, ne erottitoisistaan vain käytävä, jonka ovi on aina avoinna. En silti rohjennut ulottaa42
tutkimusmatkaani k<strong>ei</strong>ttiötä pidemmälle yksityiselle puolelle. Myös asiakkaat saattavatkäydä tiedustelemassa jotain tai katsomassa vastasyntyn<strong>ei</strong>tä koiranpentuja, mutta suurinosa kunnioittaa minun tavallani näkymätöntä rajaa yksityisen ja julkisen puolen välillä.”Yleensä ihmisillä on semmoinen tietynlainen kunnioitus, ett<strong>ei</strong> koko ajan... Ymmärtäähänjokainen että tarvii omaa <strong>aika</strong>akin.”Aina <strong>ei</strong> pelkkä hienovarainen vihje riitä osoittamaan missä kulkee raja yksityisen jajulkisen tilan välillä, siitä kert<strong>oo</strong> seuraava sylkemisepisodi, jonka seurauksena nuori äitijoutui aitaamaan osan pihasta selvästi oman perheen käyttöön:[S]e oli eka kesä ku mä satuin olemaan täällä sisällä ku joku asiakas... – –niitä oli miehiä paljon ja ne käveli tuolta – – m<strong>ei</strong>jän pihan poikki, eli tuostajotenki ne oikas tuosta m<strong>ei</strong>dän pihan ohi ja sitten ne mokomat vielä sylkäsjustiin tuohon ikkunan alle. Siellä missä mie olin ollu lasten kanssa, m<strong>ei</strong>lläoli p<strong>ei</strong>tto levitettynä – – Se oli inhottavaa, että joku voiki <strong>niin</strong>ku... silloin se<strong>ei</strong> ollu riittävästi. Silloin minä että nyt tämä loppuu. Että m<strong>ei</strong>l oli piha-alue,joka minun mielestä oli <strong>aika</strong> selkeä jo silloin, että m<strong>ei</strong>l oli tuolit ja m<strong>ei</strong>l olipöytä ja aurinkovarjoja ja leluja. Minusta se oli hyvin selkeää. Tietysti mäolin ottanu sen p<strong>ei</strong>ton sisään ku mä olin tullu. Että ne kävelee sen läpi javielä sylkee. Minusta se oli kauheaa. Että nyt me tarvitaan kyllä raja tässä,aita pantiin sitten pystyyn. Mutta nyt m<strong>ei</strong>llä on selkeästi oma piha, joka <strong>ei</strong><strong>oo</strong> kaikkien käytössä.Kun yksityisen alueen merk<strong>ei</strong>ksi <strong>ei</strong>vät riittäneet hienovaraiset esineet, oli oma aluerajattava järeämmin k<strong>ei</strong>noin aitaamalla asuintalon ympäröivä piha-alue.Yrityksen tilat ovat sellaisia alu<strong>ei</strong>ta, jotka kuuluvat selvästi yritykselle. Ne ovat siispelkästään ansiotyöhön liittyviä tiloja (<strong>ei</strong>vät siis ole perheen käytössä), mutta joihinasiakkailla <strong>ei</strong> ole pääsyä. Tällaisia tiloja on us<strong>ei</strong>mmiten erillinen toimisto- tai työhuone.Myös navetta voidaan laskea tähän kategoriaan, vaikka se <strong>ei</strong> suoranaisesti olekaanmatkailuun liittyvän yrityksen aluetta. Tilan tulkitseminen yksiselitt<strong>ei</strong>sesti yrityksen tilaksivoi olla hankalaa ja tilannesidonnaista: Esimerkiksi koirahäkit voidaan katsoa yrityksenalueeksi. Kuitenkin niille haastateltavalleni, joilla oli koiria, koirat olivat paitsi tulonlähdemyös tärkeä yksityiselämän harrastus. Siten vaikka koirat häkk<strong>ei</strong>neen ovatkin yrityksenomaisuutta, ne ovat myös mitä suurimmassa määrin omaa tilaa: ”Koira-alueet ovat minunikiomat, melk<strong>ei</strong>n voisi <strong>niin</strong> sanoa. Kyllähän me ne jaetaan... siis <strong>niin</strong>ku perheen... ja on nemyös yrityksen”Ambivalentti tila muuttuu tarvittaessa asiakkaiden käyttöön sopivaksi tai yksityiseksitilaksi. Esimerkiksi aamiaismajoitusyrityksessä lastenhuoneesta ja työhuoneesta voidaantarvittaessa tehdä asiakashuon<strong>ei</strong>ta:43
Välillä me annetaan [miehen työ-] huonetta, et se koettaa saada asiakkaattietyille päiville ja sit jos on joku ruuhkapiikki <strong>niin</strong> se [--] annetaanmajoituskäyttöön. Et on sekin huone. Me ollaan hyvin joustavia. Nyt me <strong>ei</strong>olla enää <strong>niin</strong> joustavia ku aluksi, et me ollaan alettu vähän laiskistuu, ett<strong>ei</strong>jakseta enää <strong>niin</strong> paljon rehata ja kantaa ja vaihtaa ja muuttaa joka välissä.Haastateltavan perheen on täytynyt joustaa majoitusyritysten tarp<strong>ei</strong>den mukaan, muttalasten kasvettua isommiksi ja majoitusyrittämisen ensi-innostuksen vähennyttyä omanperheen mukavuus on mennyt asiakasmäärien edelle. Kodissa <strong>ei</strong> ollut muutenkaan ollutselvästi rajattua yksityistä tilaa, ennen kuin lapset olivat alkaneet vaatia selkeämpääetäisyydenottoa asiakkaisiin:Ne rupes jotaki jännittämään ja mä olin varma että se liitty niihinasiakkaisiin. Ne vähä anto semmoista palautetta, ett<strong>ei</strong> yhtään tykkää, että onedes niitä asiakkaita. Sen jälkeen me muutettiin sitten niitä käytäntöjä, ettäme oltiin oikeestaan aina tarjottu aamupala tässä olohuoneessa. Pidetty sitäepätoivosesti siistinä, lelut oli... lapset paljon l<strong>ei</strong>kki vielä olohuoneessa. Seoli tietenki vähän raskasta äidin näkökulmasta, ja sitten ku lapset alkovierastaan tota asiakashommaa, <strong>niin</strong> me vaihdettiin <strong>niin</strong>, että me viiääntarjottimella ylös se aamupala.Haastattelukatkelmasta käy ilmi ambivalentin tilan ongelmallisuus: kun tila jakaa intiimintilan ja etualan funktiot, sitä on pidettävä paraatikunnossa siivoten jokapäiväisen elämänjälkiä jatkuvasti pois silmistä. Ambivalentti tila edellyttää siis jatkuvaa huoltamista jaylläpitämistä, siivoamalla säilytetään tilan järjestys. Kun tila päätettiin muuttaayksityisemmäksi, vapautui haastateltava siivouspain<strong>ei</strong>sta. Vaikka olohuone nyt onkinperheen käytössä suurimman osan ajasta, se muunnetaan asiakaskäyttöön esimerkiksisilloin, kun on katettava aamiainen isommille seuru<strong>ei</strong>lle.EtutilaVapaan kohtaamisen tiloja ovat alueet, jossa asiakkaat ja yrittäjät voivat molemmat liikkuaja seurustella vapaasti. Pihamaa on paras esimerkki vapaan kohtaamisen tilasta:Oikeastaan me halutaan, että se tapaaminen olis mieluummin ulkona,vaikka pihalla, että m<strong>ei</strong>dän yksityisalue pysyy yksityisenä. – – Me puhutaanh<strong>ei</strong>dän kanssa, ja jos mie olen hoitamassa lapsia rannalla ja he tuleekeskustelemaan. Se on semmoista small talkia.Yhdessä vierailemassani p<strong>aika</strong>ssa myös ruokailutila toimi vapaan kohtaamisen tilana. Seoli eräänlainen välitila kotimajoittajien oman yksityisen puolen ja asiakkaiden yksityistentilojen välillä. Ruokapöydän viereen oli levitetty lähialueen turistikoht<strong>ei</strong>den mainoksiasekä omia esitt<strong>ei</strong>tä, joten epäilemättä ruokapöytä toimi myös vastaanottotiskinä ja sitenruokailuhuoneen nurkkaus virittyi tarvittaessa myös muodollisen kohtaamisen tilaksi.44
Muodollisen kohtaamisen tilat ovat tiloja, joissa isäntäväki ja asiakas toimivat enitenr<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>staan käsin. Tällaisia tilant<strong>ei</strong>ta ovat esimerkiksi sisäänkirjautumisensisäänpääsyneuvottelutilanne, turvaohj<strong>ei</strong>den antaminen tai isolle ryhmälle vedettyaktiviteetti. Muodollisen kohtaamisen tiloja ovat esimerkiksi vastaanottorakennukset taiasiakkaiden tilat. Muodolliseen kohtaamiseen erikseen varattuja tiloja <strong>ei</strong> puhtaana ollutkuin kahdessa haastattelemassani yrityksessä, joissa oli erillinen vastaanottorakennus.Yleensä muodollista kohtaamista, esimerkiksi sisäänkirjautumista, varten oli varattu jokinnurkkaus ruokailuhuoneesta tai muusta yl<strong>ei</strong>sestä tilasta.Yrityksen asiakastiloiksi olen nimennyt tilat, jotka haastateltavat itse ovat haastattelussa taisen <strong>aika</strong>na piirtämässään kartassa määritelleet asiakkaiden tiloiksi, mutta joihin asiakkailla<strong>ei</strong> kuitenkaan ole pääsyä yksin ilman isäntäväen lupaa. Tällaisia ovat esimerkiksi ravintola,joulupukin maja ja erilaiset aktiviteettitilat. Nämä etualan tilat ovat näyttämönomaisia;siellä on kulissimainen sisustus (esimerkiksi jouluteema tai lappilaisuus) <strong>ei</strong>kä tiloja käytetämuuhun kuin asiakkaiden palveluun.Asiakkaiden takatilaAsiakkaiden yht<strong>ei</strong>siksi tiloiksi olen nimennyt sellaiset asiakkaille varatut tilat, joihin hevoivat kok<strong>oo</strong>ntua yhdessä viettämään <strong>aika</strong>a. Esimerkiksi ruokailutilat ja erilaiset aulat ovattällaisia asiakkaiden tiloja.Asiakkaiden intiim<strong>ei</strong>ksi tiloiksi olen nimennyt sellaiset asiakkaille varatut tilat, joitaomistajat <strong>ei</strong>vät itse käytä lainkaan, kuten esimerkiksi erilliset majoitusmökit, asiakas wc taiasiakaspaikoitus. Asiakkaiden tilat mahdollistavat asiakkaiden yksityisyyden jaetäisyydenpidon isäntäväkeen, siten ne ovat tavallaan taka-aloja. Ne ovat kuitenkinyrittäjien näkökulmasta edustustiloja, jotka on pidettävä siist<strong>ei</strong>nä ja kau<strong>niin</strong>a ja jotkaviestivät asiakkaalle yrityksen arvoja ja luonnetta.45
5.4 Arjen <strong>aika</strong>kerroksetKuvio 2 Arjen ajat.46
VuodenkiertoKotimajoitusyrityksissä eletään voimakkaasti vuodenkierron mukaan. Jokainenvuoden<strong>aika</strong> tuo mukanaan erilaiset päivärytmit, asiakkaat ja haasteet.Esimerkiksi ruskalle tulee ihmisiä, jotka ottaa sekä majoituksen ettäaktiviteetteja ja sitten talvella on sitten oikeestaan eniten aktiviteetteja jasitten kesällä tulee paljon semmoisia, jotka tulee vaan majoittumaan taisitten semmoisiin yksittäisiin juttuihin.Vuosirytmin määrittelevät matkailun sesongit, jotka perustuvat toisaalta osittain luonnonrytm<strong>ei</strong>hin, ihmiset tulevat mm. poimimaan marjoja, hiihtämään, kalastamaan tai ”ruskalle”,ja osittain kulttuurisesti määrittyn<strong>ei</strong>siin ajankohtiin kuten koulujen lomiin, jouluun,pääsiäiseen ja vappuun.Keski-Lapissa, jossa kaikki tutkimani yritykset sijaitsevat, sesongin huippukohtia ovatjoulunseutu ja kevään hiihtosesonki 5 :Koko joulukuun aatolle asti on britticharter<strong>ei</strong>ta ja sitten on venäläisetcharterit ja venäläisten joulu ku h<strong>ei</strong>llä on vähän myöhemmin tuojoulunvietto. Eli se on kaikista hektisin, silloin on päivät alkaa <strong>aika</strong> <strong>aika</strong>sinja loppuu tosi myöhään. On semmoista kymmentä tuntii, kahtatoista tuntii.Ja riippuu ihan siitä miten on myyty lentoja että miten ne työpäivät menee.Mut että lomapäiviä <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> joulukuussa <strong>ei</strong>kä tammikuussa. Tai tammikuunpuolenvälin jälkeen voi olla. Mut se on semmoista että silloin tehdäänylitöitä paljon.Joulun <strong>aika</strong>an tulevat suuret ulkomaiset ryhmät, jotka työllistävät varsinkinohjelmapalveluita tarjoavat kotimajoittajat lähes koko vuorokaudeksi: ”Kiir<strong>ei</strong>simpänäpäivänä se [mies] on aamukuudesta siihen puoli yhteen [yöllä]... <strong>niin</strong>kö siihen aamuun astijaloillaan tekemässä siellä.”Joulun jälkeen kiire hiukan helpottaa pääsiäiseen asti, ja vappu on maaginen rajapyykki,jonka jälkeen talvimatkailu lopullisesti päättyy:Nyt viime vuonnakin oli koko ajan, mutta se on semmoista mukavaa, ettätulee pieniä porukoita tulee sit siinä tammikuun ja pääsiäisen välissä. Sittenpääsiäisenä on hirveesti ihmisiä. Ja sit vapun jälkeen tulee semmoinen, ettäyhtäkkiä <strong>niin</strong>ku... Vappuna on vielä ihan täynnä ihmisiä, ja sitten onseuraavana päivänä ihan tyhjää.Vapun jälk<strong>ei</strong>nen kelirikon <strong>aika</strong> ennen varsinaisen kesän alkua, on hengähdystauko, jolloin”katotaan vähän mitä on ollut ja kelataan vähän taaksepäin” sekä korjataan, pestään ja5 Joulu-<strong>uusi</strong>vuosi on ulkomaisten matkailijoiden osalta pääsesonki, kotimaisten matkailijoiden osaltahiihtokausi maaliskuusta pääsiäiseen (Lapin matkailutilastollinen vuosikirja 2008, 19). Joillakin Lapinalu<strong>ei</strong>lla, esimerkiksi Tornionjokilaaksossa ja Ylä-Lapissa, kesäkuukaudet ovat kalastusturismin vuoksitärkeä sesonki.47
inventoidaan varust<strong>ei</strong>ta hektisen talven jäljiltä. Us<strong>ei</strong>mmat haastateltavani pitivät pidemmänloman joko heti vapun jälkeen keväällä tai syksyllä ennen joulusesongin alkua.Kesä<strong>aika</strong> on us<strong>ei</strong>mmissa majoitusyrityksissä melko hiljaista ja se käytetäänkin us<strong>ei</strong>nedellisestä talvesta palautumiseen. Monissa yrityksissä myös kesä on ”semmoistarakentamisen ja paperitöiden <strong>aika</strong>a. Tehdään semmoista mitä talvella <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> keritty.”<strong>Maaseudun</strong> pienyrittäjän toimeentulo tulee us<strong>ei</strong>n pienistä läht<strong>ei</strong>stä, ja siten <strong>niin</strong>ä aikoinakun matkailu <strong>ei</strong> työllistä kokopäiväisesti, voi keskittyä muihin töihin. Esimerkiksi yksihaastateltavani tasoittaa matkailusesonkien väliin jäävien aikojen taloutta valmistamallasyksyisin koiratarvikk<strong>ei</strong>ta ja pitämällä kesäisin koirahoitolaa.Kesän asiakkaat ovat yleensä pieniä porukoita, perh<strong>ei</strong>tä tai yksittäisiä matkailijoita, jotkahaluavat vain majoittua, <strong>ei</strong>vätkä <strong>niin</strong>kään käytä ohjelmapalveluita. Jos talvi on hektistä<strong>aika</strong>a, se on kuitenkin kaikessa kiir<strong>ei</strong>syydessään ennustettavaa: ryhmät on sovittu ja varattuetukäteen. Kesäasiakkaat puolestaan ovat us<strong>ei</strong>n satunnaisia ohikulkijoita, joiden varalta onjatkuvasti päivystettävä. Jatkuva läsnäolokin voi tuntua raskaalta:[T]ässä on oltava <strong>niin</strong> lähellä, että ovikello kuuluu tai näkee että joku onajanut tuohon parkkip<strong>aika</strong>lle. Että se on <strong>aika</strong> sitovaa tämä kesä. Että täälläjoutuu aina olemaan p<strong>aika</strong>n päällä. Kun taas talvella kun tulee ryhmät, netulee vain... ne tulee sovittuna <strong>aika</strong>na tai tekee varauksia. Harvoin tule<strong>ei</strong>lman varausta. Me aina tiedämme milloin tässä on ihmisiä milloin <strong>ei</strong>.Silloin... sekin on omalla tavallaan työläs se talvi, mutta siinä on välipäiviätalvella, me voitais mennä koko perhe Rovaniemelle ostoksille... tai ….jonnekin muuallekin, me voitais ajaa viikonlopuksi – – kaverien luo.Kesäsesonki huipentuu ruskaan. Kun olin elokuun lopulla haastattelumatkalla, oliruskamatkailusesonki pian alkamassa. Ruskan jälk<strong>ei</strong>sen rospuuton <strong>aika</strong>an kerätään vielähetki voimia ennen haastavimman joulukauden kiir<strong>ei</strong>tä: ”Ennen ku talvisesonki todellaalkaa <strong>niin</strong> kyllä täytyy henkir<strong>ei</strong>kä löytää molemmille.”Lepohetket ja hengähdystauot työntäyt<strong>ei</strong>sestä arjesta sijoittuvat vuodenkierrossa us<strong>ei</strong>nluonnon sanelemina kelirikon <strong>aika</strong>an. Kevään kelirikon ja ruskanjälk<strong>ei</strong>sten loskakelien<strong>aika</strong>an <strong>ei</strong> asiakkaita mielellään oteta, koska sääolosuhteet ovat huonot, ja muutenkinliikkumiset vähissä. Kevään ja syksyn hiljaiset viikot mahdollistavat myös pidemmätlomar<strong>ei</strong>ssut esimerkiksi ulkomaille.Lokakuulle mie <strong>oo</strong>n miettiny, että mie pidän viikon loman silloin. Silloin kunon hiljaisempaa ennen kuin alkaa joulusesonki. Ja sitten me oltiin pojankanssa Espanjassa kaks viikkoa vapun jälkeen kun oli hiljaisempaa.Kaikki haastateltavani olivat joko juuri käyneet matkoilla keväällä tai suunnittelivat48
matkaa vielä syksylle ennen joulusesongin alkua. Matkailuyrittäminen kääntääkin lomaajatnurinkurisiksi, koska töitä on eniten juuri silloin, kun muut ovat lomalla: ”Tietysti seon harmi vaan, että silloin kun on parhaimpia kelejä, silloin on kiir<strong>ei</strong>simmät päivät.”Myös perhehistoria saattaa synnyttää ihan omia irtiottotraditioita. Esimerkiksi yhdessähaastatellussa yrityksessä perhe piti vapaapäivän kesken sitovan kesäsesongin juhlistaenvanhempien hääpäivää:Kesällä me <strong>ei</strong> päästä mihinkään. Yks päivä vain, se on hääpäivä – – . Memennään kaikki... me kävellään lammelle tuonne toiseen päähän. Tuossakodassa. – – Tai jos tuntuu että se on kauheen vilkas päivä tai keli on hyväme <strong>ei</strong> mennä edes <strong>niin</strong> kauas vaan tuohon koiratarhan viereen laavulle jasieltä näkee parkkip<strong>aika</strong>lle jos joku tulee.Kulttuurisesti merkittävät juhlapäivät voidaan myös päättää pitää vapaina esimerkiksilasten vuoksi, vaikka kysyntää olisikin. Esimerkiksi jouluaatto tai joulupäivä saatetaanpyhittää oman perheen joulunvietolle, vaikka se on koko vuoden huippusesonkia.PäivärytmiMatkailuyrityksen arjessa viikot <strong>ei</strong>vät jakaudu normaalityöajan 6 rytmiin arkipäivineen javiikonloppuineen. Töitä paiskitaan juuri silloin kun muut ovat vapaalla, eli viikonloput jaloma-ajat ovat työntäyt<strong>ei</strong>simpiä aikoja. Matkailutyötä <strong>ei</strong> myöskään tehdä kellon kanssa,vaan päiväkohtaisesti <strong>niin</strong> pitkään kuin on tarvis tai <strong>niin</strong> pitkään kuin jaksaa. Esimerkiksiyksi haastateltava kert<strong>oo</strong> majoitusyrityksen olevan auki <strong>niin</strong> pitkään kuin joku talosta onher<strong>ei</strong>llä: ”Heti kun päätän että nyt mennään nukkumaan ja käy suihkussa ja otanpäivävaatteet pois, en mä ennää mee h<strong>ei</strong>tä [asiakkaita] ottaan vastaan. Sitten me ollaankiinni, joskus puoli yhen, yhen maissa, tai puoli kahen.” Toinen yritys taas on kesäsesongin<strong>aika</strong>an avoinna ympäri vuorokauden, pitäen erillisen majoitusrakennuksen ovia aukikesäöisin, jotta yölliset kulkijat voivat majoittua herättämättä isäntäväkeä ja maksaayöpymisensä vasta aamulla.Haastateltavien oli vaikeata kuvata tyypillistä päivän kulkua, koska sesonkien vaihtelutvaikuttavat <strong>niin</strong> voimakkaasti päivärutiin<strong>ei</strong>hin. Säännöllisyyttä päivärutiin<strong>ei</strong>hin tuovatpakolliset, päivittäin hoidettavat ”paperityöt” eli kirjanpidon, varausten ja sähköpostienhoitaminen, kodinhoidolliset tehtävät kuten pyykkäys, siivous ja kunnossapito, sekäeläinten ja lasten tarp<strong>ei</strong>sta huolehtiminen. Vaikka eläimet ja lapset tarvitsevat päivittäistä,säännöllistä huomiota ja hoivaa ympäri vuoden, h<strong>ei</strong>dänkin päivärutiininsa ovat kuitenkin6 Työelämätutkimuksessa normaalityöajaksi on kutsuttu sopimuksilla, lailla säädeltyä työ<strong>aika</strong>a.Normaalityöpäivä on 7,5–8 tunnin mittainen, aamulla alkava arkipäivä. (Julkunen ym. 2004, 220.)49
erilaisia talvi- kuin kesä<strong>aika</strong>an. Esimerkiksi yhdellä haastateltavallani lapset ovatpäivähoidossa huippusesongin <strong>aika</strong>an, mutta rauhallisempina aikoina lapset saavat kulkeamukana työssä. Muilla haastateltavilla lapset ovat kulkeneet mukana matkailutyön arjessaympärivuotisesti, ja elink<strong>ei</strong>non valintaakin perusteltiin lapsiystävällisyydellä: ”Tavallaanasioihin vaikutti se, että olis kiva ku lapset on pieniä, ett<strong>ei</strong> tarttis pakosta käydä missäänkodin ulkopuolella töissä, että lapset hoituu siinä samassa ja [--] oli silloin puoli [vuotta]ku me aloitettiin. Mie olin vielä äitiyslomalainen”.Myös koirien ruokkiminen ja niiden häkkien puhdistaminen ovat päivittäisiävelvollisuuksia, jotka rytmittävät koiratilojen päivää vuodenajasta riippumatta. Huskyttekevät töitä asiakkaiden kanssa talvisin ja siten niidenkin talviset päivärutiinit poikkeavatkesärutiin<strong>ei</strong>sta.Työ ja vapaa-<strong>aika</strong> <strong>ei</strong>vät ole selvästi erotettavissa haastateltavieni arkipäivässä, vaanlepohetket otetaan työnteon lomassa. Joillekin haastateltavilleni työ ja harrastus ovat myössama asia, mikä entisestään liudentaa työn ja vapaa-ajan rajaa: ”Kaikki liittyy vähänkaikkeen [työhön ja vapaa-<strong>aika</strong>an]. – – Koska me kaikki harrastetaan kaikkea mitä tuollaon.”Mikä <strong>niin</strong>ku tämmöisessä työssä on vapaa-<strong>aika</strong>a? Onko se vapaa-<strong>aika</strong>a vaityötä ku sä koulutat koiria... siis koska se on molempia tavallaan. – –Tietysti ku mä istun koneen ääressä ja teen koiratarvikk<strong>ei</strong>ta. Se on ihanselkeesti työtä. Mutta kaikki koirien kanssa puuhailu <strong>ei</strong> välttämättä ole <strong>niin</strong>selkeä.Koska harrastus ja työ ovat limittäisiä, voisi levon ja vapaa-ajan tunteen ajatella syntyvänennemmin mielekkäästä tekemisestä ja siitä, että nauttii tekemästään työstä kuin selkeästäerosta ansiotyöhön.Kodin <strong>uusi</strong>ntamisen toimet, kuten siivous ja pyykinpesu, samoin kuin miesten vastuullaolevat (ja siten perint<strong>ei</strong>sesti kodin <strong>uusi</strong>ntamisen ulkopuolelle luetut) rakennustyöt, ovatvälttämättömiä velvollisuuksia asiakkaiden viihtyvyyden ja näyttämön kulissienylläpitämisen vuoksi. Siksi ne voidaan laskea enemmän työksi kuin esimerkiksi koirienhoitaminen, joka on paitsi elink<strong>ei</strong>no myös harrastus. ”Työ” ja ”vapaa-<strong>aika</strong>” ovat siisenemmänkin mielentiloja kuin selkeästi erotettavissa olevia kokonaisuuksia.Aamiaismajoitusyritystä puolisonsa kanssa pyörittävä äiti myöntää kaipaavansa joskus”todellista vapaa-<strong>aika</strong>a”, sellaista vapaa-<strong>aika</strong>a, jonka voisi selkeästi rajata työstä. Hänelletällaista selvästi määriteltyä vapaa-<strong>aika</strong>a olisi <strong>aika</strong>, jolloin kodissa <strong>ei</strong> olisi ollenkaanasiakkaita. Kotimajoittamisen raskainta työtä on jatkuvassa valmiustilassa oleminen, se50
ett<strong>ei</strong> voi koskaan täysin rentoutua omassa kotonaan.[S]e [vapaa-<strong>aika</strong>] <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> semmoista selkeää. Se <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> <strong>niin</strong> selkeää. Ettäjoskus sitä toiv<strong>oo</strong>, että niitä asiakkaita <strong>ei</strong> olisi ollenkaan. Sit tarviisemmoista todellista vapaa-<strong>aika</strong>a, että varsinki silloin... se varsinainentyönteko on sitä, että laittaa aamupalan ja hoitaa tuota pyykkihommaa japetaa ja siivoaa. Sitä riittää harvaksi päiväksi <strong>niin</strong> että se olis täys työpäivä,mutta enemmän rasittavaa on mielentila. Ett<strong>ei</strong> aina voi ottaa rennostiomassa kotonaan kun mitä ehkä haluais, että se on se raskain puoli ehkä.Toiselle haastateltavalle vapaa-ajan ja työn samankaltaisuus <strong>ei</strong> ole mikään ongelma: Häntekee itsekseen samoja juttuja kuin asiakkaidenkin kanssa, erona vain, että ”vapaa-ajallamelon eri r<strong>ei</strong>ttejä. Asiakkaiden kanssa on yleensä ne samat r<strong>ei</strong>tit.” Kun <strong>ei</strong> tarvitse ottaahuomi<strong>oo</strong>n turvallisuusohj<strong>ei</strong>ta, asiakkaiden taitoja tai muita ulkoisia vaatimuksia, <strong>ei</strong>känoudattaa r<strong>ei</strong>tistöjä ja ohj<strong>ei</strong>stoja, on omalla ajalla mahdollista rikkoa asiakkaiden kanssaaina samankaltaisina toistuvat rutiinit.Arkipäivän irtiottoja työnteosta voivat myös olla lukeminen, television katsominen, ulkoilutai joskus jopa osallistuminen kansalaisopiston kurssille. Monet kansalaisopiston kurssittosin <strong>ei</strong>vät sovellu matkailualan yrittäjälle, koska ne ovat us<strong>ei</strong>n koko kauden kestäviä, <strong>ei</strong>kämatkailutyötä tekevä ehdi harrastamaan kiir<strong>ei</strong>simpien talvikuukausien <strong>aika</strong>na.Menn<strong>ei</strong>syyden ja tulevaisuuden ajatArkinen elämä <strong>ei</strong> ole pelkkää nykyhetkestä ja tehtävästä toiseen siirtymistä, vaan jokaisestahetkestä kurottautuvat näkymättömät langat pitkälle eteen- ja taaksepäin. Tätähaastattelupuheessa esiintyvää eteen- ja taaksepäin katsovaa arjen <strong>aika</strong>tasoa kutsunmenn<strong>ei</strong>syyden ja tulevaisuuden ajaksi. Menn<strong>ei</strong>syyteen palaava muistelupuhe korostuuhaastattelemalla kerätyssä ain<strong>ei</strong>stossa, koska olen kysynyt ihmisiltä h<strong>ei</strong>dän yrityksensätaustoja ja toisaalta tulevaisuuden haav<strong>ei</strong>taan. Näissä kohdissa olen tietoisesti johdatelluthaastateltavat katsomaan eteen ja taaksepäin, mutta arkielämän moni<strong>aika</strong>isuus oli läsnähaastattelupuheessa muulloinkin.Haastatteluissa hahmotettiin menn<strong>ei</strong>syyttä yht<strong>ei</strong>skunnan, luonnon, yrityksen, suvun jayksilöhistorian kautta. Yht<strong>ei</strong>skunnan tason muistelupuheessa viitattiin yleensä johonkinhistoriallisesti merkittävään yht<strong>ei</strong>skunnalliseen tapahtumaan, us<strong>ei</strong>mmiten sotiin (Lapinsota, toinen maailmansota). Myös luonnonilmiöiden, kuten erityisen runsaslumisen talventai Mauri-myrskyn, kautta hahmotettiin <strong>aika</strong>a: ”Alettiin rakentamaan ko Mauri-myrskykävi.”Yrityksen, suvun ja yksilön historia kietoutuivat haastatteluissa yhteen kotitilan kautta.51
Sellaiset yrittäjät, joiden juuret olivat syvällä asumassaan maassa, korostivat <strong>aika</strong>isempiensukupolvien merkitystä, vasta kymmenisen vuotta tilaa pyörittäneet puolestaan keskittyivätomaan yksilöhistoriaansa. Omaa elämänkulkua ja myös perhe-elämään kietoutuvaayrityksen historiaa hahmotettiin erityisesti omien lasten kautta: ”Silloin kun lapset olipieniä”, ”Silloin kun m<strong>ei</strong>jän [lapsi] oli alta kymmenen”, ”Ku me muutettiin tänne [lapsi]oli vastasyntynyt.”Tulevaisuuden <strong>aika</strong>taso tuli haastattelupuheessa näkyviin erityisesti yrityksen jatkuvuudentoiveena ja tulevaisuuden investointien suunnitteluna. Haastatteluhetkelläsuunnittelupuhetta l<strong>ei</strong>masi uhkaava taloustaantuma, joka sai yrittäjät lykkäämääninvestointeja, kunnes maailmantalous kohenee. Tulevaisuuden haav<strong>ei</strong>kseen yrittäjätmainitsivat yrityksen jatkumisen seuraavassa polvessa, sesonkien tasoittumisen jamahdollisuuden tehdä mielekästä työtä erityisryhmien kanssa.5.5 YhteenvetoSosiaalisten suht<strong>ei</strong>den häilyvät rajatKotimajoitus näyttää olevan koko perheen toimintaa, johon osallistuvat <strong>niin</strong> lapset kuinvanhemmatkin. Mahdollisuus hoitaa lapset kotona voi olla jopa perustekotimajoitusyrityksen perustamiseen. <strong>Maaseudun</strong> naisyrittäjyyttä tutkineen Hanna-MariIkosen ain<strong>ei</strong>stossa maaseudun yrittäjäksi ryhtymisen perusteluiksi oli us<strong>ei</strong>n annettumahdollisuus hoitaa hoivaikäiset lapset kotona. Maaseudulla <strong>ei</strong> välttämättä löydyhoitopaikkaa lähietäisyydellä, ja lasten päivähoit<strong>oo</strong>n vieminen on voinut olla yht<strong>ei</strong>sössäpaheksuttavaakin, jos vanhemmat ovat työskennelleet kotona (Ikonen 2008, 214).Mary Douglas (1991) pitää hotellia kodin antiteesinä, koska hotelli toimii markkinoidenlogiikalla, kun taas kodin toimintalogiikka perustuu vastavuoroiseen lahjanvaiht<strong>oo</strong>n jayht<strong>ei</strong>söllisyyteen. Nämä vastakohtaiset toimintalogiikat ovat kotimajoittajien arjessaluontevasti kietoutuneet yhteen. Tämä yhteenkietoutuminen näkyy erityisesti sosiaalistensuht<strong>ei</strong>den laadussa. Olen jakanut ain<strong>ei</strong>stoni sosiaaliset suhteet läh<strong>ei</strong>ssuht<strong>ei</strong>siin,työsuht<strong>ei</strong>siin ja asiakkuussuht<strong>ei</strong>siin, joista jokaisessa on sekä hotellin että kodin logiikkaanperustuvia suht<strong>ei</strong>ta. Esimerkiksi”perheenjäsenasiakkaat” tai työllä maksavat asiakkaat ovatlähempänä kodinomaista suhdetta, joka <strong>ei</strong> ole ensisijaisesti taloudellisesti orientoitunut.Anonyymit asiakkuusuhteet taas perustuvat puhtaasti rahanvaiht<strong>oo</strong>n. Tämä markkinoidenlogiikan ja kodin logiikan liudentuminen on reflektoimatonta ja luonnollista, mutta tuleenäkyväksi kyseenalaistuessaan, esimerkiksi silloin kun ystävyyssuhteeksi muuttunut52
asiakkuus hankaloittaa maksun perimistä palveluista.Vaikka kotimajoitustoiminta on yrittämistä ja siten periaatteessa tähtää voittojenmaksimointiin tai vähintäänkin kannattavaan tulokseen 7 , <strong>ei</strong>vät arjen sosiaaliset suhteet olesiis pelkistyneet rahassa arvioitaviksi vaihtosuht<strong>ei</strong>ksi. Yksinkertaisimmillaan asiakkaanvoidaan katsoa olevan ”henkilö tai organisaatio, joka maksaa saamastaan tuotteesta taipalvelusta.”(Myyjän ABC, Suomen yrittäjät) eli asiakas määritelmällisesti korvaasaamansa palvelun tai tuotteen rahalla. Kotimajoittajien arjessa asiakkuus saa kuitenkinmonenlaisia muotoja, <strong>ei</strong>kä asiakkaan suorittama korvaus välttämättä aina ole rahallinen.Anni-Siiri Länsmanin (2004, 79) väitöskirjassa saamelaisten ja suomalaistenmatkailijoiden suhteet asettuvat jatkumolle ystävä–väärti–asiakas–turisti. Samankaltainenjako on nähtävissä myös omassa ain<strong>ei</strong>stossani. Länsmanin tutkimuksessa turisti tarkoittaahenkilöä, johon suhtaudutaan osana anonyymia massaa. Minun ain<strong>ei</strong>stoni turisteja ovatanonyymit asiakkaat. P<strong>aika</strong>llisen suhde myös asiakkaaseen on puhtaan taloudellinen,suhteesta yritetään saada irti mahdollisimman suuri taloudellinen hyöty. Asiakkuuden jaystävyyden välillä on joukko erilaisia henkilökohtaisempia suht<strong>ei</strong>ta. Länsmanin ain<strong>ei</strong>stossatällaisia henkilökohtaisia suht<strong>ei</strong>ta olivat väärtisuhteet, jotka perustuivat lahjanvaiht<strong>oo</strong>n javastavuoroisuuteen. (Länsman 2004, 52.) Länsmanin tulkinnan mukaan Lapin matkailunsynnyttämät modernit väärtisuhteet ovat saamelais(miehille) sosiaalinen resurssi, joka tuovaihtelua syrjäkylällä asuvan saamelaismiehen arkeen ja supp<strong>ei</strong>siin sosiaalisiinverkostoihin (Länsman 2004, 79). Minun ain<strong>ei</strong>stossani väärtisuhteen piirt<strong>ei</strong>tä on tuttavilla,kasvoasiakkailla ja työllä maksavilla asiakkailla. Myös minun ain<strong>ei</strong>stossani saattoikorvaukseksi ylläpidosta riittää joskus jopa mukava seura.Työntekijän palkkaaminen oli haastattelemissani yrityksissä harvinaisempi ratkaisu kuinmuunlaiset epäviralliset järjestelyt tai yritysten välinen verkostoyht<strong>ei</strong>styö. Yritykset ovathyvin pieniä, niissä <strong>ei</strong> yleensä yrittäjäperheenjäsenten työpanoksen lisäksi juuri muutatyövoimaa tarvitakaan. Verkostoituminen ja yht<strong>ei</strong>styö muiden alueen yrittäjien kanssa tuotarvittavaa joustoa ja mahdollistaa sen, ett<strong>ei</strong> yrittäjän itse tarvitse osata aivan kaikkea.Erilaisista epävirallisista työsuht<strong>ei</strong>sta ja reng<strong>ei</strong>ksi nimeämistäni ”vellipalkkalaisten” jamaaseudulle tyypillisestä talk<strong>oo</strong>työn yl<strong>ei</strong>syydestä on vaikea saada tietoa, koska neliikkuvat harmaan työn rajamailla (lukuun ottamatta erilaisia työharjoittelijoita).Esimerkiksi Tiina Pirttijärven (2008, 32) kokemuksen mukaan yrittäjät <strong>ei</strong>vät halunneet7 ”Yrityksellä tarkoitetaan yhden tai usean henkilön yhdessä harjoittamaa taloudellista toimintaa, jokatähtää kannattavaan tulokseen.” (Tilastokeskuksen käsitt<strong>ei</strong>tä)53
edes puhelimitse tehdyssä anonyymissä kyselyssä kertoa ”harmaista sesonkilaisista”,jott<strong>ei</strong>vät saisi verottajaa niskaansa.Merkittyjä tilojaKaupallisia koteja tutkin<strong>ei</strong>den Paul Lynchin ja Doreen MacWhannellin (1998) mukaanonnistun<strong>ei</strong>mpia kotimajoitusyrityksiä ovat sellaiset, joissa vieraiden majoitus voidaanjärjestää <strong>niin</strong>, että se häiritsee mahdollisimman vähän normaalia perhe-elämää. Sujuva arkiedellyttää siis mahdollisimman suurta etäisyydenpitoa asiakkaaseen. Us<strong>ei</strong>mmissahaastattelemissani yrityksissä tila onkin jaettu <strong>niin</strong>, että osa tiloista on selvästi asiakkailtasuljettua yksityistä aluetta. Missään <strong>ei</strong> ole käytössä yksiselitt<strong>ei</strong>siä ”Privat”-kylttejä, vaanyksityinen tila on hienovaraisemmin osoitettu. Yksityinen tila rajataan sekä materiaalisin jatilallisin ratkaisuin että toiminnalla, kertomalla tilanjaosta heti asiakkuussuhteen aluksi taivaikkapa ovia sulkemalla.Ihminen muokkaa tiloja paikoiksi, kytkee kokemuksiaan ja merkityksiä ympäristöönesin<strong>ei</strong>llä. Esin<strong>ei</strong>den sijoittaminen tilaan on tapa personalisoida tilaa, muokata tilaa omaksip<strong>aika</strong>ksi. (Raunio 2008, 112.) Julkista tilaa personalisoitiin intiimiksi kodin p<strong>aika</strong>ksiesimerkiksi sijoittamalla lasten leluja tai päivänvarjo nurmikolle. Kun tällaisethienovaraiset erottelut jäävät ymmärtämättä, tulevat rajaneuvottelut kivuliaasti näkyville.Muita esin<strong>ei</strong>den avulla julkiseen tilaan luotuja intiimin tilan saarekk<strong>ei</strong>ta olivat ain<strong>ei</strong>stossaniesimerkiksi riippumatto, koirien häkki ja lasten mansikkaruukut.Georg Simmelille etäisyys suurkaupunkilaisen selviytymisstrategiana on paitsi psyykkinenmyös konkreettinen tilaan liittyvä kategoria (Eräsaari 1995, 165). Tilanrajaukset etu- jataka-aloihin ja omiin yksityisiin saarekk<strong>ei</strong>siin ovat tilallinen ilmaus simmeliläisestäetäisyydenotosta.Ain<strong>ei</strong>stoni yritysten ensisijainen funktio on toimia asukkaidensa kotina, jamajoitustoiminta on siis vasta toissijaista tai jopa jonkin muun elink<strong>ei</strong>non rinnallakolmannella sijalla olevaa toimintaa. Siten asiakkaan ja isäntäväen kohtaamiseentarkoitetuissakin tiloissa on eletyn tilan tuntu, vaikka näyttämöt toki stilisoidaankinkestämään vierailijoiden katseet.Sekä asiakkaille että isäntäväelle on omat yksityiset takatilansa, joissa voi luopuaasiakkaan tai isännän r<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>sta. Asiakkaan ja isäntäväen kohtaaminen r<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>ssaan tapahtuuyht<strong>ei</strong>sellä etualalla tai ”näyttämöllä.” On huomattava, että toisin kuin vaikkapa julkistenorganisaatioiden avoimen julkinen tila (ks. Eräsaari 1995), kotimajoituksen julkinen tila on54
julkista vain tietyin varauksin. Tilaan on pääsy vain niillä, jotka ovat läpikäyneetsisäänpääsyneuvottelut (esimerkiksi asiakkaat ilmoittavat tulostaan ja täyttävätmahdollisesti lomakk<strong>ei</strong>ta tai minun tapauksessani puhelinsoitolla etukäteen sovittutapaamis<strong>aika</strong>) ja täyttävät vaatimukset eli ennen kaikkea, että h<strong>ei</strong>llä on varaa maksaa.Kotimajoitusten varauksellisen julkista tilaa voisikin kutsua semijulkiseksi metatilaksi (ks.esim. Kaartinen 2002, 94).Kohtaamisen luonteeseen vaikuttaa olennaisesti tilanne ja kohtaamispaikka. Esimerkiksisisäänpääsyneuvotteluiden kohtaaminen on muodollisempi kun taas pihamaallakohtaaminen voi olla vapaampaa seurustelua ja ”small talkia”. Asiakkaan ja isännänr<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>sta on kuitenkin mahdoton luopua kokoaan. Isäntäperhe <strong>ei</strong> voi olla anonyymistijulkisella piha-alueella, vaan h<strong>ei</strong>dän on aina otettava huomi<strong>oo</strong>n asiakkaat.Suhtautuminen yksityiseen ja julkiseen tilaan vaihteli kotimajoituksissa suuresti, kutenmyös tietoisuus näiden rajojen olemassaolosta. Toiset olivat hyvin tietoisin tilallisinratkaisuin rajanneet itselleen oman takatilansa, yksityisen kodin alueen, jonne asiakkaat<strong>ei</strong>vät olleet tervetull<strong>ei</strong>ta. Toisaalla taas kaikki tilat olivat ainakin näennäisesti avoimia jaetäisyys asiakkaisiin luotiin muilla kuin pysyvillä tilallisilla ratkaisuilla. Tilanjaosta <strong>ei</strong> ainavoinut puhua suoraan, vaan sen löytyminen on edellyttänyt haastattelupuheen lähilukua jatutkijan omaa havainnointia ja tulkintaa.Kaikki liittyy kaikkeenIhmisen <strong>aika</strong>käsityksiä on yleensä tarkasteltu kolmella toisensa poissulkevalla tavalla:syklisenä, subjektiivisena ja lineaarisena <strong>aika</strong>käsityksenä. Subjektiivinen <strong>aika</strong> tarkoittaaihmisen yksilöllistä kokemusta ajasta. Syklisessä <strong>aika</strong>käsityksessä <strong>aika</strong> tulkitaan toistuvaakiertokulkua noudattavaksi kehämäiseksi järjestelmäksi (Ollila 2000, 11). Sitä on eriyhteyksissä kutsuttu myös muun muassa esimoderniksi, primitiiviseksi,luonnonmukaiseksi tai tehtäväsuuntautuneeksi <strong>aika</strong>järjestelmäksi. Tehtävät sinänsä –kylvö, kyntö, lypsy, imettäminen – ovat olennaisia, <strong>ei</strong> niiden ajoittuminen kellontarkkuudella. (Julkunen 1989, 11.) Lineaarinen ajankäyttö merkitsee mekaanista ajanmittaamista ja laskemista, mikä mahdollistaa mahdollisimman tehokkaan ajankäytönsuunnittelun ja <strong>aika</strong>taulutuksen. Kell<strong>oo</strong>n sidottu lineaarinen <strong>aika</strong> on modernille elämälletunnusomainen ajanjäsennys. (Ollila 2000, 33.)Kotimajoituksen arjessa erilaiset ajan jäsennykset <strong>ei</strong>vät ole toisiaan poissulkevia, vaanpikemminkin saman<strong>aika</strong>isesti vaikuttavia, tilannekohtaisia jäsennyksiä (ks. Ollila55
2000,12). Arki perustuu sykliseen <strong>aika</strong>jäsennykseen: työtehtävien ja levon ajat noudattavattoisiaan toistuvasti päivässä ja vuodenkierrossa. Mahdollisuus (kaupungin) kiireestä ja<strong>aika</strong>taulutuksesta luopumiseen on us<strong>ei</strong>n osa kotimajoitusyrityksen tarjoamaa elämystä:”Ihmiset hakee semmoista, että niillä olis vähän <strong>aika</strong>a itelle. Ett<strong>ei</strong> loman tarvi ollasemmoista aamusta iltaan ohjelmoitua.” Vaikka työtunteja harvoin lasketaan kellontarkkuudella, arkea tahdittaa väistämättä myös turismin lineaarinen kalenterin ja kellon<strong>aika</strong>, sillä huomi<strong>oo</strong>n on otettava asiakkaiden saapumisajat ja ohjelmat, vastaanotettavamajoitusvarauksia ja suunniteltava tulevaa.Lähietäisyydeltä tarkasteltuna kotimajoituksen arkipäivä voi näyttää jäsentymättömältä jaka<strong>oo</strong>ttiseltakin. Rytmiä ja toistoa tuovatkin pidemmät <strong>aika</strong>jaksot, vuodenkierron mukaantoistuvat matkailun sesongit. Sesonkien mukaan eläminen ja työn ja vapaa-ajansekoittuminen ovat maaseudun perint<strong>ei</strong>sille elink<strong>ei</strong>noille tyypillistä. Perint<strong>ei</strong>sissäagraar<strong>ei</strong>ssa elink<strong>ei</strong>noissa vuosirytmi on perustunut luonnon ja eläinten rytm<strong>ei</strong>hin:h<strong>ei</strong>nätöitä, poroerotuksia tai savottatöitä on tehty urakalla silloin kun niiden <strong>aika</strong> on ollut,ja työrupeamien väliin on jäänyt luppoaikoja, jolloin on voitu keräillä voimia seuraavaarupeamaa varten. (Hakkarainen 2009, 154.) Majoitusyrittämisessä, kuten muussakinmatkailutyössä, vuosirytmin määrittelevät matkailun sesongit, jotka perustuvat osittainluonnon rytm<strong>ei</strong>hin ja osittain kulttuurisesti määrittyn<strong>ei</strong>siin ajankohtiin. Pääsesongithaastattelemallani alueella ovat joulun<strong>aika</strong> ja ruska. Kiihk<strong>ei</strong>den talvikausien <strong>aika</strong>nakotimajoittajan päivät venyvät pitkiksi, <strong>ei</strong>kä vapaapäiviä ehditä pitää ennen kuin sesonkion ohitse. Luppoajat sijoittuvat vuodenkierrossa kelirikon <strong>aika</strong>an. Kevään kelirikon jaruskanjälk<strong>ei</strong>sten loskakelien <strong>aika</strong>an <strong>ei</strong> asiakkaita mielellään oteta, koska sääolosuhteet ovathuonot, ja muutenkin liikkumiset vähissä. Luonnon asettamat pakolliset hengähdystauotovat tervetull<strong>ei</strong>ta aikoja, jolloin arvioidaan kulunutta kautta ja suunnitellaan tulevaa,korjataan vanhaa ja rakennetaan uutta. Keväällä vapun ja syksyllä ruskan jälk<strong>ei</strong>set hiljaisetviikot mahdollistavat myös pidemmät lomar<strong>ei</strong>ssut esimerkiksi ulkomaille. Lappilaistenmatkailuyrittäjien arvellaankin olevan haluttomia tasoittamaan matkailusesonkeja, koskahiljaisemmat ajat ovat tärk<strong>ei</strong>tä levon, tuotekehittelyn ja investointien kausia (Hakkarainen2009, 155).Vaikka sesonkien väliset hengähdystauot ovatkin tervetull<strong>ei</strong>ta, on sesonkien jyrkkä vaihtelumyös raskasta. Pelkkä talvimatkailu ainoana elink<strong>ei</strong>nona <strong>ei</strong> elätä, ja sesonkeja on jokopyrittävä tasoittamaan tai keksittävä muille vuodenajoille rinnakkaisia elink<strong>ei</strong>noja.Haastateltavillani tällaisia rinnakkaiselink<strong>ei</strong>noja ovat esimerkiksi koiratarvikk<strong>ei</strong>den56
valmistus ja myynti sekä koirahoitola.6 RAJANVETOJA JA RAJOILLA TOIMIMISTA6. 1 Kotimajoittajien arjen strategioitaModernia kotia pidetään yksilön identiteetin ja itsensä toteuttamisen paikkana, fyysisenä jahenkisenä turvapaikkana, jossa voi olla vapaa r<strong>oo</strong>l<strong>ei</strong>sta ja työn ja yht<strong>ei</strong>skunnan pain<strong>ei</strong>sta.Se on julkiselta maailmalta suojaava yksityisyyden linnake (Kumar 1997, 206–207).Kotimajoittajan kodin arjessa monet perustavalaatuiset kulttuuriset jäsennykset ovatsaman<strong>aika</strong>isesti läsnä toisiinsa sekoittun<strong>ei</strong>na, kuten työ ja koti, julkinen ja yksityinen,myytävä ja korvaamaton. Kun modernissa yht<strong>ei</strong>skunnassa yksityisenä palautumispaikkanapidetty koti on saman<strong>aika</strong>isesti työpaikka ja vieläpä avoinna jatkuvasti <strong>uusi</strong>lletuntemattomille asiakkaille, syntyy jännitt<strong>ei</strong>tä, joiden ansiosta kulttuuristen erottelujen jaetäisyydenpidon kysymykset nousevat konkreettisesti näkyville.Jako kotiin ja työhön on yksi perustavalaatuisista erotteluista, joilla maailmaa jäsennetään(Harris ym. 2007, 391). Vaikka jako on työn luonteen muututtua alkanut menettäämerkitystään, jäsentää se edelleen vahvasti ihmisten ajatuksia. Työn ja kodin tasapainon(work-life balance 8 ) hakeminen, jota pohjoismaisessa tutkimuksessa us<strong>ei</strong>n on käsitelty työnja perheen yhteensovittamisen problematiikkana (Pälli & Rissanen 2004, 44), onkotimajoitusyrittämisessä erityisen tärkeää, koska työ voi helposti nielaista koko elämän.Kotona sijaitsevan työp<strong>aika</strong>n suurimmaksi haasteeksi on us<strong>ei</strong>n todettu vaikeus erottaa työnja kodin tehtäviä toisistaan (Harris ym. 2007, 391).Kysynkin millaista ”pelin tajua” (Jokinen 2005), erotteluita ja arjen strategioitakotimajoitusyritysten arkeen on syntynyt näistä rajankäynn<strong>ei</strong>stä. Olen etsinyt ain<strong>ei</strong>stostanitoimintaa ohjaavia arjen strategioita, joiden avulla kotimajoittajat hakevat tasapainoa kodinja työn välille. Tulkinnan pohjalla vaikuttaa arjen kolmijäsennys. Arjen strategioillatarkoitan tässä pitkällä <strong>aika</strong>välillä muodostun<strong>ei</strong>ta, arkiselle toiminnalle ominaisiareflektoimattomia, rutiin<strong>ei</strong>ksi muuttun<strong>ei</strong>ta tapoja toimia ja hyväksi havaittuja käytäntöjä.Marja-Liisa Honkasalo puhuu omassa etnografisessa tutkimuksessaan ”arkisesta,minimaalisesta tai kiinnipitävästä toimijuudesta (Honkasalo 2004, 57).” Hänellekiinnipitävä toimijuus toteutuu arjen käytännöissä. Sitä luonnehtii uuttera, toistuva8 Work-life balance käsitettä on kritisoitu siitä, että se implikoi työn olevan jotain elämän ulkopuolellaolevaa. Tilalle on tarjottu kömpelöitä selvennyksiä: ”time at work versus free time” tai ”balance betweenwork and the rest of life” (Harris ym. 2007, 392)57
käytännön tekeminen, joka <strong>ei</strong> näyttäisi tavoittelevan maailman muuttumista, vaanpikemminkin sen ylläpitämistä. Tällaisena kiinnipitävänä, arkisena toimijuutena näen myösoman ain<strong>ei</strong>stoni kotimajoittajien strategiat.Olen esittänyt kustakin haastattelusta tiivistämäni strategian mahdollisimman yl<strong>ei</strong>sellätasolla ja haastateltavien henkilöllisyyden suojaamiseksi olen muuttanut joitakinyksityiskohtia. Vaikka olen kuvannut strategiat ikään kuin kotimajoittajat toimisivatarjessaan johdonmukaisesti yhden toimintaorientaation mukaan, tiivistykset ovat omiatulkintojani ja kiteytyksiäni, <strong>ei</strong>kä niitä ole todellisessa arjessa löydettävissä näin puhtaina.Strategioita <strong>ei</strong> pidäkään erehtyä ajattelemaan toimintaa rajoittavaksi häkiksi, joka <strong>ei</strong> sallisipoikkeuksia tai muutosta. Todellisuutta tuotetaan toiminnassa, ja aina on mahdollistatoimia toisin ja muuttaa vakiintun<strong>ei</strong>ta käytäntöjä.Ammatinharjoittaja huolehtii yksityisyydestäänAmmatinharjoittaja on useamman polven kotimajoitusyrittäjä. Hän on elänyt omankinlapsuutensa kotimajoitusyrityksen pihapiirissä, joten hänen strategiansa on hioutunutpitkän ajan saatossa. Perheen arjen sujuvuus perustuu pitkälle vietyyn sosiaaliseen jatilalliseen erottamiseen, jonka avulla työn ja kodin elämänalu<strong>ei</strong>den raja pidetään tarkkana.Sen sijaan vapaa-<strong>aika</strong>a ja työ<strong>aika</strong>a <strong>ei</strong> eroteta yhtä selvästi: kaikki valv<strong>ei</strong>llaolo<strong>aika</strong> onjossain määrin työ<strong>aika</strong>a.Ammatinharjoittaja haluaa pitää toimintansa ammattimaisena, siksi hän pitää työhönliittyvien ja yksityisten sosiaalisten suht<strong>ei</strong>den rajan mahdollisimman selvänä. Asiakkaatovat aina asiakkaita ja ystävät ovat erikseen. Asiakkaisiin pidetään kohtelias etäisyys,keskustelu pidetään pinnallisena ”small talkina.” Asiakkaille vältetään olemasta liianystävällisiä, ett<strong>ei</strong>vät he alkaisi kuvitella asiakkaan ja isännän välille olevan syntymässäjotain ”syvempää suhdetta.” Kaikkia asiakkaita pyritään kohtelemaan samanarvoisina <strong>niin</strong>,ett<strong>ei</strong> edes pitkä<strong>aika</strong>isilla asiakkailla ole mitään erityisasemaa. Ystävät puolestaan <strong>ei</strong>vätmissään nimessä ole asiakkaita, vaikka majoittuisivat tilan puutteen vuoksiasiakasmajoituksen tiloissa.Ammatinharjoittaja tekee perh<strong>ei</strong>neen itse kaiken mitä ehtii ja pystyy. Sesonki<strong>aika</strong>na häntyöllistää mielellään lähikylän asukkaita ja ostaa ostopalveluna tarvitsemansa työsuoritteetkuten siivouksen, k<strong>ei</strong>ttiöavun ja ohjelmapalvelut. Lisäksi hän käyttää kernaastityövoimapoliittisin toimenpit<strong>ei</strong>n työllistettyjä ja muita laillisia, valtion tukemia jahyväksymiä edullisia tai ilmaisia työvoiman muotoja kuten työharjoittelijoita. Harmaata58
työvoimaa ammatinharjoittaja <strong>ei</strong> kuitenkaan suosi, <strong>ei</strong>kä myöskään perint<strong>ei</strong>siä agraarejayht<strong>ei</strong>styömuotoja kuten talkoita.Yksityinen tila on hyvin tärkeä ammatinharjoittajalle, ja hän onkin nähnyt paljon vaivaayksityistilojen erottamiseksi julkisista tiloista. Yksityinen ja julkinen tila on merkittyhienovaraisesti, mutta selvästi, rajaamalla tilaa intiim<strong>ei</strong>llä esin<strong>ei</strong>llä ja esimerkiksiaitaamalla yksityisasunnon ympäristö. Yksityisasunt<strong>oo</strong>n <strong>ei</strong> asiakkailla ole pääsyä.Asiakkaiden majoitus on järjestetty pihapiiriin erilliseen majoitusrakennukseen ja myössisäänkirjautumiseen on varattu erillinen vastaanottorakennus. Ammatinharjoittajan perhekoettaa välttää jatkuvaa tarkkailtuna olemista piilottamalla kats<strong>ei</strong>lta intiimin perheelämänsä.Esimerkiksi kaamos<strong>aika</strong>an perhe vetää kotinsa verhot kiinni, jott<strong>ei</strong>vät olisi”näyt<strong>ei</strong>kkunassa.” Perheen yksityiset tilat ovat ahtaat, mutta jokaiselle on varattu hiukanomaa tilaa. Lasten tila laajenee pihapiiriin ja metsään rakennettaviin majoihin ja muihinpiilopaikkoihin.Ammatinharjoittaja <strong>ei</strong> laske työtuntejaan, vaan työskentelee <strong>niin</strong> pitkään kuin tehtävääriittää. Sesonkiaikoina se voi tarkoittaa ympäripyör<strong>ei</strong>tä työpäiviä aamuyön tunn<strong>ei</strong>ltapitkälle seuraavan vuorokauden puolelle. Majoitusyritys on auki <strong>niin</strong> pitkään kuin jokuisäntäväestä on her<strong>ei</strong>llä. Sesonkiaikoina on muutamia erityisiä päiviä, jotka on pyhitettykokonaan perheelle, näinä erityisinä ”pyhäpäivinä” <strong>ei</strong> oteta lainkaan <strong>uusi</strong>a asiakkaita taipalkataan joku sijainen palvelemaan h<strong>ei</strong>tä.Varsinaiset lomat sijoittuvat sesonkien ulkopuolelle rospuutto<strong>aika</strong>an, ja ne vietetään poissakotoa (eli siis myös poissa ”työmaalta”) esimerkiksi ulkomailla tai ystävien ja sukulaistenluona kyläillen.Työntekijä pyrkii normaalityö<strong>aika</strong>anTyöntekijä on nuori ja innokas matkailualan kehittäjä, joka innovoi <strong>uusi</strong>a tuott<strong>ei</strong>ta jaelämyksiä asiakkaille. Hän on työsuhteessa vastikään perustettuun pieneen matkailualanperheyritykseen, joka tarjoaa majoitusta, ravintolapalveluita sekä erilaisiaohjelmapalveluita suuren matkailukeskuksen läh<strong>ei</strong>syydessä. Työntekijän toimenkuvaankuuluu <strong>niin</strong> ohjelmapalveluopastukset kuin paperityö ja tuotesuunnittelukinTyöntekijä <strong>ei</strong> ole halunnut osakkaaksi perheyritykseen, vaikka on ollut aktiivisesti mukanayrityksen ideoinnissa ja tuotesuunnittelussa jo sen perustamisvaiheessa, vaan hän onmieluummin palkattuna työntekijänä. Tämä ratkaisu mahdollistaa väljän suhteenyritykseen: Koska yritykseen <strong>ei</strong> ole kiinteää omistussuhdetta, <strong>ei</strong> työn tarvitse välttämättä59
olla elämänmittainen projekti. Työhön on sitouduttu vain <strong>niin</strong> pitkäksi <strong>aika</strong>a kuin se tuntuuhyvältä ja mielekkäältä. Vaikka työntekijällä <strong>ei</strong> olekaan taloudellisia sit<strong>ei</strong>tä, hän onkuitenkin emotionaalisesti sitoutunut kylään, kotital<strong>oo</strong>n ja yht<strong>ei</strong>seen yritykseen.Työntekijästrategiassa korostuu työn ja kodin ajallinen etäisyydenpito. Kun jokainen tehtytyötunti lasketaan ja merkitään ylös, muodostavat kotiarki ja työarki selvästi toisistaanerotettavat elämänalueet. Vaikka matkailualalla työpäivät venyvät sesonki<strong>aika</strong>an pitkiksi,ja työtä tehdään tarvittaessa viikon jokaisena päivänä, työntekijä saa pitää tekemänsäylityötunnit vapaina sesongin ulkopuolella. Vaikka työajat ovat vaihtelevia ja riippuvatasiakkaiden tarp<strong>ei</strong>sta, työntekijä tavoittelee normaalityö<strong>aika</strong>a. Hän tekee 9–17 välillesijoittuvia työpäiviä silloin kun se on mahdollista, esimerkiksi kesäisin huippusesonginulkopuolella, jolloin työ on itsenäistä suunnittelua, inventointia tai rakentamista.Pyrkimyksestä normaalityön järjestykseen kert<strong>oo</strong> myös se, että työntekijän lapset ovatkunnallisessa päivähoidossa, <strong>ei</strong>vätkä kulje vanhempien mukana työssä. Huippusesonkienulkopuolella lapset saavat kulkea asiakasryhmien mukana silloin kun se on mahdollista.Työntekijä asuu perh<strong>ei</strong>neen omassa asunnossa varsinaisen kotitalon ja majoitustilanulkopuolella. On taloudellisesti kannattavampaa vuokrata yrityksen tiloja asiakkaille kuinasua siinä itse. Vanha kotitila on hänelle kuitenkin emotionaalinen koti. Työn ja kodinvälillä <strong>ei</strong> ole selvää tilallista etäisyyttä, koska työntekijä viettää mielellään vapaa<strong>aika</strong>ansakinperheensä kanssa ”työp<strong>aika</strong>llaan” kotitalonsa ympäristössä.Työntekijä on tasavertaisessa asemassa työnantajiinsa ja esimiesasemassa muihin yrityksentyöntekijöihin. Työntekijäsuhteet ovat kuitenkin us<strong>ei</strong>n epävirallisia, ja saavat moniamuotoja aina erilaisista koulujen työharjoittelijoista ”renkiperiaatteella” työskenteleviin jatalkoileviin ystäviin ja kyläläisiin.Harrastajan työ sekoittuu vapaa-<strong>aika</strong>anHarrastaja on muualta Suomesta Lappiin muuttanut keski-ikäinen yrittäjä, joka on jotehnyt yhden uran eri alalla liike-elämässä. Kotimajoittaminen on hänellekokonaisvaltainen elämäntapa, k<strong>ei</strong>no rahoittaa omaa koiraharrastusta ja myös itsessäänelämää rikastuttava harrastus.Harrastaja on k<strong>oo</strong>nnut erilaisista rinnakkaiselink<strong>ei</strong>noista sellaisen kokonaisuuden, ettäkaikki osa-alueet tukevat mielekkäällä tavalla koiraharrastusta. Harrastaja kehittääaktiivisesti toimintaansa ideoimalla <strong>uusi</strong>a yrittämisen muotoja, verkostoitumalla sekäosallistumalla erilaisiin hankk<strong>ei</strong>siin ja workshop<strong>ei</strong>hin, mutta erityisiä taloudellisia60
kasvuhaluja hänellä <strong>ei</strong> ole. Harrastaja haluaa pitää toimintansa ihmisenkokoisena,mielellään <strong>niin</strong> pienenä, että jokainen asiakas on mahdollista tuntea nimeltä. Taloudellistatulosta tärkeämpää on mielekkyys, tavoitteena on tienata juuri sen verran, että toiminnallapystyy rahoittamaan oman elämäntavan.Harrastaja <strong>ei</strong> halua <strong>ei</strong>kä pystykään selvästi erottamaan vapaa-<strong>aika</strong>a ja työ<strong>aika</strong>a toisistaan.Us<strong>ei</strong>n hän tekee samoja asioita asiakkaiden kanssa ansiotyömielessä kuin vapaa-ajallaitsekseen. Myös esimerkiksi koirien ruokkimisen ja häkkien puhdistamisen voisi laskeatyöksi, mutta koska koirat ovat myös vapaa-ajan harrastus se on saman<strong>aika</strong>isesti myösvapaa-<strong>aika</strong>a. Harrastaja on jo ehtinyt elämässään kok<strong>ei</strong>lla normaalityö<strong>aika</strong>akin, ja hänellemielekäs tekeminen on tärkeämpää kuin selkeät erot vapaa-ajan ja työajan välillä.Muutaman kerran vuodessa hän lähtee matkoille irtautuakseen luutun<strong>ei</strong>sta rutiin<strong>ei</strong>sta jasaadakseen <strong>uusi</strong>a ideoita. Koska etäisyydet ovat pitkiä, hän <strong>ei</strong> kuitenkaan us<strong>ei</strong>nkaan lähd<strong>ei</strong>han pelkälle lomalle, vaan yleensä yhdistää lomamatkansa johonkin työasiaan kutenkokoukseen tai workshoppiin tai harrastukseen.Koska harrastajalle työarki ja kotiarki ovat toisiinsa kietoutuneet, <strong>ei</strong> myöskään sosiaalisenetäisyyden ylläpitäminen ole olennaista. Erilaisten epävirallisten työjärjestelyiden jaasiakkuussuht<strong>ei</strong>den kirjo voikin olla laaja. Esimerkiksi oman harrastuksen kautta saattaatulla asiakkaita, jotka maksavat vain nimellistä korvausta, jotkut saattavat jopa korvataoleskelunsa työllä. Asiakkaita <strong>ei</strong> pidetä erillään harrastajan arjesta, vaan harrastaja viettääus<strong>ei</strong>n koko päivän yhdessä asiakkaiden kanssa touhuten. Asiakkaista saattaa myös tullaläh<strong>ei</strong>siä ystäviä, joiden kanssa yhteys säilyy koko elämän.Yksityinen tila on rajattu mukavuussyistä erilliseksi yht<strong>ei</strong>sistä julkisista tiloista, koskasilloin omaa <strong>aika</strong>a saa aina kun tarvitsee. Ovi yksityistilojen ja asiakkaiden tilojen välilläon kuitenkin aina avoinna, joten asiakkaat voivat halutessaan milloin tahansa tullayksityiselle puolelle. Asiakkaat kuitenkin kunnioittavat isäntäväkensä yksityisyyttä, <strong>ei</strong>vätkätule häiritsemään ilman erityistä syytä.Talonpoika elää agraarissa rytmissäTalonpojan pääelink<strong>ei</strong>no on lihakarjan tuotanto, mutta majoitustoiminta on ollut tuottoisarinnakkaiselink<strong>ei</strong>no jo vuosikymmenien ajan. Talonpoika <strong>ei</strong> erottele arjessaan vapaa-<strong>aika</strong>aja työtä, vaan elink<strong>ei</strong>no on kokonaisvaltainen osa hänen elämäänsä. Tälle agraarilleelämäntavalle on ominaista yksityisen ja julkisen elämänalueen erottelemattomuus jaajankäytön kokonaisvaltaisuus.61
Rehunviljelyn ja karjanhoidon kaudet määrittävät elämänrytmin. Majoitustoimintasopeutuu maalaistalon elämänrytmiin sujuvasti, sillä majoittujat ovat us<strong>ei</strong>n satunnaisiayöpyjiä tai pieniä ryhmiä. Ohjelmapalveluita <strong>ei</strong> yritys tarjoa, talonpojan mielestäympäröivä luonto antimineen ja rauha ovat riittäviä ohjelmia. Pidempään viipyvätasiakkaat voivat halutessaan osallistua talon töihin, kuten vaikkapa rehuntek<strong>oo</strong>n taipolttopuiden pilkkomiseen.Talonpoika tekee töitä luonnon ja eläinten määrittämien syklien mukaan aamuyöstä iltaanasti. Arkipäivän ajankäyttö on tehtäväsuuntautunutta, työteliästä päivää rytmittävätruokailut ja lepohetket.Lomittajajärjestelmän ansiosta talonpoika pääsee muutaman kerran vuodessa irtautumaanarjen toistuvista rytm<strong>ei</strong>stä. Silloin hän yleensä suuntaa etelän aurinkorannoille.Talonpojan <strong>aika</strong> <strong>ei</strong> ole pelkkää tässä-ja-nyt -<strong>aika</strong>a, vaan menneet ja tulevat sukupolvet ovatläsnä jokapäiväisessä elämässä. Aikaorientaatio ulottautuu pitkälle sekä eteen ettätaaksepäin sukupolvien ketjussa. Talonpojan vanhemmat ovat asuneet samassa talossayhdessä jälkipolvien kanssa, ja h<strong>ei</strong>dät on myös hoidettu hautaan asti kotona. Hän myösusk<strong>oo</strong> tulevaisuudessa saavansa saman kohtelun omilta lapsiltaan. Talonpojalle on tärkeäämyös, että lapset ovat saaneet kasvaa kotona, <strong>ei</strong>kä h<strong>ei</strong>tä ole tarvinnut lähettää muuallehoidettaviksi. Talonpoika arvelee, että lapsista on kasvatuksen ansiosta tullut erityisen”kotirakkaita.” Maan omistaminen tuo vahvoja sit<strong>ei</strong>tä perheen ja p<strong>aika</strong>n välille.Agraarin kokonaisvaltaiseen elämänasenteeseen kasvaneelle talonpojalle maaseudunyht<strong>ei</strong>söllinen ja verkkainen elämäntapa näyttäytyy positiivisena vastakohtanakaupunkilaiselle yksilökesk<strong>ei</strong>selle ja kiir<strong>ei</strong>selle elämälle: ”nähhään se elämän kuihtuminen,nähhään lasten kasvu. Joka tämän ajan ihmisen hopusta puuttuu.”Talonpojalla <strong>ei</strong> lomittajan lisäksi ole perheen ulkopuolista työvoimaa. Aikuisen pojankanssa on jo tehty syytinkisopimus ja poika muualla työskentelevine puolisoineen hoitaavanhan isännän ja emännän apuna taloutta. Työtehtäviä <strong>ei</strong> ole selvästi jaettu, vaan jokainentekee sen minkä ehtii. Nuorempi väki vastaa kuitenkin kielitaitoisempana pääosinmajoitusyrityspuolesta.Talonpojan yht<strong>ei</strong>söllinen elämänasenne näkyy suhtautumisessa asiakkaisiin. Vaikkatalonpoika perii tasa-arvoisesti saman maksun kaikilta asiakkailtaan ilmanerityissopimuksia tai neuvotteluvaraa, asiakkaisiin suhtaudutaan yksilöinä huolimattataustalla olevasta rahavälitt<strong>ei</strong>sestä suhteesta. Asiakkaista kerrotaankin tarinoita ja h<strong>ei</strong>tä62
pidetään ystävinä tai jopa perheenjäseninä. Myös majoitustoiminnan kautta tull<strong>ei</strong>stayht<strong>ei</strong>styökumppan<strong>ei</strong>sta on tullut läh<strong>ei</strong>siä ystäviä, joihin talonpoika suhtautuuperheenjäsenten lailla.Läh<strong>ei</strong>nen suhde asiakkaisiin näkyy myös siinä, että yksityistä tilaa <strong>ei</strong> ole rajattu <strong>ei</strong>käsisäänpääsy edellytä välttämättä minkäänlaisia etukät<strong>ei</strong>sneuvotteluita: kesäöisin <strong>ei</strong>majoitusrakennusta lukita lainkaan, vaan yö<strong>aika</strong>an kulkevat matkalaiset voivat mennänukkumaan isäntäväkeä herättämättä ja maksaa yöpymisensä aamulla. Tämä järjestelymuistuttaa niistä ajoista, kun maaseudulla vielä kulki lentojätkiä ja muita kulkumiehiä,joille annettiin yösija pirtistä. Myöskään täysin perheelle rajattuja yksityisiä tiloja <strong>ei</strong>yrityksellä ole – jopa omassa makuukammarissa on joskus majoitettu asiakkaita kunmuualla <strong>ei</strong> tilaa ollut.Kotiäiti toimii joustavasti lasten ehdoillaKotiäiti on ryhtynyt kotimajoittajaksi voidakseen hoitaa lapset kotona silloin, kun he vieläovat pieniä. Kotimajoitus mahdollistaa taloudellisesti kotona lasten kanssa olemisen vielääitiysloman jälkeenkin. Hänen yrittämisensä on joustavaa ja hetkellistä. Toimintaa l<strong>ei</strong>maaosa-<strong>aika</strong>isuus ja väli<strong>aika</strong>isuus. Pienimuotoinen aamiaismajoitusyritys hoituu muun elämänohella, täysin oman perheen voimin.Kotiäiti on järjestänyt osan talosta majoituskäyttöön, mutta tarpeen tullen hän saattaamuuttaa perheen omia tilojakin vuokrattaviksi huon<strong>ei</strong>ksi, hän ”rehaa ja kantaa ja vaihtaa jamuuttaa” huon<strong>ei</strong>den järjestystä yrityksen ja perheen tarp<strong>ei</strong>den mukaan. Lasten kasvettuaalkuaikojen joustavuus on vähentynyt, <strong>ei</strong>kä muuhun tarkoitukseen varattuja huon<strong>ei</strong>ta enäämielellään käytetä majoitukseen. Lasten vuoksi tilojen ambivalenttia käyttöä on jouduttumuutenkin vähentämään ja tekemään selviä rajoja yksityisen ja julkisen tilan välille. Kunolohuone varattiin oman perheen käyttöön sulkemalla liukuovet, vapautui myös kotiäitijatkuvasta kulissien ylläpidon paineesta. Myös lastenhuone on pyhitetty lapsille, ja jos sitäjoudutaan käyttämään asiakasmajoitukseen, lapsille on luvattu osuus vuokratuloista.Kotiäidille mielenkiintoiset asiakkaat ympäri maailmaa ovat tervetullutta vaihtelua arkeen.Asiakkaiden kanssa on mukava seurustella ja pidempään asuvista asiakkaista tuleeystäviäkin. Kun elämänpiiri on lasten kasvettua laajentunut kodin ulkopuolelle, onasiakkaiden kanssa seurustelu vähentynyt ja se on alkanut joskus tuntua jopa raskaalta.Kotiäidin yrittäminen tapahtuu lasten ehdoilla. Kun lapset kasvavat kotimajoitusyrityslopetetaan, tai ainakin sitä harjoitetaan enää sesonkiluontoisesti silloin kun siltä tuntuu.63
6.2 YhteenvetoSe <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> <strong>niin</strong> selkeääTutkimuskirjallisuudessa on kodin ja työn tasapainottamiseksi ehdotettu tiukkojakintilallisia ja ajallisia rajanvetoja. Esimerkiksi majoitusalan perheyrittäjyyttä käsittelevässäThe Family and Business in Tourism and Hospitality -teoksessa (Getz ym. 2004, 99)suositellaan asiakkaiden ja isäntäväen alu<strong>ei</strong>den erottamista erilaisin raja-aidoin jayksityisen alueen erottamista selk<strong>ei</strong>n kylt<strong>ei</strong>n ja lukituin ovin. Kirjassa suositellaan myösvapaa-ajan erottamista työajasta varaamalla omaa <strong>aika</strong>a perheelle <strong>niin</strong> päivittäin kuin myössovittuina aikoina vuodenkierrossa.Kylttejä ja lukittuja ovia <strong>ei</strong> ain<strong>ei</strong>stoni kotimajoittajilta löytynyt, mutta h<strong>ei</strong>lle olimuodostunut monia muita, hienovaraisia k<strong>ei</strong>noja tehdä yksityisen kotiarjen ja julkisentyöarjen rajaa. Ain<strong>ei</strong>stosta oli löydettävissä viisi yksilöllisesti muokkaantunutta arjenstrategiaa, joissa yksityisen ja julkisen, työn ja vapaa-ajan rajanvedot saivat omanlaisiaanmuotoja. Joillakin strategioilla oli yhteyksiä keskenään, mutta myös olennaisiaeroavaisuuksia. Kuviossa 5 olen esittänyt kodin ja työn rajanvetojen strategiattaulukkomuot<strong>oo</strong>n tiivistettynä.Kuvio 3 Rajanvedot kodin ja työn arjen ulottuvuuksien välillä.Skaala: Tarkasti rajattu, Väljästi rajattu, ambivalentti, Ei lainkaan rajattuKuviosta on nähtävissä, että kotiarjen ja työarjen ulottuvuuksien tarkka erottaminentoisistaan oli kotimajoituksissa harvinaista. Kaikista tiukimmin ne toisistaan erotteliammatinharjoittaja, joka teki tarkan eron työhön ja kotiin liittyviin sosiaalisiin suht<strong>ei</strong>siin(erityisesti asiakkaisiin) ja rajasi myös yksityisen kodin tilan selvästi erilleenasiakastiloista. Talonpoika erottui strategioiden joukosta siinä, että hänellä <strong>ei</strong> olluthavaittavissa rajanvetoja työn ja kodin ulottuvuuksien välillä, ainakaan minun64
tarkastelemissani arjen ulottuvuuksissa.Erityisesti työhön ja kotiin liittyvät <strong>aika</strong>jäsennykset ovat kotimajoitusyrittäjien arjessatoisiinsa sulautun<strong>ei</strong>ta. Vain työntekijän strategiassa kodin ja työn ajat erotetaan selvästitoisistaan. Vaikka kotimajoittajien arkipäivässä työajan ja vapaa-ajan jäsennykset olivatepätarkkoja ja päällekkäisiäkin, <strong>niin</strong> kaikille irtiotot vuodenkierrossa olivat tärk<strong>ei</strong>tä. Kaikkihaastateltavani lähtivät vuosittain lomalle, us<strong>ei</strong>mmiten ulkomaille, tai ainakin poiskotipaikkakunnalta. <strong>Maaseudun</strong> naisyrittäjyyttä tutkineen Hanna-Mari Ikosen (2008)ain<strong>ei</strong>stossa kotona työskentelevän vapauden kääntöpuolena oli, ett<strong>ei</strong> kotona enää voinutolla kuin kotonaan. Todella levätäkseen ja työstä vapautuakseen oli lähdettävä pois kotoa.(Ikonen 2008, 169.)Yksityiselämän ja työelämän pitäminen täysin erillään on kotimajoituksessa harvinaista.Marialaura Di Domenico ja Paul Lynch (2007, 331) toteavatkin, että juuri yksityisen jajulkisen sekoittuminen tuovat kotimajoitukseen sen viehätyksen ja luovat vastakohtaamuodollisiin hotell<strong>ei</strong>hin.65
7 JOTAIN UUTTA, JOTAIN VANHAA...7.1 <strong>Maaseudun</strong> kotimajoitus uuden palvelutyön näkökulmastaKotimajoittajien haastatteluissa samassa sävellajissa uuden työn keskusteluiden kanssasoivat seuraavassa kuviossa 6 kuvatut ulottuvuudet. Käsittelen näitä ulottuvuuksiaseuraavaksi rinnan uudesta palvelutyöstä kirjoitettujen tekstien kanssa.Kuvio 4 Kotimajoitustyö uuden palvelutyön keskustelujen näkökulmastaKulttuurista tulee työtäP<strong>aika</strong>lliskulttuuri ja kulttuurihistoria tuovat lisäarvoa yrityksen tuott<strong>ei</strong>lle. Tarinoimallatuotetaan turistisia elämyksiä. Kertojan henkilökohtaisesta historiasta ammennetut tarinatkorostavat elämyksen erityisyyttä ja ainutkertaisuutta. Asiakkaat <strong>ei</strong>vät olevuorovaikutustaloudessa pelkkiä passiivisia vastaanottajia, vaan kulttuuristen tuott<strong>ei</strong>denmyötätuottajia. Elämys on joka kerta erilainen kuulijoista, h<strong>ei</strong>dän reaktioistaan jatunt<strong>ei</strong>staan riippuen. (Julkunen 2008, 142.)Me pietetään tarinankerrontaa hirmu tärkeenä, kerrotaan paljon m<strong>ei</strong>änsukutarinoita, pyytämättäkin mutta sitten pyydettäessä. Sitten on lapintarinoita,kaikenlaista juurista ja noidista, joita tietysti löytyy myös suvun piiristä.Toisille tarinointi on luonnollinen tapa olla ihmisten kanssa, mutta se voi myös olla66
harjoiteltu tapa toimia. Tarinoiden merkityksestä matkailubisneksessä kert<strong>oo</strong> esimerkiksiLapin yliopistossa järjestettävä Tarinamestarin työpaja -opintokokonaisuus, jonkatarkoituksena on kehittää matkailutyöntekijöiden kertojan taitoja. Tarinamestarin työpajantavoitteena on tuoda Lapin ”luonto, historiallinen tieto, tavallisen ihmisen arkielämä, aitokulttuuri ja alkuperäinen miljöö” matkailijan ulottuville tarinoiden kautta.Tarina <strong>ei</strong> ole irrallinen juttu tai anekd<strong>oo</strong>ttikokoelma, jonka tarkoitus onkuvata jännittävää tapahtumaa tai hauskuuttaa yl<strong>ei</strong>söä vaan sillä onjäljitettävissä olevat juuret maakunnan historiaan, ympäröivään luont<strong>oo</strong>n jaihmisten arkeen. Matkailija saa sen, mitä on tullut hakemaankin. Hän saakäsityksen p<strong>aika</strong>sta, johon on tullut toisenlaisesta tilasta, kosketuksentaustaan ja tähän hetkeen, p<strong>aika</strong>llisiin ihmisiin elink<strong>ei</strong>noineen, elämisineenja eläimineen. Tavallisuus kiinnostaa lopulta eniten – miten ihmiset tulevattoimeen, miten asuvat, miten elävät keskenään. Luontokohteet jamuistomerkit ovat jo valmiiksi löydetyt, rakennetut ja helposti nähdyt. Sensijaan niihin liittyvät tapahtumat, tavat, toiminnot sekä unohtumassa olevattiedot ja taidot ovat ehtymätön kertomusten lähde. (TarinaMesta,tarinamestarin koulutusohjelma 2009-2010)Standardoitujen elämysten tuottaminen asiakkaille ”tilaustyönä” voi olla puuduttavaatyöntekijälle, sillä sama ohjelma on vedettävä läpi asiakasryhmästä ja vuodesta toiseen:[V]arsinki britit ku ne näkee joulupukin ja niillä on mukavaa, mutta sitten seon vähän semmoista yksitoikkoista että ne on aina ne samat sepustukset. Se<strong>ei</strong> <strong>oo</strong> kauheen tarkoituksellista, että siinä <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> mitään semmoista... siinä onelämys, mut siinä <strong>ei</strong> <strong>oo</strong>...Asiakkaalle joulupukin kohtaaminen voi olla unohtumaton kokemus, mutta työntekijälletällainen liukuhihnamainen elämystuotanto on yksitoikkoisin osa työtä. Se on us<strong>ei</strong>n myöskauimpana hänen omasta ”aidosta” elämänpiiristään ja elävästä p<strong>aika</strong>lliskulttuurista.Aitoa vai k<strong>ei</strong>notekoista?Seurallisuus, läsnäolo ja jatkuva tarkkailtuna oleminen on usean kotimajoittajan mielestäh<strong>ei</strong>dän työnsä haastavin osa: ”Enemmän rasittavaa on se mielentila. Ett<strong>ei</strong> voi aina olla <strong>niin</strong>rennosti kotonaan kuin mitä ehkä haluais, että se on se raskain puoli ehkä.”Kotimajoittajan on hyväksyttävä, että matkailijat saattavat tulla kats<strong>ei</strong>neen ja kameroineentodistamaan mitä tahansa arkista tointa – esimerkiksi eräs haastateltava muisteli hiukanhäp<strong>ei</strong>ssään, kuinka asiakas oli tarkkaillut häntä harjaamassa huonolla menestyksellätottelematonta koiraansa:Sit mä huomasin et joku on ollu koko ajan kattomassa mitä mie olentekemässä (nauraa). Oi kauhia, mitä ne ajatteli. – – Et se vähän <strong>niin</strong>kutuntu, että... <strong>ei</strong> ne vakoillu... mä tiedän että ne oli kiinnostunut, muttajoskus olis kiva tehdä <strong>niin</strong> että tietäis ett<strong>ei</strong> joku ole seuraamassa.67
Kenties isäntäväen noloina pitämät hetket ovat lähinnä sitä ”aitoa” mitä turistit matkaltaanhakevat. Turistienhan sanotaan sinnikkäästi etsivän matkoiltaan ”aitoa” ja todellista, jap<strong>aika</strong>llisten yhtä sinnikkäästi piilottavan sen h<strong>ei</strong>ltä. Us<strong>ei</strong>n turist<strong>ei</strong>lle näytetty ait<strong>oo</strong>soittautuukin vain aitoa muistuttavaksi kulissiksi. Intiim<strong>ei</strong>ltäkin vaikuttavat p<strong>aika</strong>t voi ollasuunniteltu sellaisiksi juuri tuottaakseen k<strong>ei</strong>notekoisen intimiteetin tunteen jaosallistumisen kokemuksen turistille. (V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 1990, 137.) Kotimajoitustilallaaidon ja esitetyn raja on häilyvä. Turistinen tila on samalla isäntäväen koti, jossa he elävätomaa arkeaan. Elämä omassa kodissa <strong>ei</strong> voi olla kokonaan k<strong>ei</strong>notekoista esitystä, tunt<strong>ei</strong>denon oltava vähintään syvänäyteltyjä. 9 Julkisessa tilassa liikkuessa <strong>ei</strong> ole koskaan täyttäyksityisyyttä, koska ”joku tietää aina että me ollaan omistajaperhe.”Uusi työ personoituuMe olemme omia pers<strong>oo</strong>nia. Ja jos me <strong>ei</strong> oltais omia pers<strong>oo</strong>nia <strong>niin</strong> <strong>ei</strong>m<strong>ei</strong>llä kävis kukaan. Jos me oltais massa <strong>niin</strong>ku joka p<strong>aika</strong>ssa muualla.Kotimajoittajan on lunastettava omalla pers<strong>oo</strong>nallaan vieraan hänelle ja p<strong>aika</strong>lle asettamatsanattomat odotukset. Pers<strong>oo</strong>nallisuudella myös erottaudutaan muista matkailualanyrityksistä.Palvelutyö poikkeaa monesta muusta työstä siinä, että palvelu kulutetaan ja tuotetaansaman<strong>aika</strong>isesti. Eroa tuotteen, työprosessin ja työntekijän välillä on mahdoton tunnistaa(L<strong>ei</strong>dner 1999, 83). Kun teollisuustyöntekijän oli jätettävä pers<strong>oo</strong>nansa tehtaanulkopuolelle, uuden työn tekijöillä oma pers<strong>oo</strong>na ja ruumis ovat erottamaton osa kokotyösuoritusta. Uuden työn suoritus on siten ruumiillisempaa kuin perint<strong>ei</strong>nen ”ruumiillinentyö” (V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 2008, 168). Kun palvelutyötä tekevän ihmisen pers<strong>oo</strong>nallinenpalvelutyyli on osa kulutettavaa palvelua, palvelu henkilöityy. Jakke Holvas ja JussiVähämäki kirjoittavat kärjistäen kaikkien uuden työn tekijöiden olevan tavallaanstrippar<strong>ei</strong>ta. H<strong>ei</strong>dän on saatava huomiota, ilmaistava itseään ja pantava koko pers<strong>oo</strong>nansalik<strong>oo</strong>n. (Holvas & Vähämäki 2005, 92.) Palvelutyö siis hyödyntää muita teollisuudenalojaenemmän työntekijän luonnetta, tunt<strong>ei</strong>ta, ulkomuotoa sekä fyysisiä ja henkisiä kykyjä(V<strong>ei</strong>jola ym 2008).Me ollaan huomattu et asiakkaat tykkää, et m<strong>ei</strong>llä on jotenki rentoa jarempseetä, <strong>ei</strong> liian tiukkaa. Ei <strong>oo</strong> pukuk<strong>oo</strong>deja, ell<strong>ei</strong> sit <strong>oo</strong> asiakkaanpuolesta toiv<strong>ei</strong>ta.Kotimajoittajat antavat olemuksellaan kotoisan rennon vaikutelman viestittäen9 Arlie Hochchild (2003) jakaa tunnetyön kahteen tas<strong>oo</strong>n: pintanäyttelemiseen (surface acting) jasyvänäyttelemiseen (deep acting).68
käytöksellään, vaatetuksellaan, joskus jopa tuoksullaankin, että nyt ollaan turististenkulissien takana, oik<strong>ei</strong>den ihmisten oikeassa kodissa, jossa <strong>ei</strong> turhaan tarvitse hienostella.”Elämys son seki ko isäntä tuoksuu lietheelle” nauraa Kiuruniemen maatilan isäntä JaakkoKorva Lapin Hetki -lehden toimittajalle (Lehtomurto 2008, 20).Kotimajoitustyö uuden työn muotona tarkoittaa oman kodin, paitsi fyysisen myösemotionaalisen, asettamista myytäväksi tuotteeksi. Asiakas <strong>ei</strong> osta ainoastaan yösijaa vaanmyös kodin kokemuksen, tunteen aidosta vieraanvaraisuudesta ja ehkä jopa kuulumisestaperheeseen. Tavoitteena on, että jokainen asiakas tuntee olevansa erityinen: ”M<strong>ei</strong>lläkaikilla koirilla ja turist<strong>ei</strong>lla on nimet. Haluamme pitää homman sen verrankodinomaisena”, toteaa Beanaruoktu-luomumatkailutilan isäntä H<strong>ei</strong>kki Boman LapinKansassa (Härönoja 2009, 3).Kotimajoittajat olivat kehittäneet itselleen erilaisia tunnetyömetodeja. Toiset olivat apposenavoinna kaikille vieraille, aina valmiina seurusteluun. Toiset taas olivat varauksellisempia,etäisen kohteliaita ja ystävällisiä, muistuttaen käytöksellään hienovaraisesti, että kyse onkodinomaisuudesta huolimatta puhtaasta asiakkuussuhteesta. Tunnemetodit olivatanalogisia tilanrajauksen kanssa – ne jotka olivat rajanneet yksityisen takahuoneensatarkimmin julkisesta alueesta, näyttivät sääntelevän myös tunt<strong>ei</strong>taan tiukimmin.Työt kotitöistyvätUuden työn ihmissuht<strong>ei</strong>den on sanottu alkaneen muistuttaa <strong>aika</strong>isemmin kotiin liitettyjäsuht<strong>ei</strong>ta (V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 2008, 168). Kotimajoitusyrittämiseen liittyy mielikuvakodinomaisista ihmissuht<strong>ei</strong>sta, jota emännät ja isännät omalla epämuodollisellakäytöksellään ja olemuksellaan vahvistavat. Yrittäjillä on us<strong>ei</strong>n lapset mukanaanasiakaskohtaamisissa korostamassa perhemäisyyttä. ” [M]onet tykkää siitä juuri siksi, ettäse on <strong>niin</strong> lämminhenkinen. Varsinki ulkomaalaiset tykkää ku [lapsillakin] on tonttulakitpäässä joulukuussa ja ... et ne on jotenki silleen mukana, ja pulkassa istuu ja on osatoimintaa.” Asiakkaan ja isäntäväen suhde muistuttaa pinnallisesti tarkastellenpikemminkin ystävyyttä tai sukulaisuutta kuin taloudellisesti motivoitunuttaasiakkuussuhdetta. Yksi osoitus tästä asiakkuussuhteen hämärtymisestä on, että asiakkaatkutsuvat isäntäväen kylään omaan kotimaahansa ja kotiinsa. Jotkut kotimajoittajat ovatkutsuja noudattaneetkin ja todella vierailleet asiakkaidensa luona. Erään haastattelemanimielestä nämä kutsut kuitenkin tekevät asiakkaan ja isännän suhteesta epäsymmetrisen,koska isäntäväki <strong>ei</strong> todellisuudessa voisi niitä noudattaa: ”Me <strong>ei</strong> tunneta niitä ja m<strong>ei</strong>llä <strong>ei</strong>ole mahdollisuus käydä h<strong>ei</strong>dän luona vierailulla ollenkaan. Kyllä ne <strong>niin</strong>ku kutsuu m<strong>ei</strong>tä,69
mutta sehän olisi ihan mahdotonta, että kävisi ympäri Eur<strong>oo</strong>ppaa – Saksaa... ”Haastateltava koki asiakkaan astuvan näkymättömän sopivaisuusrajan yli kutsuessaanisäntäväkeä kotiinsa.Uusi palvelutyö voidaan nähdä jatkumona ennen kotona tehdylle työlle. Naisten työt ovatavartuneet kodin ulkopuolelle ja tilallisen laajenemisen lisäksi ne ovat laajentuneet myösyli sukupuolirajojen. (V<strong>ei</strong>jola ym. 2008, 47.)Se varsinainen työnteko on sitä että laittaa aamupalan ja hoitaa tuotapyykkihommaa ja petaa ja siivoaa – -- mutta sitten enemmän rasittavaa onse mielentilaUusi palvelutyö on rajattomien ja loputtomien, yleensä aineettomien tehtävienkäytännöllistä suorittamista, arjen kokonaisvaltaista hallintaa; huolenpitoa ja hoivaa,<strong>aika</strong>taulujen yhteensovittamista, kodintunnun ja viihtyisän ilmapiirin luomista (Julkunen2008, 158). Eeva Jokinen kutsuukin uutta palvelutyötä kotitöistyneeksi työksi [redomestication]– se organisoituu kotityön tapaan, mutta häivyttäen perint<strong>ei</strong>set julkisen jayksityisen, ammatillisuuden ja tunteellisuuden sekä työn ja kotityön rajat (Jokinen 2005,69–73; V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 2008, 168–171).Soile V<strong>ei</strong>jola ja Eeva Jokinen (2008) ehdottavat tämän feminisoituneen ja kotitöistyneenuuden palvelutyön määritelmäksi hankalasti suomeksi kääntyvää verbiä hostessing, jotavoisi paremman puutteessa kutsua emännöinniksi. Emännöintitaito on kykyä hallitasosiaalisia tilant<strong>ei</strong>ta, affekteja, sekä läh<strong>ei</strong>sten ja vieraiden ruumiillisia tarp<strong>ei</strong>ta. Emännöinti<strong>uusi</strong>ntaa naistapaisen työn piirt<strong>ei</strong>tä: kotityötaitoja sekä sosiaalisia ja emotionaalisia taitoja,joilla sosiaalisista tilant<strong>ei</strong>sta tehdään miellyttäviä ja saadaan vieras tuntemaan olonsatervetulleeksi. (V<strong>ei</strong>jola & Jokinen 2008, 170).Emännöinti oli haastattelemieni yritysten sisäisessä työnjaossa us<strong>ei</strong>n pääosin naistenvastuulla, samoin kuin erilaiset yrityksen pyöritykseen liittyvät toimistotyöt. Miehethoitivat koneet, rakennukset ja muut raskaat ulkotyöt. Mitenkään itsestään selvä tämä jako<strong>ei</strong> ollut. Myös miehet vetivät opastuksia, laittoivat ruokaa ja isännöivät vieraita.Sisäistynyt yrittäjyysJotkut työn tutkijat kutsuvat suomalaisen työelämän muutosta ”markkinakäänteeksi”, jokakorostaa yrittäjämäistä toimintaa, tuloksellisuutta ja asiakaspuhetta. Yrittäjyyttä jayrittäjämäistä asennetta tarjotaan nykyisin ratkaisuna lähes kaikkiin talouden ongelmiin.Yrittäjyyden korostaminen <strong>ei</strong> korostu pelkästään elink<strong>ei</strong>noelämässä, vaan yrittäjämäisenelämänasenteen ihanne läpäisee jo koko yht<strong>ei</strong>skunnan. Yrittäjämäinen asenne tarkoittaa70
aktiivisuutta, sinnikkyyttä, luovuutta, kokonaisvaltaisuutta, innovatiivista, omaehtoisuuttaja riskien ottamista. (Ikonen 2008, 57.) Palkkatyön tekijöidenkin oletetaan johtavanyrittäjämäisesti itse itseään: yksilöt ovat itse vastuussa omasta menestyksestään jaepäonnistumisistaan, samoin kuin työhyvinvoinnistaan ja jaksamisestaan (Julkunen 2008,123).Hanna-Mari Ikonen (2008) on todennut yrittäjyysdiskurssin saaneen maaseudullaomanlaisensa muodon, jossa yrittäjyys nähdään elinvoimaisen maaseudun luojana javaltiollisen turvarakenteen korvaavana toiminnan muotona. Maaseudulla yrittäjyysmerkitsee innovatiivisuuden ja yksilöllisyyden lisäksi myös verkostoitumista jakumppanuutta sekä jatkuvuutta yli sukupolvien. Maaseutua onkin viime vuosina pyrittyelävöittämään ammattitaitoa, verkostoitumista ja markkinointia edistävin projekt<strong>ei</strong>n.(Ikonen 2008, 57–60, 134.)Pitäis pyrkiä mahollisimman paljon yht<strong>ei</strong>styöhön p<strong>aika</strong>llisesti – –semmoinen tietynlainen verkostoituminen.Haastattelemani kotimajoittajat ovat omaksuneet yht<strong>ei</strong>skunnan läpäisevän yrittäjyyspuheenIkosen esittelemässä maaseutuspesifissä muodossaan. Uusi verkostoitumis- jakumppanuuspuhe kulki h<strong>ei</strong>dän puh<strong>ei</strong>ssaan maaseudun traditionaalisten yht<strong>ei</strong>styönmuotojen, talk<strong>oo</strong>toiminnan ja ystäväavun rinnalla ja niihin sekoittun<strong>ei</strong>na. He korostivat<strong>niin</strong> p<strong>aika</strong>llisen kuin laajemmankin verkostoitumisen merkitystä. Us<strong>ei</strong>mmitenverkostoituminen tarkoitti perint<strong>ei</strong>stä p<strong>aika</strong>llista yht<strong>ei</strong>styötä muiden p<strong>aika</strong>llisten yrittäjien,kuten koira- ja poroyrittäjien ja muiden ohjelmapalveluntuottajien kanssa sekä k<strong>ei</strong>ttäjien jasiiv<strong>oo</strong>jien kanssa. Yrittäjillä oli myös omat ”kontaktinsa”, joiden kautta he saivatasiakkaita, kuten esimerkiksi isot instituutiot joihin oli solmittu hyvät suhteet, tuttubussilinjan omistaja tai matkanjärjestäjät ja matkatoimistot.Myös innovatiivisuuden ja jatkuvan kehittämisen ajatus oli sisäistetty yrityksissä, 10haastateltavani olivat olleet mukana erilaisissa tutkimushankk<strong>ei</strong>ssa, workshop<strong>ei</strong>ssa japrojekt<strong>ei</strong>ssa jotka kannustavat kehittämään <strong>uusi</strong>a toimintamalleja. ”Eihän sitä... sanotaanvaikka <strong>uusi</strong>en ajatusten saaminen ja muuta, <strong>niin</strong> jos sitä rutiinia vaan pyörittää, <strong>niin</strong> <strong>ei</strong>siihen yks kaks sitten putkahdakaan mitään ajatuksia (hymyä äänessä). Kyllä ne us<strong>ei</strong>n tuleeko on vähän jotain uutta kok<strong>ei</strong>llu ja nähny ja ollu vähän poissa, <strong>niin</strong> `h<strong>ei</strong> tuossahan onideaa` ja <strong>niin</strong> edelleen.”10 Poikkeuksena elämäntilanteeseen sopiva kotiäidin kotimajoitusyritys, jolla <strong>ei</strong> ollut tarvetta laajentaa taikehittää toimintaansa sen osa-<strong>aika</strong>isen ja väli<strong>aika</strong>isen luonteen vuoksi.71
Toisaalta itsetarkoitukselliseen kehittämisen ja <strong>uusi</strong>utumisen ajatukseen saatettiinsuhtautua kielt<strong>ei</strong>sestikin: ” – – M<strong>ei</strong>jän pitäis <strong>uusi</strong>intua ja jatkuvasti rakentaa uutta ja uutta.– – Mutta <strong>ei</strong> se ole aivan yksselitt<strong>ei</strong>stä sekhän <strong>uusi</strong>minen <strong>uusi</strong>misen päälle ja rakentaminen.Kun pitää ajatella vähän pidemmällä jaksolla.” Haastatteluajankohtana kesällä 2008 oli jonähtävillä alkavan laman ent<strong>ei</strong>tä. ”Nyt on piru merrassa” ennusti yksi haastateltavista.Siksi monet kertoivat lykkäävänsä isoja muutoksia ja investointeja vakaampaantaloustilanteeseen asti.MoniosaaminenLappilaiset pienyrittäjät yhdistelevät joustavasti erilaisia toimialoja ja elink<strong>ei</strong>non läht<strong>ei</strong>täsopiviksi kokonaisuuksiksi (Tuulentie & Hakkarainen 2007). He kehittelevät ”sivujuttuja”,jotta <strong>ei</strong>vät olisi yhden asian varassa. Ain<strong>ei</strong>stoni yrittäjistä <strong>ei</strong> yhdenkään toimeentuloperustunut puhtaasti majoitukseen, vaan siihen oli yhdistetty esimerkiksi elämys- jaohjelmapalveluita, ravintola, kenneltoimintaa, karjanhoitoa ja hoivapalveluita: ”Koska onsuhteellisen pienestä yrityksestä kysymys, <strong>niin</strong> täytyy olla erilaisia asioita eri sesongille.”Jakke Holvas ja Jussi Vähämäki kärjistävät uuden työn sankarin olevan virtu<strong>oo</strong>si, jokaesittää mitä tahansa r<strong>oo</strong>lia, osallistuu ja on kaiken <strong>aika</strong>a mukana. Uudessa työssä <strong>ei</strong> tarvitaammattilaisia, vaan r<strong>oo</strong>lienhallintaa. (Holvas & Vähämäki 2005, 93.) Erityisestimatkailualalla työntekijöiden on luovittava monien saman<strong>aika</strong>isten tehtävien ja r<strong>oo</strong>lienvälillä, joita työtilanteet, asiakkaat ja työnantajat h<strong>ei</strong>ltä kulloinkin vaativat (V<strong>ei</strong>jola ym.2008, 52). Lappilainen kotimajoittaja näyttäytyykin ain<strong>ei</strong>stossani laaja-alaisenamoniosaajana, joka muuntautuu joustavasti s<strong>ei</strong>kkailuoppaasta toimistovirkailijaksi t<strong>aika</strong>rjanhoitajasta lupsakaksi matkailuisännäksi.Työ mielekkäänä elämäntapanaKotimajoittamisessa yhdistyvät paitsi maaseutu ja urbaan<strong>ei</strong>ksi mielletyt työn uudetmuodot, myös kaksi us<strong>ei</strong>n vastakkaisilta näyttävää nykypäivän työelämän ilmiötä.Kotimajoitustyö on yhtäältä sisällöltään uuden työn kaltaista, mutta toisaalta se on paljonenemmän kuin työtä, se on kokonaisvaltainen elämäntapa. Us<strong>ei</strong>n tavoitteena <strong>ei</strong>vät olesuuret voitot, vaan pelkästään mielekäs elämä ja riittävä toimeentulo. Kotimajoitusmahdollistaa ja rahoittaa oman elämäntavan, esimerkiksi harrastuksen tai tietylläpaikkakunnalla asumisen. Ain<strong>ei</strong>stoni kotimajoittajat olivat yhdistäneet työhönsäesimerkiksi koiraharrastuksen, melonnan tai luonnossa liikkumisen. Harrastuksesta pää- taisivutoimisen elink<strong>ei</strong>non luon<strong>ei</strong>den yrittäjien määrä on kasvanut valtavasti 2000-luvun72
<strong>aika</strong>na. (Jussila 2010, 103.)Kotimajoitusta voisi tarkastella ansiotyötä laajemmin valittuna elämäntapana, esimerkiksihitaan elämän kehyksessä.– – Silloin ku lappiin on muutettu <strong>niin</strong> <strong>ei</strong> <strong>oo</strong> ollu tiet<strong>oo</strong> selkeesti että mitäruvetaan tekemään muuta ko se että on pyrkimys semmoisesta kaheksastakaheksaan [neljään? VK]työvuorosta poisHitauden ja rauhan teema nousi esille jokaisessa haastattelussa, mikä <strong>ei</strong> sinänsä ollutihmekään, sillä juuri siihen h<strong>ei</strong>dän myymänsä tuote perustuu.Kyllä ne tulee tänne rauhottumaan. Ja ilma tekee sen mitä tehdään, m<strong>ei</strong>llä<strong>ei</strong> ole ohjelmaa, että se veetään vaikka satais puukkoja taivaalta.Haastateltavat siis paitsi saavat elantonsa siitä, että myyvät Lapin hiljaisuutta ja rauhaa sitäetsiville matkailijoille, myös us<strong>ei</strong>n perustelevat omaa elämäntapaansa sillä. Varsinkinkotiäidin ja harrastajan strategioissa oli kyse juuri elämän tarkoituksellisestarauhoittamisesta ja hidastamisesta.Uuden työn p<strong>aika</strong>tKyllä se että on toiminu muussa työssä ja nähny vähän muutakin maailmaa,<strong>niin</strong> se on hirveen iso juttu. Tietää että millaista se elämä on tuolla muualla,ja on iteki kokenu sen. Ni osaa sitten jollain tavalla suhtautua niihinihmisten ongelmiin. – – Se vaihe tuli elämässä että mietti että mietti todella,että mitä sitä nytten haluaa.”Paikka” tarkoittaa erityistä kohtaa maailmassa, jolla on oma identiteettinsä ja joka antaaidentiteetin siinä oleville ja eläville. P<strong>aika</strong>lla on oma historiansa, oma ”p<strong>aika</strong>n henkensä.”Us<strong>ei</strong>n globalisaation ja uuden talouden ajatellaan menettävän kosketuksen paikkoihin jatuottavan suorastaan ”epäpaikkoja”, joihin <strong>ei</strong> liity identiteettiä <strong>ei</strong>kä erityistä suhdetta, kutenpikaruokalat, hotelliketjut, lentokentät, ostoskeskukset ja turistikeskukset. (Rajanti 2006,183.) Monet näistä ylikansallisesti standardoiduista epäpaikoista liittyvät matkailuun.Toisaalta matkailu, erityisesti kulttuurisesti virittynyt matkailutalous, myös hyödyntääpaikkojen kulttuurista ja historiallista erityisyyttä. Turistiset palvelut tuotetaan erityisissäpaikoissa, <strong>ei</strong>kä niitä voi noin vain siirtää muualle (Urry 2002, 60).Kotimajoitusyritysten matkailullinen arvo perustuu pitkälti p<strong>aika</strong>lliskulttuurin ja -historianarvostuksen nousuun. Siksi p<strong>aika</strong>n erityistä identiteettiä, ”p<strong>aika</strong>n henkeä” korostetaantarinoilla ja mahdollisesti rekvisiitanomaisilla esin<strong>ei</strong>llä tai asuilla.Kotimajoittajille p<strong>aika</strong>lla – seudulla, kylällä tai kotitalolla – on kuitenkin ennen kaikkeahenkilökohtainen, painava merkitys. P<strong>aika</strong>n tärk<strong>ei</strong>n arvo <strong>ei</strong> ole sen kaupallisessa73
hyödynnettävyydessä; paikka kuvataan kotina, juurina ja kiinnipitävänä yht<strong>ei</strong>sönä.Tää tila <strong>niin</strong> on tosi vahvasti se mihin mie täällä kuulun.Kotimajoitus mahdollistaa taloudellisesti kotitalossa ja kotikylässä asumisen: ”Tää on pienihinta minkä joutuu maksamaan siitä, että me voimme asua tämmöisessä kauniissa p<strong>aika</strong>ssaja voimme hyödyntää näitä yrityksen tiloja.” Haastateltavilleni kotitilalla ja -talolla onpitkä historia, johon he tuntevat kiinnittyvänsä. Silti viidestä haastateltavastani kolmeosoittautui haastattelun kuluessa eri syistä aikuisiällä asuinpaikkakunnalleen muuttan<strong>ei</strong>ksi.Yksi oli muuttanut puolison sukutal<strong>oo</strong>n, toisella oli sukujuuret paikkakunnalla, kolmannettaas olivat etsineet mistä tahansa Lapin alueelta omille tarp<strong>ei</strong>lleen ja matkailutyöhönsoveltuvan tilan.P<strong>aika</strong>llisuuden merkitys korostui yllättävästi erityisesti muualta muuttan<strong>ei</strong>den puh<strong>ei</strong>ssa.Kenties kyläläisyys oli sanallistettua ja tiedostettua juuri siksi, ett<strong>ei</strong> kyläyht<strong>ei</strong>söönkuuluminen ollut itsestäänselvyys.[H]eti ku muutettiin <strong>niin</strong> mentiin ensimmäiseen kyläyhdistyksen iltaan, <strong>niin</strong>oli hirmu semmoinen lämmin fiilis. – – M<strong>ei</strong>llä on hirmu aktiivinenkyläyhdistys ja aktiivinen kylä ja tehdään paljon. Vietetään kotailtoja jahirvip<strong>ei</strong>jaisia.Aikuisiällä paikkakunnalle muuttaneet korostivat myös erityisesti verkostoitumista muidenkyläläisten kanssa, ja halua tuoda elinvoimaa kylälle työllistämällä muitakin kuin vainitsensä. Zygmunt Bauman huomauttaa toteamuksen ”on mukavaa kuulua yht<strong>ei</strong>söön”kielivän paradoksaalisesti siitä, että puhuja joko <strong>ei</strong> kuulu yht<strong>ei</strong>söön tai vähintäänkin, ettähän joutuu tekemään kovasti töitä siihen kuuluakseen. Tällainen tietoiseksi tullut yht<strong>ei</strong>söönkuuluminen on Baumanille modernin notkea valinta, ”keveä kaapu”, joka voidaan pukeaaamuisin päälle ja riisua illalla. (Bauman 2002, 202.)Jatkuvuus ja <strong>uusi</strong> työUuden työn yksi ominaisimmista piirt<strong>ei</strong>stä on sen epäjatkuvuus ja projektimaisuus.Lyhytjänt<strong>ei</strong>syys ja rikkonaisuus l<strong>ei</strong>maa myös Lapin matkailutyön mielikuvia: tyypillistäLapin matkailutyötä on sesonkiluontoinen työ tunturikeskuksissa (V<strong>ei</strong>jola ym. 2008).Kotimajoitustyön ja ylipäätään yrittämisen arkinen <strong>aika</strong>jänne on puolestaan pidempi, sekurottuu tulevaisuuteen ohitse kuluvan sesongin.<strong>Maaseudun</strong> elämäntavalle on tyypillistä jatkuvuuden tavoittelu (Silvasti 2001, 92). Kunkarjatilallinen kuuli poikansa aikovan palata opiskelupaikkakunnaltaan kotiin jatkamaanperheyritystä ja sukutilaa, tuli elämälle uutta merkitystä:74
Ja jeekama kuiten mie menin [--]:n kaulaan ja mulla tuli itku: ”Voi rakaspoika tule kotia!” Voi apua sitä tunnetta. Ja tiiäkkö m<strong>ei</strong>llä alko ihan <strong>uusi</strong>elämänvaihe siitä. Semmoinen tarkoituksellisuus. Siihen asti oli vähänsemmoista, että tällä putkella mennään ja räpiköidään eteenpäin.Kotimajoituksen jatkuvuuden tunne syntyy sisäisestä motivaatiosta, <strong>ei</strong>kä se välttämättätavoittele ylisukupolvista maanomistuksellista jatkuvuutta kuten maaseudun perint<strong>ei</strong>sessäelämäntavassa.7. 2 Uusi hidas työ?Kotimajoitus tarjoaa uudenlaisen näkökulman uuden palvelutyön keskusteluun. Senäyttäytyy uudenlaisena palvelutyönä, joka hyödyntää elämystuotannonvuorovaikutuksellisuutta ja kulttuurisuutta ja edellyttää koko pers<strong>oo</strong>nan, tunt<strong>ei</strong>den jaesteettisyyden hyödyntämistä ja hallitsemista työssä. Toisin kuin yleensä uuden työnkeskusteluissa, kotimajoitustyössä korostuu mielekkään elämän ja jatkuvuuden tavoittelusekä p<strong>aika</strong>n merkitys, joskin kenties ”keveänä kaapuna.” Kotimajoitustyön voisikinhieman provosoiden nimetä Slow life -liikkeen periaatt<strong>ei</strong>den mukaisesti ”uudeksi hitaaksityöksi.”Elämänrytmin mukauttaminen omaan tahtiin sopivaksi on kansainvälisen Slow -liikkeentavoite (ks. esim. Honoré 2010). Tehokkuusajattelua vastustavassa ja hektisen elämänhidastamista ajavassa hitaan elämän liikkeessä on kyse kansainvälisesti merkittävästäilmiöstä, jota <strong>ei</strong> kuitenkaan ainakaan Suomessa ole vielä juurikaan yht<strong>ei</strong>skuntatiet<strong>ei</strong>ssätutkittu. Alun perin 2000-luvun alussa Italiassa syntynyt pikaruoalle vaihtoehtoja hakevaSlow f<strong>oo</strong>d -liike on laajentunut kokonaisvaltaiseksi elämänfilosofiaksi, joka kattaa kaikkielämänalueet designista turismiin (slow living, slow design, slow travel, jopa slowresearch!). Slow life pyrkii ekologisen, eettisyyden ja elämyksellisyyden yhdistäväänelämäntapaan korostaen kiireettömyyden, kokonaisvaltaisen hyvinvoinnin ja luovuudenmerkitystä. (H<strong>ei</strong>nonen 2009.) Elämän hidastamisessa <strong>ei</strong> ole kyse pelkästään hitaudesta,vaan pikemminkin ajankäytön rationalisoinnista. Carl Honoré (2010, 25) kirjoittaa hitaanelämän tiivistyvän tasapain<strong>oo</strong>n: ”Ole nopea silloin kun nopeus on järkevää ja hidas silloinkun hitaus on tarpeen.”Tulevaisuudentutkijat ovat nostaneet Slow life -filosofian yhdeksi merkittävimmistätulevaisuuden megatrend<strong>ei</strong>stä (H<strong>ei</strong>nonen 2009). Slow life -filosofia on toistaiseksi tuttulähinnä mediasta, strategiapaper<strong>ei</strong>sta sekä erilaisista raflaavista tulevaisuuden visioista,viim<strong>ei</strong>simpänä WWF:n ja Helsinkiläisen ajatushautomo Demoksen yhdessä lanseeraama75
Onnellisuuspoliittinen manifesti (Alanen ym. 2010), jonka tärk<strong>ei</strong>mpänä teesinä onleppoisamman elämänrytmin merkitys <strong>niin</strong> luonnolle kuin yht<strong>ei</strong>skunnallekin.Hitautta ja työelämää <strong>ei</strong> suomalaisessa työkulttuurissa ole yleensä totuttu liittämäänyhteen. Joutilaisuus yhdistyy helposti laiskuuteen ja saamattomuuteen.Tulevaisuudentutkija Sirkka H<strong>ei</strong>nosen mukaan hitauden voi yhdistää työelämään kahdellatapaa. Yhtäältä työn hitauttaminen parantaa luovuutta ja työssä jaksamista rytmittämällätehokkaan työskentelyn jaksoja ja mahdollistamalla rauhallisia vaih<strong>ei</strong>ta, joutilaisuutta jalepoa. Toisaalta hitaus myös synnyttää <strong>uusi</strong>a liiketoimintamahdollisuuksia hitauteenperustuvien tuott<strong>ei</strong>den ja palveluiden kysynnän lisääntyessä. (H<strong>ei</strong>nonen 2010, 79.)Parhaimmillaan kotimajoitustyössä voivat toteutua nämä molemmat hitaan työn elementit.8 KERTAUSTA JA ARVIOINTIATarkastelin pro gradu -tutkielmassani viiden lappilaisen kotimajoitusyrityksen arkea.Teoreettisena tavoitteena oli kehitellä arjen käsitettä tutkimustyökaluksi sellaisensosiaalisen järjestyksen tutkimiseen, joka <strong>ei</strong> palaudu moder<strong>niin</strong> palkkatyöjärjestykseenliittyviin perint<strong>ei</strong>siin vastakkainasetteluihin, kuten koti/työ tai yksityinen/julkinen.Tarkastelin arkea sosiaalisista suht<strong>ei</strong>sta, ajallisista rytm<strong>ei</strong>stä sekä tiloista ja etäisyyksistämuodostuvana kokonaisuutena Eeva Jokisen (2005) ja Rita Felskin (1999/2000) ajatuksiasoveltaen. Kehittämäni arjen kolmijäsennys toimii monenlaisen arjen tutkimuksentaustajäsennyksenä, sitä voisi hyödyntää myös tilastollisessa tutkimuksessa arjenoperationalisointina. Empiirisenä tavoitteena oli tarkastella kotimajoittajien arjenmateriaalisia käytäntöjä h<strong>ei</strong>dän jokapäiväisessä elämässään. Tutkimusotteeni oli lähinnäfeministisen tutkimuksen piirissä syntynyttä materiaalista sosiologiaa (ks. Gordon 2008).Tutkielman taustalla vaikutti läpäisevänä teoreettisena ajatuksena käsitys ihmisestä erojatekevänä olentona (Douglas 2005), joka ylläpitää kulttuurista järjestystä erilaisinrajanvedoin ja etäisyyksin. Ajattelin erilaisten erottelujen ja etäisyydenpidon kysymystentulevan näkyville kotimajoituksessa, missä isäntäväki joutuu jatkuvaan ruumiilliseenläh<strong>ei</strong>syyteen vieraiden ihmisten kanssa myös omassa kotonaan.Tutkimukseni ain<strong>ei</strong>stona oli viiden kotimajoittajan teemahaastattelut sekä osallistuvahavainnointi kahdessa kotimajoitusyrityksessä. Ollakseen varsinaista etnografistatutkimusta olisi osallistuvan havainnoinnin osuuden pitänyt olla laajempi. Myöshaastatteluain<strong>ei</strong>sto olisi voinut olla suurempi, mutta toisaalta monitahoisen76
tutkimusongelmani käsitteleminen kovin suurella ain<strong>ei</strong>stolla olisi tullut raskaaksi. Pidänkintätä tutkielmaa ensimmäisenä pintaraapaisuna <strong>aika</strong>isemmin tutkimattomasta aiheesta. Sitäolisi syytä tutkia syvällisemmin laajemmilla haastatteluilla tai pidempi<strong>aika</strong>isellaetnografisella tutkimuksella. Kotimajoitusta Lapissa voisi jatkossa tutkia etnografisestiesimerkiksi siten, että tutkija olisi vuoden ajan töissä kotimajoitusyrityksessäkenttäpäiväkirjaa pitäen, kuten sosiologit ovat tutkineet mm. arm<strong>ei</strong>jaa (Hoikkala ym. 2009)ja sairaalaa (Peräkylä 1990).Analyysi jakautui kolmeen vaiheeseen. Ensimmäisessä vaiheessa muodostin laadullisensisällönanalyysin avulla arjen kolmijäsennykseen pohjautuvan kokonaiskuvanhaastateltavieni arjesta. Kotimajoittajien arki rakentui moninaisista sosiaalisista suht<strong>ei</strong>sta,tilojen tekemisestä ja etäisyyksien säätelystä ja erilaisista <strong>aika</strong>rytm<strong>ei</strong>stä. Sisällönanalyysiosoitti, että Mary Douglasin (1991) esittämät vastakohtaiset kodin ja hotellintoimintalogiikat olivat kotimajoittajien arjessa luontevasti kietoutuneet yhteen. Kodinlahjanvaiht<strong>oo</strong>n ja vastavuoroisuuteen perustuva ja hotellin markkinoihin ja rahanvaiht<strong>oo</strong>nperustuva logiikka <strong>ei</strong>vät olleet kotimajoituksessa toisensa poissulkevia, vaan rinnakkain jasaman<strong>aika</strong>isesti toimivia jäsennyksiä.Arjen sosiaaliset suhteet olivat karkeasti jaettavissa läh<strong>ei</strong>ssuht<strong>ei</strong>siin, työsuht<strong>ei</strong>siin jaasiakassuht<strong>ei</strong>siin. Suhteet olivat kuitenkin arjessa liudentuneet toisiinsa ja niiden rajatolivat joustavat ja neuvoteltavat. Kaikissa kolmessa suhteen lajissa oli mahdollisuus <strong>niin</strong>kodin kuin hotellinkin toimintalogiikkaan. Esimerkiksi us<strong>ei</strong>mmiten taloudellisestimotivoitun<strong>ei</strong>ssa asiakassuht<strong>ei</strong>ssa työllä maksavat asiakkaat ja osa kasvoasiakkaista(perheenjäsenasiakkaat) olivat kodinomaisia suht<strong>ei</strong>ta, jolloin korvaus majoituksesta <strong>ei</strong>välttämättä ollut rahallinen. Tämä markkinoiden ja kodin logiikan saman<strong>aika</strong>isuus oliluontevaa ja reflektoimatonta, mutta tuli näkyväksi ongelmakohdissaan, esimerkiksi silloinkun ystävyyssuhteeksi muuttunut asiakkuus teki maksun perimisen vaikeaksi.Arjen tiloista ja etäisyyksistä oli tunnistettavissa jako isäntäväen ja asiakkaiden takatiloihinsekä julkiseen etutilaan, jossa isäntäväen ja vieraiden kohtaaminen tapahtui. Jokaisessayrityksessä oli perheelle rajattu oma yksityinen tila, joka ainakin jossain määrin takasiintiimin oleskelun suojassa asiakkaiden kats<strong>ei</strong>lta. Yksityinen tila rajattiin sekä tilallisillaratkaisuilla, että toiminnalla, kertomalla tilanjaosta heti asiakkuussuhteen aluksi, esin<strong>ei</strong>täsijoittelemalla tai vaikka verhoja sulkemalla. Kohtaaminen asiakkaiden kanssa tapahtuijulkisella ”näyttämöllä.” Erilaiset tilat ja tilanteet virittivät kohtaamisen muodolliseksi taiepämuodolliseksi, esimerkiksi sisäänpääsyneuvotteluiden kohtaaminen oli muodollisempi77
kun taas pihamaalla kohtaaminen oli vapaata seurustelua. Myös tilanjakojen rajanvedottulivat näkyville silloin, kun niiden tulkitseminen epäonnistui – esimerkiksi kun turistit<strong>ei</strong>vät ymmärtäneet kunnioittaa intiim<strong>ei</strong>llä esin<strong>ei</strong>llä rajattua yksityistä kodin tilaa.Kotimajoittajien arjessa vaikuttivat päällekkäin monenlaiset <strong>aika</strong>jäsennykset ja rytmit.Kotimajoituksissa elettiin voimakkaasti matkailun sesonkien määrittelemän vuodenkierronmukaan. Arkipäivän ajankäyttö oli tehtäväsuuntautunutta ja syklistä: työtehtävien ja levonajat seurasivat toisiaan toistuvasti päivässä ja vuodenkierrossa. Arkea tahditti myöskalenterin ja kellon lineaarinen <strong>aika</strong>. Huomi<strong>oo</strong>n oli otettava asiakkaiden saapumisajat jaohjelmat, vastaanotettava majoitusvarauksia ja suunniteltava tulevaa.Toisessa tutkimuskysymyksessä vaihdoin näkökulman arjen strategioihin, joiden avullakotimajoittajat hallitsevat arjen ka<strong>oo</strong>ttisuutta. Arjen strategioilla tarkoitin pitkällä<strong>aika</strong>välillä muodostun<strong>ei</strong>ta, rutiin<strong>ei</strong>ksi muuttun<strong>ei</strong>ta käytäntöjä ja tapoja toimia. Arjenstrategiat voi nähdä toistuvuudessaan minimaalisena toimijuutena, joka tähtää otteenpysyttämiseen maailmassa (Honkasalo 2004). Strategiat kiteytin ain<strong>ei</strong>stosta lukemallatiiviisti kutakin yksittäistä haastattelua ja kenttäpäiväkirjaa, pitäen edelleen taustalla arjenkolmijäsennyksen. Jokaisesta haastattelusta oli tunnistettavissa oma strategiansa.Ammatinharjoittaja veti rajan oman yksityiselämänsä ja asiakkaiden välille asumallaerillisessä, aidalla erotetussa rakennuksessa. Kaikki työhön liittyvät toimet tapahtuivaterillisissä rakennuksissa ja asiakkaisiin pidettiin kohtelias etäisyys. Ajallisestiammatinharjoittaja <strong>ei</strong> kuitenkaan erottanut työn ja kodin arkea. Joitakin erityisiä päiviävuodenkierrossa ammatinharjoittaja varasi vain perheelleen, järjestäen sen vapaaksiasiakastyöstä. Työntekijän strategiassa pyrittiin normaalityö<strong>aika</strong>an esimerkiksimerkitsemällä tehdyt työtunnit ylös ja pitämällä ne vapaina sesongin ulkopuolella. Arjentilanjaot ja etäisyydenpidot olivat puolestaan joustavia. Kaikki asiakastilat mieltyivätjossain määrin myös omiksi vapaa-ajan tiloiksi, ja työntekijä teki samoja juttujaasiakkaiden kanssa kuin vapaa-<strong>aika</strong>naankin. Harrastajan strategiassa pyrittiinmielekkääseen elämänkokonaisuuteen, jossa työn ja vapaa-ajan erottaminenjokapäiväisessä elämässä <strong>ei</strong> ollut tarpeen. Myös talonpojan agraarissa strategiassa työn jakodin elämänalueet olivat toisiinsa liudentuneet. Kotiäidin strategiassa yrittäminen olimuun elämän ohella tapahtuvaa, joustavaa toimintaa. Tilanjaot olivat ambivalentteja jamuuntuivat tarpeen tullen yksityisistä tiloista asiakaskäyttöön.Kolmantena tutkimuskysymyksenäni oli kotimajoitustyön tuominen uuden palvelutyönkeskusteluiden kontekstiin. Kotimajoitus näyttäytyi ain<strong>ei</strong>stossani normaalia palkkatyön78
järjestystä murtavana työnä, jossa agraarin ja uuden palvelutyön piirteet ovat toisiinsalimittyneet. Se hyödyntää elämystuotannon vuorovaikutuksellisuutta ja kulttuurisuutta, jaedellyttää tunnetyötä, esteettistä työtä ja pers<strong>oo</strong>nallisuutta. Kotimajoitustyössä korostuvatmyös p<strong>aika</strong>n merkitys ja pyrkimys jatkuvuuteen, jotka <strong>ei</strong>vät yleensä ole uuteen työhönliitettyjä piirt<strong>ei</strong>tä. Totesinkin kotimajoitustyön olevan vahvemmin kokonaisvaltainenelämäntapa kuin pelkkä ansiotyö. Kotimajoitus voidaan nähdä elämäntapayrittäjyytenä,joka mahdollistaa ja rahoittaa oman elämäntavan, esimerkiksi harrastuksen tai tietylläpaikkakunnalla asumisen. Siten kotimajoitusta voisikin olla perusteltua tarkastellaelämäntyylinä, esimerkiksi hitaan elämän kehyksessä.Lappilaisia työmarkkinoita on perint<strong>ei</strong>sesti hahmotettu suurten luonnonvarahankk<strong>ei</strong>den jamassaturismin kautta, mikä jättää esimerkiksi taide- ja kulttuurialan toimijat (Rantala ym.2010, 23) sekä myös muun pienimuotoisen yrittämisen näkymättömiin. Tämä tutkielmahahmottaa lappilaista työtä pienimuotoisen, kotoa käsin tapahtuvan työn näkökulmasta,joka jää tilastojen ja sitä kautta myös tutkimusten ulkopuolelle.Puhumalla kotimajoitustyöstä palvelutyönä halusin painottaa, että on korkea <strong>aika</strong> lakatapuhumasta uuden työn yhteydessä pelkästä palkkatyöstä. Työ on enenevässä määrinyrittäjämäistä, itseohjautuvaa ansionhankintaa. Yhä useampi ansiotyön muoto muistuttaayrittäjyyttä, vaikka <strong>ei</strong> sitä määritelmällisesti olisikaan. Esimerkiksi tait<strong>ei</strong>lijat, freelancerit,tutkijat ja muut erilaisissa apurahahankk<strong>ei</strong>ssa työskentelevät johtavat itsenäisesti omaatyöskentelyään huolehtien myös omista eläkemaksuistaan yrittäjien tapaan. Kotimajoitustatutkimalla pystyin tuomaan uuden palvelutyön keskusteluihin uudenlaisen,mahdollisuuksia ja pitkäjänt<strong>ei</strong>syyttä korostavan näkökulman. Haastatteluissakotimajoitustyöhön olennaisina liitetyt piirteet, kuten mielekkyys, itsejohtaminen ja vapaussekä pienimuotoisuus, ovat myös Hyvän työn manifestissa mainittuja tulevaisuuden työnvaatimuksia (Demos Helsinki 2009).Lähtiessäni tutkimaan työtä ja kotia arjen käsitteen kautta t<strong>ei</strong>n varmaankin kaikkienaloittelevien tutkijoiden arkkivirheen ja rajasin tutkimusaiheen turhan löyhästi. Arkikaikessa laajuudessaan ja monitahoisuudessaan <strong>ei</strong> alistu yksinkertaiseen rajaukseen. Arkihaastaa arkisuudellaan. Haastattelijan on turha odottaa tyhjentävää vastausta kysymykselle:”No, kerrohan mitä sinun arkesi on.” Arkea <strong>ei</strong> tarvitse ajatella, <strong>ei</strong>kä sitä siksi ole helppopukea sanoiksi. Arki pakenee, lipeää käsistä. Tutkimuksen lopputulos, monien kuukausienhikinen uurastus, tuntuu itsestään selvältä ja banaaliltakin. Mutta sitähän arki on.79
LÄHTEETAdkins, Lisa (2005) The New Economy, Property and Personh<strong>oo</strong>d. Theory, Culture & Society22 (1), 112–129.Alanen, Olli; Kaskinen, Tuuli; Laitio, Tommi; Mokka, R<strong>oo</strong>pa; Neuvonen, Aleksi &Onnela, Satu (2010) Onnellisuuspoliittinen manifesti. Kohti yhden maapallontulevaisuutta. Demos Helsinki & WWF, Helsinki.Alasuutari, Pertti (2007) Yht<strong>ei</strong>skuntateoria ja inhimillinen todellisuus. Gaudeamus,Helsinki.Alberoni, Francesco (1984) Rakastuminen. Otava, Helsinki. Suomentaneet Ulla Ranta jaLiisa Ryömä.Alueellinen kilpailukyky- ja työllisyystavoite. POHJOIS-SUOMEN EAKRTOIMENPIDEOHJELMA 2007-2013. VUOSIKERTOMUS 2007Anttila, Timo; Nätti, Jouko; Ojala, Satu & Tammelin, Mia (2009) Ansiotyö kotona.Yl<strong>ei</strong>syys, ominaispiirteet, seuraukset ja hallinta palkansaajilla. Tutkimushankkeenloppuraportti. Työsuojelurahasto. Tampereen yliopisto. http://tampub.uta.fi/ (pdf)Atkinson, Paul; Coffey, Amanda; Delamont, Sara; Lofland, John & Lofland, Lyn (2001)Editorial Introduction. Teoksessa Atkinson, Paul; Coffey, Amanda; Delamont, Sara;Lofland, John & Lofland, Lyn (2001) Handb<strong>oo</strong>k of Ethnography. Sage Publications,London, 1–7.Bauman, Zygmunt (2002) Notkea moderni. Suom. Jyrki Vainonen. Vastapaino, Tampere.Blanchot, Maurice & Hanson, Susan (1987) Everyday Speech. Yale French Studies 73, 12–20.Demos Helsinki (2009) Työ <strong>ei</strong> ole vain työtä. Hyvän työn manifesti 2009.Toimenpidesuositukset ja hankekuvaus. Työ- ja elink<strong>ei</strong>noministeriö.Di Domenico, Marialaura & Lynch, Paul (2007) Host/Guest Encounters in the CommercialHome. L<strong>ei</strong>sure Studies 26 (3), 321–338.Douglas, Mary (1991) The Idea of a Home: A Kind of Space. Social Research 58 (1), 287–307.Douglas, Mary (2005) Puhtaus ja vaara. Ritualistisen rajanvedon analyysi. Suom.VirpiBlom ja Kaarina Hazard. Vastapaino, Tampere. Alkuperäisteos 1966.Dovey, Kimberly (1985) Home and Homelessness. Teoksessa Altman, Irwin & Werner,Carol M. (toim.) (1985) Home Environments. Human Behavior and Environment.Advances in Theory and Research Volume 8. Plenum Press, New York and London, 33–64.Eräsaari, Leena (1995) Kohtaamisia byrokraattisilla näyttämöillä. Gaudeamus, Helsinki.Felski, Rita (1999/2000) The Invention of Everyday Life. New Formations 39, 15–31.Getz, Donald; Carlsen, Donald & Morrison, Alison (2004) The Family Business in Tourismand Hospitality. CABI Publishing, Oxfordshire (UK)/Cambridge (USA).Giddens, Anthony (2001) Sociology. 4 th Edition. Polity, Cambridge.Goffman, Erving (1959) The Presentation of Self in Everyday Life. Penguin, Middlesex.80
Gordon, Tuula (2008) Feministinen materialismi. Teoksessa Tolonen, Tarja (toim.) (2008)Yht<strong>ei</strong>skuntaluokka ja sukupuoli. Vastapaino, Tampere, 18–31.Gordon, Tuula; Hynninen, Pirkko; Lahelma, Elina; Metso, Tuija; Palmu, Tarja & Tolonen,Tarja (2007) Koulun arkea tutkimassa. Kokemuksia kollektiivisesta etnografiasta.Teoksessa Lappalainen, Sirpa; Hynninen, Pirkko; Kankkunen, Tarja; Lahelma, Elina &Tolonen, Tarja (toim.) (2007) Etnografia metodologiana. Lähtökohtana koulutuksentutkimus. Vastapaino, Tampere, 41–65.Hakala, Katariina & Hynninen, Pirkko (2007) Etnografisesta tietämisestä. TeoksessaLappalainen, Sirpa; Hynninen, Pirkko; Kankkunen, Tarja; Lahelma, Elina & Tolonen, Tarja(toim.) (2007) Etnografia metodologiana. Lähtökohtana koulutuksen tutkimus. Vastapaino,Tampere, 209–225.Hakkarainen, Leena (2006) Sesonkityöläinen palvelumaiseman tuotteena ja tuottajana. Progradu -tutkielma. Matkailututkimus/matkailun kulttuurintutkimuksensuuntautumisvaihtoehto. Kauppatiet<strong>ei</strong>den ja matkailun tiedekunta. Lapin yliopisto,Rovaniemi.Hakkarainen, Maria (2009) Matkailu maaseudun uutena työnä. Teoksessa Tuulentie, S<strong>ei</strong>ja(toim.) 2009. Turisti tulee kylään. Matkailukeskukset ja lappilainen arki. Minerva (SoPhi112), Jyväskylä, 132–159.Hammersley, Martyn & Atkinson, Paul (1983) Ethnography. Principles in Practice.Tavistock Publications, London and New York.Harris, Candice; McIntosh, Alison & Lewis, Kate (2007) The Commercial HomeEnterprise. Labour with Love. Tourism 55 (4), 391–402H<strong>ei</strong>nonen, Sirkka (2010) Hidas elämä ja tulevaisuuden työ – paradoksi vai potentiaali?Futura 1 (2010) Työn tulevaisuus. Tulevaisuuden tutkimuksen seura ry.H<strong>ei</strong>nonen, Sirkka (2009) Slow Life elämäntapana, työssä ja ammattina. Tulevaisuudentutkimuksen kesäseminaari 21.8.2009. Arki ja tulevaisuuden ammatit. Hämeenammattikorkeakoulun Evon Metsäopisto, Lammi.http://www.futurasociety.fi/seminaarit/kesasem2009/H<strong>ei</strong>nonen_alustus_Evo2009.pdf .Luettu 12.4.2010.H<strong>ei</strong>nonen, Sirkka & Halonen, Minna (2007) Ekotehokkaan <strong>Maaseudun</strong> ja kaupunkiseudunkok<strong>ei</strong>lumalleja. Teoriaa ja käytännön innovaatioita. http://virtual.vtt.fi/ekoseutu (Raportti1 ja Raportti 2)Heller, Agnes (1984) Everyday Life. Routledge and Kegan Paul.Heyl, Barbara Sherman (2001) Ethnographic Interviewing. Teoksessa Atkinson, Paul;Coffey, Amanda; Delamont, Sara; Lofland, John & Lofland, Lyn (2001) Handb<strong>oo</strong>k ofEthnography. Sage Publications, London, 369 –383.Hochchild,Arlie Russell (2003) Managed Heart. Commercialization of Human Feeling.University of California Press, Kalifornia/Lont<strong>oo</strong>. Alkuperäisteos 1983.Hoikkala, Tommi; Salasuo, Mikko & Ojajärvi, Anni (2009) Tunnetut sotilaat. Varusmiehenkokemus ja terveystaju. Nuorisotutkimusverkosto, julkaisuja 94, Helsinki.Holvas, Jakke & Vähämäki, Jussi (2005) Odotustila. Pamfletti uudesta työstä.Kustannusosakeyhtiö Teos, Helsinki.Honkasalo, Marja-Liisa (2004) ”Elämä on ahasta täällä” Ott<strong>ei</strong>ta maailmasta joka <strong>ei</strong> pidä81
kiinni. Teoksessa Honkasalo, Marja-Leena; Utriainen, Terhi & Leppo, Anna (2004) Arkisatuttaa. Kärsimyksiä suomalaisessa nykypäivässä. Vastapaino, Tampere, 51–81.Honoré, Carl (2010) Slow. Elä hitaammin! Manifesti verkkaisen elämän puolesta. Bazar,Helsinki. Suom. Outi Huovinen.Härönoja, Jenny (2009) Luomumatkailussa koirat ja turistit tunnetaan nimeltä. LapinKansa 26.7.2009, 3.Ikonen, Hanna-Mari (2008) <strong>Maaseudun</strong> naiset yrittäjinä. Elettyjä käytäntöjä ja jaettujatulkintoja yrittävässä yht<strong>ei</strong>skunnassa. Acta Electronica Universitatis Tamperensis 694(pdf).Jallinoja, Riitta (2009) Vieras perheessä: Suhteen hahmotus. Teoksessa Riitta Jallinoja(toim.) (2009) Vieras Perheessä. Gaudeamus, Helsinki, 18–31.Jokinen, Eeva (2005) Aikuisten arki. Gaudeamus, Helsinki.Jokinen, Eeva (2004) Kodin työt, tavat, tasa-arvo ja rento refleksiivisyys. TeoksessaJokinen, Eeva; Kaskisaari, Marja & Husso, Marita (toim.) (2004) Ruumis töihin! Käsite jakäytäntö. Vastapaino, Tampere, 285–304.Jokinen, Eeva & V<strong>ei</strong>jola, Soile (1990) Oman elämänsä turistit. Alkoholipoliittinentutkimuslaitos. Valtion painatuskeskus, Helsinki.Julkunen, Raija (1989) Jokapäiväinen <strong>aika</strong>mme. Teoksessa H<strong>ei</strong>skanen, Pirkko (toim.)(1989) Aika ja sen ankaruus. Gaudeamus, Helsinki, 10–21.Julkunen, Raija (2008) Uuden työn paradoksit. Keskusteluja 2000-luvun työprosess(e)ista.Vastapaino, Tampere.Julkunen, Raija; Nätti, Jouko; Anttila, Timo (2004) Aikanyrjähdys. Keskiluokka työnpuristuksissa. Vastapaino, Tampere.Jussila, Markku (2010) Työ ja harrastus yhdessä. Futura 1/2010, 101–104.Kaartinen, Marjo (2002) Public and Private – Challenges in the Study of Early ModernWomen‟s Lives. Teoksessa Anu Korhonen & Kirsi Tuohela (toim.) (2002) Time Frames.Negotiating Cultural History (2002) Kulttuurihistoria I, Turun yliopisto, Turku, 89–104.Kostiainen, Auvo; Ahtola, Janne; Koivunen, L<strong>ei</strong>la; Korpela, Katariina & Syrjämaa, Taina(2004) Matkailijan ihmeellinen maailma. Matkailun historia vanhalta ajalta omaan<strong>aika</strong>amme. SKS, Helsinki.Kumar, Krishan (1997) Home: The Promise and Predicament of Private Life at the End ofthe Twentieth Century. Teoksessa W<strong>ei</strong>ntraub, Jeff & Kumar, Krishnan (toim.) Public andPrivate in Thought and Practice. Perspectives on Grand Dichotomy. The University ofChicago Press, Chicago & London, 204 –237.Kurkela, Kari (2005) Rajoilla tutkiminen – Kokemuksen ymmärtämisen mahdollisuudesta.Teoksessa Rantala, Pälvi & Tuominen, Marja (2005) Rajoilla. Puheenvuoroja rajoista jarajojen tutkimuksesta. Lapin yliopiston tait<strong>ei</strong>den tiedekunnan julkaisuja. Sarja C.Katsauksia ja puheenvuoroja 30. Lapin yliopistokustannus, Rovaniemi, 13–46.Lahelma, Elina & Gordon, Tuula (2007) Taustoja, lähtökohtia ja avauksia etnografiaan.Teoksessa Lappalainen, Sirpa; Hynninen, Pirkko; Kankkunen, Tarja; Lahelma, Elina &Tolonen, Tarja (toim.) (2007) Etnografia metodologiana. Lähtökohtana koulutuksentutkimus. Vastapaino, Tampere, 17–38.Lapin matkailutilastollinen vuosikirja (2008) Lapin liitto, Rovaniemi.82
http://www.lapinliitto.fi/c/document_library/get_file?folderId=20782&name=DLFE-600.pdfLappalainen, Sirpa (2007) Johdanto. Mikä ihmeen etnografia? Teoksessa Lappalainen,Sirpa; Hynninen, Pirkko; Kankkunen, Tarja; Lahelma, Elina & Tolonen, Tarja (toim.)(2007) Etnografia metodologiana. Lähtökohtana koulutuksen tutkimus. Vastapaino,Tampere, 9–14.Lashley, Conrad (2008) Studying Hospitality. Scandinavian Journal of Hospitality andTourism, 8 (1), 69–84.Lehtomurto, Päivi (2008) Etsin idylliä, ihastuin ait<strong>oo</strong>n. Lapin Hetki 5/2008, 20–21.L<strong>ei</strong>dner, Robin (1999) Emotional Labor in Service Work. The ANNALS of the AmericanAcademy of Political and Social Science 561, 81–94.Lynch, Paul. A (2005) The Commercial Home Enterprise and Host: a United KingdomPerspective. Hospitality Management 24, 533–553.Lynch, Paul & MacWhannell, Doreen (2000) Home and Commercialized Hospitality.Teoksessa Lashley, Conrad & Morrison, Alison (toim.) (2000) In Search of Hospitality.Theoretical Perspectives and Debates. Butterworth H<strong>ei</strong>nemann, Oxford, 100–104Länsman, Anni-Siiri (2004) Väärtisuhteet Lapin matkailussa. Kulttuurianalyysisuomalaisten ja saamelaisten kohtaamisesta. Kustannus Puntsi, Inari.Maaseutupolitiikka (2010) Matkailun teemaryhmä. Määritelmiä ja tilastoja.http://www.maaseutupolitiikka.fi/teemaryhmat/matkailu/maaritelma_ja_tilastoja . Luettu2.6.2010.MacCannell, Dean (1989) The Tourist. A New Theory of the L<strong>ei</strong>sure Class. SchockenB<strong>oo</strong>ks Inc, New York.Miles, Matthew B & Huberman, Michael A. (1987) Qualitative Data Analysis. ASourceb<strong>oo</strong>k of New Methods. Sage Publications, London.Murphy, Elisabeth & Dingwall, Robert (2001) The Ethics of Ethnography. TeoksessaAtkinson, Paul; Coffey, Amanda; Delamont, Sara; Lofland, John & Lofland, Lyn (toim.)(2001) Handb<strong>oo</strong>k of Ethnography. Sage Publications, London, 339–351.Myyjän ABC. Suomen yrittäjien internetsivut, http://www.yrittajat.fi/fi-FI/myyjan_abc/A/Luettu 22.02.2010.Noro, Arto (1991) Muoto, moderniteetti ja ´kolmas´. Tutkielma Georg Simmelinsosiologiasta. Tutkijaliitto, Helsinki.Ollila, Anne (2000) Aika ja elämä. Aikakäsitys 1800-luvun lopussa. SKS, Helsinki.Pakkanen, Antti (2009) „Oppaan pitää olla <strong>niin</strong> moneen suuntaan‟. Luontomatkailu työnä.Pro gradu -tutkielma. Sosiologia. Yht<strong>ei</strong>skuntatiet<strong>ei</strong>den tiedekunta. Lapin yliopisto,Rovaniemi.Paloniemi, Hannu (2010) Salissa saksalaisia kirjoja. Teoksessa Rantala, Pälvi & Kinnunen,Veera (toim.) (2010) Pottuvoita ja banaanipuita. Mikrohistoriaa pohjoisesta. Lapinyliopistokustannus, Rovaniemi.Peacock, James (2001) The Anthropological Lens. Harsh Light, Soft Focus. SecondEdition. Cambridge University Press, Cambridge.Peuhkuri, Timo (2007) Teoria ja yl<strong>ei</strong>stämisen kriteerit. Teoksessa Laine, Markus; Bamberg,Jarkko & Jokinen, Pekka (2007) Tapaustutkimuksen taito. Gaudeamus, Helsinki.83
Pirttijärvi, Tiina (2008) Matkailutyötä koskevan tilastoinnin kartoitus ja kehittäminen.Esiselvityksen raportti. Turismi työnä -hanke. Suomen akatemia/Lay/Metla.Pälli, Pekka & Rissanen, Tapio (2006) Työ ja perhe. Teoksessa Jakonen, Mikko;Peltokoski, Jukka & Virtanen, Akseli (2006) Uuden työn sanakirja. Tutkijaliitto, Helsinki,41–49.Rajanti, Taina (2006) Madonr<strong>ei</strong>ät. Teoksessa Jakonen, Mikko; Peltokoski, Jukka &Virtanen, Akseli (2006) Uuden työn sanakirja. Tutkijaliitto, Helsinki, 183–195.Rantala, Pälvi; Linjakumpu, Aini; Wallenius-Korkalo, Sandra & Kraatari, Eliza (2010)Ihmisen kokoinen kehitys. Taide ja kulttuuri hyvinvoinnin katalysaattor<strong>ei</strong>na Lapissa. T<strong>aika</strong>-Lappi hankkeen raportti. Lapin yliopiston yht<strong>ei</strong>skuntatieteellisiä julkaisuja B.Tutkimusraportteja ja selvityksiä 59. Lapin yliopisto, Rovaniemi.Raunio, Anna-Mari (2008) Esin<strong>ei</strong>den rajat ja rajattomuus. Teoksessa Niikko, Anneli;Pellikka, Ismo & Savolainen, Erkki (toim) Oppimista, opetusta, monitiet<strong>ei</strong>syyttä.Kirjoituksia kuninkaankartanonmäeltä (verkkoversio 2008) ISBN 978-952-219-164-9 (PDF)Sokl:n verkkokirjoja.Rönkä, Anna & Kinnunen, Ulla (2009) Kun työstä tulee vieras perheessä. TeoksessaJallinoja, Riitta (toim.) (2009) Vieras perheessä. Gaudeamus, Helsinki, 83–105.Røgilds, Flemming (1986) Hverdagsliv & Magi. Kontext 50, 59–71.Salmi, Minna (1991a) Ajatteletko arkena? Sosiologia 4/1991, 237–249.Salmi, Minna (1991b) Ansiotyö kotona – Toiveuni vai painajainen? Kotiansiotyö Suomessatyöntekijän arkipäivän kannalta. Yliopistopaino, Helsinki.Sennet, Richard (1976) The Fall of Public Man. Cambridge University Press,Cambridge/London/Melbourne.Silvasti, Tiina (2001) Talonpojan elämä. Tutkimus elämäntapaa jäsentävistä kulttuurisistamall<strong>ei</strong>sta. Helsinki, SKS.Simmel, Georg (1999) Pieni sosiologia. Tutkijaliitto, Helsinki. Suom. Kauko Pietilä.Simmel, Georg (2005) Suurkaupunki ja moderni elämä. Kirjoituksia vuosilta 1895–1917.Gaudeamus, Helsinki. Suom. Tiina Huuhtanen. Valikoinut Arto Noro.Snellman, Hanna (2003) Sallan suurin kylä – Göteborg. Tutkimus Ruotsin lappilaisista.SKS, Helsinki.Sosiologipäivät 2009. Työn häilyvät rajat. http://www.valt.helsinki.fi/sosio/sosiologipaivat09/sosio/tyoryhmat/tyo.html Luettu 22.02.2010Suomen luontoyrittäjyysverkosto (2010a) Käsityöala. http://www.luontoyrittaja.net/54.htmlLuettu 12.4.2010.Suomen luontoyrittäjyysverkosto (2010b) Maaseutumatkailu.http://www.luontoyrittaja.net/56.html Luettu 12.4.2010.Suomi Bed and Breakfast (2010)http://www.bedandbreakfast.dk/?country=357&language=357 . Luettu 12.4.2010.TarinaMesta. tarinamestarin koulutusohjelma 2009-2010.http://www.laplandstories.com/sisalto.php. Luettu 17.5.2010.Tilastokeskuksen käsitt<strong>ei</strong>tä. http://www.stat.fi/meta/kas/yritys.html. Luettu 22.02.2010.Tolonen, Tarja & Palmu, Tarja (2007) Etnografia, haastattelu ja (valta)positiot. Teoksessa84
Lappalainen, Sirpa; Hynninen, Pirkko; Kankkunen, Tarja; Lahelma, Elina & Tolonen, Tarja(toim.) (2007) Etnografia metodologiana. Lähtökohtana koulutuksen tutkimus. Vastapaino,Tampere, 89 –112.Tuomi, Jouni & Sarajärvi, Anneli (2004) Laadullinen tutkimus ja sisällönanalyysi. Tammi,Helsinki.Turismi työnä -hanke 2006–2009 http://www.ulapland.fi/taw. Luettu 22.2.2010Tuulentie, S<strong>ei</strong>ja & Hakkarainen, Maria (2007) From R<strong>ei</strong>ndeer Herding to Tourist Hosting:The Changing Taskscapes of Rural Communities. In Candice Harris & Marlies van Hal(toim): The Critical Turn in Tourism Studies – Promoting an Academy of Hope. ConferenceProceedings. B<strong>oo</strong>k of Papers. The 2nd International Critical Tourism StudiesConference, 356–360. (CD-ROM)Urry, John (2002) The Tourist Gaze (Second Edition). Sage Publications,London/Thousand Oaks/New Delhi.V<strong>ei</strong>jola, Soile; Valtonen, Anu; Valkonen, Jarno; Tuulentie, S<strong>ei</strong>ja; Rantala, Outi;Hakkarainen, Maria & Haanpää, Minni (2008) Töissä Tunturissa: tutkijatulkintojaelämäkerta-ain<strong>ei</strong>stosta. Teoksessa Valkonen, Jarno & V<strong>ei</strong>jola, Soile (toim.) (2008) Töissätunturissa. Ajatuksia ja kirjoituksia matkailutyöstä. Lapland University Press, Rovaniemi,20–68.V<strong>ei</strong>jola, Soile & Jokinen, Eeva (2008) Towards a Hostessing Society? MobileArrangements of Gender and Labour. NORA – Nordic Journal of Feminist and GenderResearch 16 (3), 166–181.V<strong>ei</strong>jola, Soile (2009) Turismi on työtä. Matkailun kulttuurintutkimuksen professorinvirkaanastujaisesitelmä. Lapin yliopisto 12.3.2009. http://www.ulapland.fi/?deptid=28289Luettu 13.8.2009.Vilkko, Anni (1997) Omaelämäkerta kohtaamispaikkana. Naisen elämän kerronta jaluenta. SKS, Helsinki.Vähämäki, Jussi (2003) Kuhnurien kerho. Tutkijaliitto, Helsinki.85
LIITTEETLiite 1: HaastattelupyyntöH<strong>ei</strong>, olen sosiologian opiskelija Lapinyliopistosta ja teen gradua maaseutumatkailusta Turismi työnä -hankkeessa.Tutkin erityisesti sellaisten majoitustilojen arkea, joissa koti ja työ yhdistyvät. Olisinkiinnostunut tulemaan haastattelemaan t<strong>ei</strong>tä mahdollisimman pian tämän syksyn <strong>aika</strong>na,jos t<strong>ei</strong>llä vain olisi hetki <strong>aika</strong>a.Haastattelu kestää tunnista puoleentoista. Tutkimuksessa <strong>ei</strong> paljasteta haastateltujenhenkilöllisyyttä.Yhteydenottoa odottaen:Veera Kinnunenyht<strong>ei</strong>skuntatiet<strong>ei</strong>den kandidaattipuh 050 4648 313vekinnun@ulapland.fi86
Liite 2: HaastattelurunkoTiedot ovat luottamuksellisia <strong>ei</strong>kä haastateltavan identiteetti tule ilmenemään lopullisessatutkimuksessa.Perustiedot:Haastateltavan ikä, sukupuoli, asuinpaikka.K<strong>ei</strong>tä muita tilalla asuu. Mikä on h<strong>ei</strong>dän suhteensa haastateltavaan.Millaista toimintaa tällä tilalla harjoitetaan? Miten päädyitte harjoittamaan tätä toimintaa?Mikä on tämän tilan historia ja miten te olette päätyneet tänne? Miten tästä p<strong>aika</strong>sta tuli koti?Ajallisuus:Miten työviikko rakentuu?Entä miten työpäivä rytmittyy?Piirrä kuva vuodenkierrostanne. Merkitse tärkeät kohdat (ja vuodenajat, <strong>ei</strong> tarvitse kuukausiaell<strong>ei</strong>vät olennaisia).Pidättekö säännöllisesti vapaapäiviä?Kun sinulla on hetki omaa <strong>aika</strong>a, mitä teet? Vapaa-<strong>aika</strong> (oma <strong>aika</strong>) , onko sitä riittävästi, liian vähänvai liikaa?Milloin olette viimeksi ollut lomalla? Mitä te silloin t<strong>ei</strong>tte? Onko t<strong>ei</strong>llä suunnitelmia seuraavallelomalle?Onko joku <strong>aika</strong> vuodesta, joka on ehdottomasti varattu pelkästään itselle/perheelle?Modaalisuus:Kuvaa tyypillinen päiväsi sesongin <strong>aika</strong>na heräämisestä nukahtamiseen.Entä sesongin ulkopuolella (kuvaa mielellään <strong>ei</strong>linen, se on muistissa!)Millaisia päivittäisiä rutiineja t<strong>ei</strong>llä on, liittyen toisaalta perhe-elämään, toisaalta työhön.Tila :Piirrä kartta omasta “reviiristäsi”.Jos sinua pyydettäisiin piirtämään kartta kodistasi, olisiko se samanlainen? Entä millaiseltanäyttäisi kartta työstäsi?Miten nämä tilat on merkitty? Mitä tapahtuu jos asiakas tulee perheen omaan tilaan tai ikiomaantilaan? Millainen on reaktio?Onko t<strong>ei</strong>llä jossakin esillä asiakkaille tarkoitettuja sääntöjä (esim. mökkien käytöstä). Saisiko niitänähdä.Sosiaalisuus:K<strong>ei</strong>tä sinä lasket kuuluvaksi perheeseesi? Miksi?K<strong>ei</strong>tä lasket kuuluvasi lähipiiriisi?Millä tavoin lasten päivä rakentuu (koulu, päiväkoti jne)?Miten matkailuyrittäminen näkyy lasten arjessa?Miten työt jakautuvat – kuka hoitaa mitäkin tehtäviä?Onko t<strong>ei</strong>llä ulkopuolista työvoimaa?Millaisia asiakkaita t<strong>ei</strong>llä käy?Voiko kanta-asiakkaasta tulla “perheenjäsen” – saako hän enemmän vapauksia tms?Pyrittekö ottamaan asiakkaan mukaan arkeenne, vai ennemminkin pitämään hänet erossa siitä?Mitä osia arjestanne haluatte näyttää asiakkaalle? Mitä osia ette ehdottomasti halua näyttää?Oletteko tietoisesti tuott<strong>ei</strong>staneet jotakin omaan kotielämäänne tai arkeenne liittyviä tekijöitä (esim.marjastus)? Millaisia?Lopuksi:Kuvittele elämäsi 10 vuoden kuluttua. Mitä näet?87
Liite 3: Litterointimerkit[--] Sana jätetty pois.[sana]Sana korvattu toisella tai lisätty ymmärrettävyyden vuoksi.– – Haastatteluotteesta jätetty osa pois.... Tauko puheessa.(naurua)Haastattelutilanteeseen liittyvä kommentti.88