tekopohjavesiprosessin tarkastelu ja kehittäminen nokian ...
tekopohjavesiprosessin tarkastelu ja kehittäminen nokian ...
tekopohjavesiprosessin tarkastelu ja kehittäminen nokian ...
- No tags were found...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ESA RÄNKMANTEKOPOHJAVESIPROSESSIN TARKASTELU JA KEHITTÄMI-NEN NOKIAN VESILAITOKSELLADiplomityöTarkasta<strong>ja</strong>: prof. Tuula TuhkanenTarkasta<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> aihe hyväksyttyLuonnontieteiden <strong>ja</strong> ympäristötekniikantiedekuntaneuvostonkokouksessa 6. lokakuuta 2010
IITIIVISTELMÄTAMPEREEN TEKNILLINEN YLIOPISTOYmpäristö- <strong>ja</strong> energiatekniikan koulutusohjelmaRÄNKMAN, ESA: Tekopoh<strong>ja</strong>vesiprosessin <strong>tarkastelu</strong> <strong>ja</strong> <strong>kehittäminen</strong> NokianvesilaitoksellaDiplomityö, 78 sivua, 5 liitesivuaTammikuu 2010Pääaine: Vesi- <strong>ja</strong> jätehuoltotekniikkaTarkasta<strong>ja</strong>: professori Tuula Tuhkanen, FTRahoitta<strong>ja</strong>t: Maa- <strong>ja</strong> vesitekniikan tuki ry, Vesi- <strong>ja</strong> viemärilaitosyhdistys, NokiankaupunkiAvainsanat: Tekopoh<strong>ja</strong>vesi, rantaimeytyminen, esikäsittely, orgaaninen ainesNokian kaupungin tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitos hyödyntää Maatialanharjun I luokan poh<strong>ja</strong>vesialuettaraakavesilähteenään. Luontaisen muodostumisen lisäksi poh<strong>ja</strong>vettä syntyyrantaimeytymisen <strong>ja</strong> Viikinharjulla tapahtuvan tekopoh<strong>ja</strong>veden imeyttämisen seurauksena.Nykyisellään vesilaitokselle käsittelyyn johdettava poh<strong>ja</strong>vesi on rauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoista,<strong>ja</strong> orgaanisen aineen määrä on melko korkea. Raudan <strong>ja</strong> mangaanin poistamiseenkäytetään hapetusta <strong>ja</strong> hiekkasuodatusta.Tässä työssä tarkasteltiin Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden muodostumisprosessia vedenorgaanisen aineen määrän <strong>ja</strong> laadun analyysien avulla. Menetelminä olivat DOC- <strong>ja</strong>HPSEC-analyysit. Näiden avulla pyrittiin selvittämään alueita, joilla rantaimeytymistäpoh<strong>ja</strong>vesialtaaseen tapahtuu, sekä rantaimeytymisen vaikutusta poh<strong>ja</strong>veden laatuun.Lisäksi työssä koottiin yhteen merkittävimmät riskit, jotka ovat tulleet esille Maatialanharjunpoh<strong>ja</strong>vesialuetta <strong>ja</strong> Vihnusjärveä koskevissa riskikartoituksissa. Työn viimeisessävaiheessa selvitettiin imeytettävän veden esikäsittelyyn soveltuvia tekniikoita.Maaperään imeytetystä vedestä poistui orgaanisen aineen suurimolekyyliset fraktiothyvin. Myös tekopoh<strong>ja</strong>veden DOC-pitoisuus laski veden kulkeutuessa kohti vedenottamoa.Koejärjestely, jossa järviveden imeyttäminen keskeytettiin kuudeksi viikoksi,osoitti, että rantaimeytymisen lisääntyessä poh<strong>ja</strong>veden laatu heikkenee orgaanisen aineen<strong>ja</strong> raudan osalta. Samalla voitiin karkeasti arvioida, että rantaimeytymistä tapahtuuVihnuso<strong>ja</strong>n suun <strong>ja</strong> kesäteatterin läheisyydessä. Vähentämällä rantaimeytymisen määrääMaatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialtaaseen voidaan poh<strong>ja</strong>veden laatua parantaa.Muodostuvan tekopoh<strong>ja</strong>veden laatua voidaan entisestään parantaa esikäsittelemälläimeytettävä vesi. Kemiallinen esikäsittelytekniikka osoittautui hyväksi vaihtoehdoksiorgaanisen aineen <strong>ja</strong> kiintoaineen vähentämiseen. Tavoitteena on vähentää raudan <strong>ja</strong>mangaanin liukenemista poh<strong>ja</strong>veteen. Kontaktisuodatus DynaSand-hiekkasuodattimellatai kemiallinen käsittely Actiflo-laitteistolla ovat mahdollisia vaihtoehto<strong>ja</strong> tähän tarkoitukseen.Saostuskemikaaliksi valittiin PAX-18 polyalumiinikloridi, jonka tiedetään toimivanlaa<strong>ja</strong>lla pH- <strong>ja</strong> lämpötila-alueella. Koagulaatiokokeessa orgaanisen aineen suurimolekyylisetfraktiot poistuivat tehokkaasti, <strong>ja</strong> DOC-vähenemä oli 54 - 60 % koagulantinannoksilla 3,7 – 5,5 mg Al/l.
IIIABSTRACTTAMPERE UNIVERSITY OF TECHNOLOGYMaster’s Degree Programme in Environmental engineeringRÄNKMAN, ESA: Study and development of artificial groundwater rechargeprocess of Nokia waterworksMaster of Science Thesis, 78 pages, 5 Appendix pagesJanuary 2010Major: Water and waste management engineeringExaminer: Professor Tuula Tuhkanen, Ph.D.Financing: Maa- <strong>ja</strong> vesitekniikan tuki ry, Vesi- <strong>ja</strong> viemärilaitosyhdistys, Town ofNokiaKeywords: Artificial groundwater, bank filtration, pre-treatment, organic matterNokia waterworks uses the groundwater area of Maatialanharju as its raw watersource. The yield of groundwater is increased by artificial groundwater recharge. Bankfiltration from the lake Vihnusjärvi also occurs. The quality of groundwater pumped tothe water treatment plant is poor because of high concentrations of iron, manganese andorganic matter. Removing iron and manganese, oxidization and sand filtration is used.In this thesis groundwater formation process was studied using the analyses of organicmatter quantity and quality, DOC and HPSEC, respectively. These results wereused to assess the areas where bank filtration takes place. The effect of bank filtrationon the quality of groundwater was measured also. The most significant results achievedin many risk assessments concerning the groundwater area of Maatialanharju and thelake Vihnusjärvi are collected in this thesis. In the last part of this work potential surfacewater pre-treatment techniques were studied.During artificial groundwater formation the largest organic molecules were removedand DOC concentration decreased. A period of six weeks when artificial groundwaterrecharge was stopped showed that increase in bank filtration impair the quality ofgroundwater. The concentrations of iron and dissolved organic matter increased duringthis period. The areas where bank filtration is most likely happening were located basedon the results of the same testing arrangement. The quality of groundwater in Maatialanharjuis able to be improved by limiting bank filtration.The quality of artificially formed groundwater can be improved by lake water pretreatment.Chemical treatment methods are proper for decreasing organic matter contentand removing suspended solids. Contact filtration with DynaSand filter or chemicaltreatment using Actiflo appliance were regarded as suitable techniques for this purpose.PAX-18 polyaluminiumchloride was selected to the coagulant because it is known towork on wide pH and temperature range. The coagulation test showed that large moleculefractions of organic matter can be removed. DOC concentration decreased 54 – 60% when coagulant dosing was 3,7 – 5,5 mg Al/l.
IVALKUSANATTätä työtä ovat tukeneet Vesi- <strong>ja</strong> viemärilaitosyhdistys, Maa- <strong>ja</strong> vesitekniikan tuki ry <strong>ja</strong>Nokian kaupunki. Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys ry:tä kiitän avusta <strong>ja</strong>opastuksesta näytteenotossa.Kiitän diplomityöni tarkasta<strong>ja</strong>a <strong>ja</strong> oh<strong>ja</strong>a<strong>ja</strong>a professori Tuula Tuhkasta neuvoista <strong>ja</strong> ohjeista.Nokian kaupungin vesihuoltolaitoksen henkilökunta ansaitsee kiitoksen hyvästäyhteistyöstä. Erityiskiitoksen osoitan käyttöinsinööri Matti Tamskille.Lämpimät kiitokset kuuluvat myös läheisilleni tuesta <strong>ja</strong> kärsivällisyydestä.Tampereella joulukuussa 2010Esa Ränkman
VSISÄLLYSKÄSITTEET JA LYHENTEET ................................................................................ VII1. JOHDANTO ............................................................................................................ 12. KIRJALLISUUS ..................................................................................................... 32.1. Poh<strong>ja</strong>vesi ........................................................................................................... 32.1.1. Poh<strong>ja</strong>vesi raakaveden lähteenä .................................................................. 32.1.2. Luonnollinen poh<strong>ja</strong>veden muodostuminen ............................................... 42.1.3. Poh<strong>ja</strong>veden laatu <strong>ja</strong> siihen vaikuttavat tekijät ........................................... 52.1.4. Raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukeneminen poh<strong>ja</strong>veteen ..................................... 72.2. Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen...................................................................... 82.2.1. Tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytysmenetelmät ...................................................... 102.2.2. Imeytettävän veden laatu......................................................................... 112.2.3. Veden puhdistuminen tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksessä ............................. 132.2.4. Tekopoh<strong>ja</strong>veden esikäsittelymenetelmät ................................................ 153. MATERIAALIT JA MENETELMÄT ............................................................... 223.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesimuodostuma <strong>ja</strong> vedenotto ..................................... 223.1.1. Vihnusjärvi .............................................................................................. 233.1.2. Maatialan vedenottamo ........................................................................... 233.2. Vesinäytteiden otto <strong>ja</strong> näytteiden käsittely ..................................................... 243.3. Koagulaatiokoe ............................................................................................... 263.4. Järviveden imeytyksen keskeytys ................................................................... 273.5. Analyysimenetelmät ........................................................................................ 283.5.1. High performance size exclusion chromatography ................................. 283.5.2. Liuennut orgaaninen hiili ........................................................................ 283.5.3. pH ............................................................................................................ 293.5.4. Sameus .................................................................................................... 293.5.5. Rauta ....................................................................................................... 294. TULOKSET JA NIIDEN ARVIOINTI .............................................................. 304.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen vaarojen kuvaus ......................................... 304.1.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen vaaraa aiheuttavat toiminnot ............. 304.1.2. Vihnusjärven vedenlaatua uhkaavat tekijät ............................................. 344.2. Poh<strong>ja</strong>veden muodostumisen kuvaus ............................................................... 374.2.1. Liuenneen orgaanisen hiilen määrä ......................................................... 374.2.2. Orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kauma ............................................ 384.3. Poh<strong>ja</strong>veden laadun muutokset imeytystauon aikana ....................................... 484.3.1. Muutokset orgaanisen aineen määrässä <strong>ja</strong> laadussa ................................ 484.3.2. Muutokset raakaveden rautapitoisuudessa .............................................. 54
VI4.3.3. Yhteenveto imeytystauon vaikutuksista .................................................. 554.4. Imeytettävän veden esikäsittely ...................................................................... 564.4.1. Esikäsittelyn suunnittelun lähtökohdat ................................................... 564.4.2. Esikäsittelyvaihtoehdot ........................................................................... 574.4.3. Kontaktisuodatus esikäsittelynä .............................................................. 574.4.4. Esikäsittelylaitoksen alustava mitoitus ................................................... 584.4.5. Esikäsittelylaitoksen kustannusarvio ...................................................... 694.4.6. Yhteenveto esikäsittelyvaihtoehdoista .................................................... 705. JOHTOPÄÄTÖKSET .......................................................................................... 71LÄHTEET ..................................................................................................................... 73LIITTEET
VIIKÄSITTEET JA LYHENTEETAntikliininen akviferiAOXCOD MnDOCDOMEpäsuora menetelmäEsikäsittelyHPSECHuokoisuusImeytettävä vesiKoagulanttiNaClONOMNPOCNTUPACPAX-18PodsolimaannosRaakavesiRedox-potentiaaliRiskiPoh<strong>ja</strong>vesimuodostuma, joka purkaa vettä ympäristöön.Adsorbable organic carbon. Organoklooriyhdisteiden kokonaismäärä.Kemiallisen hapenkulutuksen suure, jonka määrittämisessähapettimena käytetään kaliumpermanganaattia.Dissolved organic carbon. Liuennut orgaaninen hiili.Dissolved organic matter. Liuennut orgaaninen aines.Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamismenetelmä, jossa poh<strong>ja</strong>vedenottosijoitetaan lähelle vesistöä saaden aikaan pintavedenvirtauksen kohti poh<strong>ja</strong>vesiallasta. Nykyään puhutaanrantaimeytymisestä (bank filtration).Pintavedelle suoritettavat toimenpiteet ennen kuin vesiimeytetään maaperään.High performance size exclusion chromatography. Korkeanerotuskyvyn nestekromatografia, jossa molekyylien erotteluperustuu molekyylien kokoon.Maaperän huokostilavuuden suhde kokonaistilavuuteen.Imeytettäväksi vedeksi nimitetään tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamiseenkäytettävää pintavettä, joka on joko käsittelemätöntätai esikäsiteltyä.Kemialliseen koagulaatioon käytettävä kemikaali.Desinfiointiin <strong>ja</strong> hapetukseen käytettävä kemikaali, natriumhypokloriitti.Luonnosta peräisin oleva orgaaninen aines (Natural OrganicMatter).Non-purgalbe organic carbon. Viitataan usein orgaanisenhiilen kokonaismäärään.Nephelometric turbidity unit, sameuden yksikkö.Powdered activated carbon. Jauhemainen aktiivihiili.Kemialliseen saostukseen käytettävä kaupallinen polyalumiinikloridi.Suomalaiselle maaperälle tyypillinen kerrosjärjestys, jokahavaitaan maaperän ylimmässä kerroksessa.Nokian Maatialan vesilaitokselle käsiteltäväksi tuleva vesi,joka pumpataan poh<strong>ja</strong>vesikaivoista, on laitoksen raakavettä.Hapetus-pelkistys-potentiaalin avulla ilmaistaan, kuinkahapettavaa tai pelkistävää vesi on tunnettuun standardiinverrattuna.Vaarallisen tapahtuman esiintymistodennäköisyyden <strong>ja</strong> seurauksenyhdistelmä (VTT 2010).
VIIIRpmSekoitussuhdeSuora menetelmäSynkliininen akviferiTekopoh<strong>ja</strong>vesiTOCVaaraRounds per minute. Kierrosnopeuden yksikkö.Tekopoh<strong>ja</strong>vedessä olevan pinta- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>veden määriensuhteet.Vettä johdetaan poh<strong>ja</strong>vesialueelle imeytettäväksi maaperään.Poh<strong>ja</strong>vesimuodostuma, joka kerää vettä ympäristöstään.Tekopoh<strong>ja</strong>vesi on poh<strong>ja</strong>vesiesiintymästä poh<strong>ja</strong>vesikaivojenavulla otettavaa vettä, jonka määrää on lisätty imeyttämälläpintavettä maaperään.Total organic carbon. Orgaanisen hiilen kokonaismäärä.Mahdollinen vahingon lähde tai vahingon mahdollistavatilanne (VTT 2010).
11. JOHDANTOTekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisessa on tavallisesti kyse pintaveden imeyttämisestä maaperäänluontaisen poh<strong>ja</strong>vesiesiintymän alueella. Näin esiintymän antoisuutta saadaankasvatettua yhdyskunnan vedenottoa a<strong>ja</strong>tellen. Imeytyessään maakerrosten läpi poh<strong>ja</strong>vesikerrokseen<strong>ja</strong> kulkeutuessaan edelleen kohti poh<strong>ja</strong>vedenottamoa vesi puhdistuu, <strong>ja</strong>sen ominaisuudet muuttuvat luontaista poh<strong>ja</strong>vettä muistuttavaksi. (Huisman & Olsthoorn1983)Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisella on pitkät perinteet, jos sen historiaa tarkastellaanmaailmanlaajuisesti. Varhaisimmat esimerkit epäsuoraa tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamistapaahyödyntävistä paikkakunnista ovat Glasgow (Skotlanti) <strong>ja</strong> Toulouse (Ranska)1810- <strong>ja</strong> 1820-luvuilta. Näiden esimerkkien myötä epäsuoralla menetelmällä tapahtuvatekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen levisi Saksaan, Italiaan, Unkariin <strong>ja</strong> Yhdysvaltoihin.Ensimmäinen suoraa imeytysmenetelmää hyödyntävä tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitos rakennettiinGothenburgiin (Ruotsi) vuonna 1897. Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen yleistyi voimakkaasti1950- <strong>ja</strong> 1960-luvuilla, jolloin erityisesti jokivesien saastuminen pakotti etsimääntehokkaita <strong>ja</strong> edullisia vedenpuhdistusmenetelmiä. (Huisman & Olsthoorn 1983)Suomeen tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksia on rakennettu vuodesta 1970 lähtien. Nykyään Suomessaveden<strong>ja</strong>keluverkostoon johdetusta vedestä 39 % on pintavesistä puhdistettua <strong>ja</strong>61 % on poh<strong>ja</strong>vesiä. Poh<strong>ja</strong>veden määrästä noin 15 % on tekopoh<strong>ja</strong>vettä <strong>ja</strong> rantaimeytynyttävettä. (Suomen ympäristökeskus 2010) Tekopoh<strong>ja</strong>veden osuuden odotetaan edelleenkasvavan tulevaisuudessa, koska Suomen poh<strong>ja</strong>vesivarat ovat epätasaisesti <strong>ja</strong>kaantuneet<strong>ja</strong> riittämättömät kasvavien kaupunkien vedenottoon. Viimeisimpiä Suomessakäyttöönotettu<strong>ja</strong> tai pian käyttöön tulevia tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksia ovat Turun seudun vesiOy:n Virttaankankaan sekä Tampereen <strong>ja</strong> Valkeakosken seudun kuntien tekopoh<strong>ja</strong>vesihankkeeneli TAVASE Oy:n Vehoniemen-Isokankaan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitokset.Suomalaisia tutkimuksia, jotka keskittyvät tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamiseen <strong>ja</strong> vedenlaadun muutoksiin tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistuksessa, on tehty paljon. Viimeaikaisistatutkimushankkeista esille voidaan nostaa Helmisaaren et al. (2003) tekemä tutkimustekopoh<strong>ja</strong>veden imeytystekniikoista, maaperäprosesseista <strong>ja</strong> veden laadun muutoksista(TEMU-tutkimushanke) sekä Hatvan (2004) tekemä tutkimus erilaisten poh<strong>ja</strong>- <strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>vesienlaatueroista. Myös Kolehmaisen (2008) väitöskir<strong>ja</strong>työ on tuonut tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitostenkäyttöön paljon uutta <strong>ja</strong> arvokasta tietoa.
2Tekopoh<strong>ja</strong>vesitutkimusten suuresta lukumäärästä huolimatta imeytettävän veden esikäsittelyä<strong>ja</strong> sen vaikutuksia tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamiseen on tutkittu varsin vähän.Esikäsittelyä koskevista suomalaisista tutkimuksista merkittävin lienee edellä mainitunTEMU-tutkimushankkeen (Helmisaari et al. 2003) yhteydessä tehdyt esikäsittelykokeet.Osasyynä vähäiseen tutkimustietoon on varmasti se, että Suomessa tekopoh<strong>ja</strong>vedenmuodostamisen tavoitteena on tuottaa riittävästi laadultaan hyvää tekopoh<strong>ja</strong>vettä yksinkertaisilla<strong>ja</strong> edullisilla menetelmillä. Näin ollen kemiallista esi- tai jälkikäsittelyä pyritäänvälttämään. Esikäsittelylle yleisesti asetettu<strong>ja</strong> tavoitteita ovat esimerkiksi kiintoaineksenmäärän vähentäminen, happea kuluttavan aineksen vähentäminen, imeytettävänveden happipitoisuuden lisääminen <strong>ja</strong> levätoksiinien poistaminen (Hatva et al.1978; Kivimäki 1992).Tässä työssä keskitytään tarkastelemaan Nokian kaupungin Maatialan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksentoimintaa. Viime vuosina vesilaitoksien huolen aiheiksi ovat nousseet vaarat,jotka liittyvät siihen, että järvivettä ei esikäsitellä mitenkään ennen tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeyttämistä. Tämän diplomityön tarkoitus liittyy kiinteästi tähän seikkaan. Työ voidaan<strong>ja</strong>kaa teoriaosaan <strong>ja</strong> käytäntöosaan. Viimeksi mainittu koostuu kolmesta kokonaisuudesta.Käytäntöosion ensimmäisessä vaiheessa tarkastellaan pääosin vaaro<strong>ja</strong>, joita aiheutuusiitä, ettei tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävää Vihnusjärven vettä esikäsitellä mitenkäänennen harjuun pumppaamista. Lisäksi huomion kohteena on koko poh<strong>ja</strong>vesialueen vaaraaaiheuttavat tekijät. Maatilanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueesta <strong>ja</strong> Vihnusjärven vedenlaatuunvaikuttavista seikoista on tehty lukuisia riskikartoituksia, joista tärkeimpänä mainittakoonMaatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen suojelusuunnitelman uusin päivitys vuodelta2007. Tämän osion tavoitteena onkin koota yhteen kaikkein merkittävimmät tekijät,jotka ovat tulleet esille aiemmin tehdyissä selvityksissä. Lisäksi pohditaan sinilevienaiheuttamaa riskiä tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamiselle. Tämä osio on luonteeltaan kir<strong>ja</strong>llisuusselvitystä.Toisen vaiheen tavoitteena oli kuvata poh<strong>ja</strong>veden muodostumisen tavat, joita ovat luontainenpoh<strong>ja</strong>veden muodostuminen, tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen <strong>ja</strong> rantaimeytyminen.Rantaimeytymisen vaikutuksia poh<strong>ja</strong>veden laatuun havainnoitiin erityisellä koejärjestelyllä.Tämän osion haasteellisena tavoitteena oli myös arvioida, kuinka suuri osavesilaitoksen käyttämästä raakavedestä on poh<strong>ja</strong>vettä <strong>ja</strong> kuinka paljon on pintavettä.Diplomityön käytäntöosion kolmannen vaiheen tavoitteena oli kartoittaa tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeytettävän järviveden esikäsittelyvaihtoehdot. Vaihtoehdoista ra<strong>ja</strong>ttiin tarkoitukseenparhaiten soveltuva tekniikka. Selvitystyö <strong>ja</strong> alustava mitoitus pyrittiin saattamaanvaiheeseen, josta olisi mahdollista <strong>ja</strong>tkaa tarvittaessa esikäsittelylaitoksen yksityiskohtaiseensuunnitteluun.
3 32. KIRJALLISUUSTässä luvussa keskitytään työssä tarvittavan teoriatiedon esittämiseen. Luvun alussakäsitellään poh<strong>ja</strong>vettä yleisellä tasolla, minkä jälkeen edetään tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistuksenteoriaan <strong>ja</strong> edelleen tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävän veden esikäsittelytekniikoihin.2.1. Poh<strong>ja</strong>vesi2.1.1. Poh<strong>ja</strong>vesi raakaveden lähteenäKolmi<strong>ja</strong>koiseen poh<strong>ja</strong>vesialueiden luokitteluun kuuluu Suomessa noin 6600 poh<strong>ja</strong>vesialuetta.Näissä arvioidaan muodostuvan noin 6 miljoonaa kuutiometriä vettä vuorokaudessa.Tästä määrästä 12 % on yhdyskuntien käytössä. Tärkeillä (I-luokan) poh<strong>ja</strong>vesialueillamuodostuvasta poh<strong>ja</strong>vedestä on käytössä noin neljännes. Monilla alueilla (Uusimaa,Pirkanmaa, Varsinais-Suomi) poh<strong>ja</strong>vesivarat ovat sijoittuneet tai riittämättömiäsiten, että yhdyskunnat eivät voi turvata vedenhankintaansa vain luonnollisesti muodostuvaanpoh<strong>ja</strong>veteen. (Isomäki et al. 2007)Suomessa vesilaitosten <strong>ja</strong>kamasta vedestä vuonna 1999 48 % oli poh<strong>ja</strong>vettä, 12 % tekopoh<strong>ja</strong>vettä<strong>ja</strong> loput noin 40 % pintavettä (Isomäki et al. 2007). Suomen Ympäristökeskuksen(2010) mukaan tilanne ei ole tästä juurikaan muuttunut, sillä pinta- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vedenosuudet ovat edelleen 39 % <strong>ja</strong> 61 % vastaavasti. Poh<strong>ja</strong>veden osuudesta 15 % ontekopoh<strong>ja</strong>vettä. Tekopoh<strong>ja</strong>veden merkitys vesihuollossa tullee kuitenkin kasvamaantulevaisuudessa, kun pintaveden käytöstä pyritään luopumaan eikä luontaisia poh<strong>ja</strong>vesivaro<strong>ja</strong>ole käytettävissä riittävästi. Mittavia hankkeita, jotka kasvattavat lähitulevaisuudessatekopoh<strong>ja</strong>veden osuutta suomalaisten vedenlähteenä, ovat Turun seudun vesiOy:n rakentama tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitos Virttankankaalle sekä Tampereen seudun vedenhankintaansuunniteltu Vehoniemen-Isokankaan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitos. Nämä kaksi laitostamitoitetaan palvelemaan yhteensä noin 600 000 vedenkäyttäjää. (Isomäki et al. 2007)Poh<strong>ja</strong>veden edut raakavesilähteenä ovat selkeät. Luonnontilainen poh<strong>ja</strong>vesi on kemiallisesti<strong>ja</strong> fysikaalisesti tasalaatuista, <strong>ja</strong> kemiallisen käsittelyn tarve on vähäinen. Lisäksipoh<strong>ja</strong>vesi ei sisällä patogeene<strong>ja</strong>, <strong>ja</strong> sen suojelumahdollisuudet pilaantumista vastaanovat hyvät. (Huisman & Olsthoorn 1983)
4Poh<strong>ja</strong>veden monista eduista huolimatta sen käytöllä raakavesilähteenä on haittansa. Jospoh<strong>ja</strong>vesi pääsee pilaantumaan, on sen puhdistaminen kallista, vaikeaa <strong>ja</strong> hidasta. Pilaantumisenuhka erityisesti Etelä-Suomessa on kasvanut erilaisten poh<strong>ja</strong>vesialueillesijoitettujen toimintojen takia. (Isomäki et al. 2007) Molariuksen <strong>ja</strong> Pousan (2001) mukaanSuomessa ilmeni vuosien 1976 – 2000 välisenä aikana 330 poh<strong>ja</strong>veden pilaantumistapausta(katso Isomäki et al. 2007). Pilaantumisen ilmetessä vedenottamo voidaanjoutua poistamaan käytöstä välittömästi. Pilaantumisriskin selvittämisessä keskeistäonkin poh<strong>ja</strong>vesialueen suojelusuunnitelman laatiminen (Isomäki et al. 2007). Taulukossa1 esitetään kootusti poh<strong>ja</strong>veden edut <strong>ja</strong> haitat raakavesilähteenä.Taulukko 1. Poh<strong>ja</strong>veden etu<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> haitto<strong>ja</strong> raakavesilähteenä (Isomäki et al. 2007).Edut:+ alue ra<strong>ja</strong>ttavissa <strong>ja</strong> hyvällä maankäytönsuunnittelulla suojeltavissa+ laatu yleensä hyvä <strong>ja</strong> käsittelytarve pieni+ poh<strong>ja</strong>vedenotto ei yleensä vaadi suuriarakenteita, jotka häiritsisivät maisemakuvaa+ vesi on suo<strong>ja</strong>ssa maan alla+ sisältää ihmisille hyviä aineita (mineraalit)+ imago+ tasalaatuista <strong>ja</strong> tasalämpöistä vuodena<strong>ja</strong>stariippumatta+ monilla alueilla antoisuus on hyvä suhteessatarpeeseen, erityisesti ha<strong>ja</strong>asutusalueillaHaitat:- alueet toisinaan pieniä- saanti voi olla heikko- maankäytön paineet <strong>ja</strong> –riskit- päästöjen havaitseminen hankalaa <strong>ja</strong>hidasta- mikäli vesi pilaantuu voi poh<strong>ja</strong>vesi ollapitkäaikaisesti käyttökelvotonta- si<strong>ja</strong>itsevat usein lähellä pintaa, mikä lisääriskialttiutta- poh<strong>ja</strong>vedenottamon <strong>ja</strong> sen lähialueenriskit voivat olla vaikeasti havaittavissa,mikäli liittyvät esimerkiksi jo päättyneeseenpaikalliseen yritystoimintaan- desinfioimattomana vähäinen turva vedenmikrobiologista saastumista vastaan2.1.2. Luonnollinen poh<strong>ja</strong>veden muodostuminenKun sade- tai pintavesi imeytyy maaperään, syntyy aluksi maavettä. Suurin osa tästämaavedestä haihtuu takaisin ilmakehään esimerkiksi kasvien kautta, <strong>ja</strong> vain pieni osasuotautuu poh<strong>ja</strong>vesikerrokseen. Vesi voi päätyä poh<strong>ja</strong>vesikerrokseen myös kallioperänrakojen kautta. Maanpinnan läpi imeytyvän veden määrään vaikuttaa moni tekijä, kutensadanta, maaston muoto <strong>ja</strong> kaltevuus sekä kasvillisuus. Tärkein imeytymiseen vaikuttavatekijä on kuitenkin maa- <strong>ja</strong> kallioperän vedenjohtavuus. (Airaksinen 1978)Eri maalajeilla on erilainen vedenjohtavuus, johon vaikuttaa vallitseva raekoko. Moreenialueillasadannasta 10 – 30 % päätyy poh<strong>ja</strong>vedeksi. Savimailla enintään 10 % sadannastamuodostaa poh<strong>ja</strong>vettä. Runsainta poh<strong>ja</strong>veden muodostuminen on glasifluviaalisissamuodostumissa, joista tärkeimpiä ovat pitkittäisharjut. Niissä vedenjohtavuus on
5tyypillisesti kauttaaltaan hyvä. Arvioidaan, että harju- <strong>ja</strong> kangasalueilla sadannasta jopa30 – 60 % päätyy poh<strong>ja</strong>vedeksi. (Airaksinen 1978)Huisman & Olsthoorn (1983) mukaan tärkeimmät mekanismit, joiden kautta maaperäänsuotautuva vesi puhdistuu, ovat mekaaninen suotautuminen, adsorptio <strong>ja</strong> biokemiallinenhajoaminen.Poh<strong>ja</strong>veden muodostumisen kannalta maaperä on suodatin. Suspendoitunut kiintoainespidättyy maaperään huokoskoko<strong>ja</strong>kaumien suhteessa.Adsorptiota pidetään veden tärkeimpänä puhdistumismekanismina. Adsorptiossa onkyse suspendoituneiden, kolloidisten <strong>ja</strong> liuenneidenkin aineiden kiinnittymisestä maapartikkelienpinnalle kemiallisten tai sähköisten voimien vaikutuksesta.Biokemiallisessa <strong>ja</strong> bakteeriperäisessä puhdistumisessa on pääosin kyse orgaanisen,hiilipitoisen aineen hajottamisesta hiilidioksidiksi, vedeksi, erilaisiksi hapoiksi <strong>ja</strong> uudeksibiomassaksi.2.1.3. Poh<strong>ja</strong>veden laatu <strong>ja</strong> siihen vaikuttavat tekijätSuomalaiset poh<strong>ja</strong>vedet ovat pääosin hygieenisesti moitteettomia, pehmeitä <strong>ja</strong> vähänsuolo<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> orgaanista ainetta, mutta runsaasti vapaata hiilidioksidia sisältäviä. Poh<strong>ja</strong>vedenlaatu vaihtelee alueellisesti. Alueellisina ominaispiirteinä voidaan mainita Kymenlaakson<strong>ja</strong> Satakunnan rapakivialueiden korkeat fluoridipitoisuudet poh<strong>ja</strong>vedessä. (Hatvaet al. 1978) Rautaa <strong>ja</strong> mangaania poh<strong>ja</strong>vedessä on yleisesti, mutta pääosin luonnontilaisiapoh<strong>ja</strong>vesiä voidaan pitää hyvinä raakaveden lähteinä (Karttunen 2003).Suomalaiset poh<strong>ja</strong>vesiesiintymät <strong>ja</strong>etaan veden virtauskuvan <strong>ja</strong> geologisten ominaisuuksienmukaan neljään pääluokkaan: antikliiniset (ympäristöönsä purkavat), synkliiniset(ympäristöstään keräävät), Poh<strong>ja</strong>nmaan muodostumat (antikliiniset <strong>ja</strong> synkliiniset) sekäpeitteiset muodostumat. Peitteisillä muodostumilla tarkoitetaan ympäristöstään kerääviäpoh<strong>ja</strong>vesimuodostumia, jotka ovat tiiviiden <strong>ja</strong> vettä läpäisemättömien savikerrostenpeittämiä. (Hatva 2004) Seuraavassa taulukossa 2 esitetään edellä mainittujen muodostumienvesien tyypillisiä laatuominaisuuksia.
6Taulukko 2. Antikliinisten, synkliinisten, Poh<strong>ja</strong>nmaan muodostumien <strong>ja</strong> peitteisten muodostumien poh<strong>ja</strong>vedenlaatuerot keskiarvoina. (Muokattu lähteestä Hatva 2004)Parametri Yksikkö Antikl. Synkl. Pohj. Peit.Happi mg/l 7,7 1,5 2 0,04Rauta mg/l 0,01 2,8 5 1,5Mangaani mg/l 0,05 0,33 0,29 0,43Sähkönjohtavuus mS/m 10,9 19 14,7 43,2Hiilidioksidi mg/l 23,2 34,7 42 21,7Alkaliniteetti mmol/l 0,57 0,82 0,59 1,9Kovuus dH 1,9 4,5 2,4 7,3KMnO4-kulutus mg/l 3,1 6,4 9,3 3,4Ammonium mg/l 0,03 0,22 0,08 0,16Nitraatti mg/l 1,6 1,8 0,4 2Sulfaatti mg/l 7,8 32,9 29,9 45,7Kloridi mg/l 9,2 25,7 8,4 34pH 6,5 6,2 6,2 6,9Poh<strong>ja</strong>veden laatuun vaikuttavat voimakkaimmin ilmastolliset <strong>ja</strong> geologiset tekijät. Keväällälumen <strong>ja</strong> roudan sulaminen sekä runsaat sateet laskevat poh<strong>ja</strong>vedeksi imeytyvänveden hiilidioksidipitoisuutta <strong>ja</strong> nostavat happipitoisuutta. Lisäksi keväällä imeytyvässävedessä on vähän maaperästä liuenneita aineita. Kesän kuivana aikana tai talvella, jolloinpoh<strong>ja</strong>vettä ei muodostu ollenkaan, poh<strong>ja</strong>veden happipitoisuus laskee <strong>ja</strong> veteen liukeneeaineita maaperästä. (Hatva et al. 1978)Poh<strong>ja</strong>vesimuodostuman maaperän rakenne on geologisista tekijöistä tärkein. Poh<strong>ja</strong>vedenlaatuon yleensä hyvä alueilla, missä hyvin vettä johtavat kerrokset ulottuvat maanpintaanasti. Vastaavasti huonolaatuista, runsaasti liuenneita aineita kuten rautaa <strong>ja</strong>mangaania sisältävää poh<strong>ja</strong>vettä on tavallisesti alueilla, missä poh<strong>ja</strong>vesivyöhyke on tiiviidenmaalajien peittämää. Tällaisia alueita ovat usein harjujen reunat <strong>ja</strong> Etelä- <strong>ja</strong> Länsi-Suomentasangot, joilla poh<strong>ja</strong>vesi on savikerrosten alla. (Hatva et al. 1978; Karttunen2003) Seuraavassa käydään tarkemmin läpi suomalaiselle maaperälle tyypillinen kerrostuneisuus,<strong>ja</strong> sen vaikutukset poh<strong>ja</strong>veden muodostumiseen.Suomen olosuhteille tyypillisestä maaperän ylimmän kerroksen rakenteesta käytetäännimitystä podsolimaannos. Siinä olevat kerrokset <strong>ja</strong>etaan ylhäältä lukien A-, B- <strong>ja</strong> C-horisontteihin. Kuvassa 1 esitetään podsolimaannoksen kerrosrakenne.
7Kuva 1. Podsolimaannoksen kerrosjärjestys (NRCS 2010).Humuspitoisessa A1-kerroksessa (A1-horisontissa) humusaineet hajoavat, minkä vuoksihumushappo<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> hiilidioksidia liukenee kerroksen läpi valuvaan veteen. SeuraavassaA2-kerroksessa veteen liukenee Fe-, Mn-, Al-, K-, Mg-, Ca-, Na- <strong>ja</strong> SiO 2 -mineraale<strong>ja</strong>humushappojen vaikutuksesta. A2-horisontista käytetäänkin nimitystä huuhtoutunutkerros. Veteen A2-horisontista liuenneet rauta, mangaani <strong>ja</strong> alumiini saostuvat oksideinaseuraavassa B-horisontissa. Tässä kerroksessa myös liuennut orgaaninen aines hapettuu.B-horisontista puhutaan myös rikastuneena kerroksena juuri saostuneiden oksidientakia. B-horisontin alla on vasta alkuperäisen maaperän kaltainen C-horisontti. Ylempienkerrosten läpi kulkeneeseen veteen liukenee tästä kerroksesta erittäin hitaasti suolo<strong>ja</strong>.C-horisontin rauta <strong>ja</strong> mangaani ovat täysin saostuneina. Vasta tämän kerroksen jälkeenalkaa varsinainen vedellä kyllästynyt alue, poh<strong>ja</strong>vesi. Jos poh<strong>ja</strong>veden liuenneen hapenpitoisuus on riittävä, ei rauta eikä mangaani liukene poh<strong>ja</strong>veteen. (Latvala 1975; Karttunen2003) Raudan <strong>ja</strong> mangaanin käyttäytymistä podsolimaan eri kerroksissa tarkastellaanlisää seuraavassa kappaleessa.2.1.4. Raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukeneminen poh<strong>ja</strong>veteenEdellisessä kappaleessa esitelty maaperän kerrosjärjestys vaikuttaa oleellisesti raudan <strong>ja</strong>mangaanin käyttäytymiseen poh<strong>ja</strong>veden muodostuessa. Podsolimaannoksen neljästäkerroksesta voidaan käyttää myös nimityksiä raakahumus, pelkistyskerros, saostumiskerros<strong>ja</strong> perusmaa. Ylin kerros, jossa läpi kulkevan veden laatu muuttuu kemiallisten <strong>ja</strong>biokemiallisten reaktioiden vaikutuksesta, koostuu orgaanisesta aineesta <strong>ja</strong> mineraalipartikkeleista.Pelkistyskerros muodostuu rapautuneesta materiaalista. Saostumiskerrokseenovat rauta- <strong>ja</strong> alumiinioksidit rikastuneet <strong>ja</strong> sekoittuneet orgaanisiin humushappoihin.Podsolimaannoksen alin kerros on mineraalikoostumukseltaan lähes muuntumattomanasäilynyt perusmaa. (Latvala 1975)
8Poh<strong>ja</strong>veden laadun kannalta merkittävimmät pelkistyskerroksesta liukenevat aineet ovatrauta <strong>ja</strong> mangaani. Poh<strong>ja</strong>veden pinnan ollessa syvällä perusmaakerroksessa liuenneetrauta <strong>ja</strong> mangaani sakkautuvat saostuskerrokseen. Jos poh<strong>ja</strong>veden pinta nousee saostumiskerrokseen<strong>ja</strong> happipitoisuus on laskenut biologisen toiminnan seurauksena, alkaarautaa liueta veteen. Mangaani liukenee vielä rautaakin helpommin. Kumpikin liukenee2-arvoisena ionina. (Latvala 1975) Jos orgaanista ainesta on runsaasti läsnä, saattaa 2-arvoinen rauta muodostaa komplekse<strong>ja</strong> orgaanisen aineen kanssa (Frycklund 1992).Veden hapetus- tai pelkistyskykyä ilmaistaan hapetus-pelkistys-potentiaalin (redoxpotentiaalin)avulla. Mittaukset ovat osoittaneet, että redox-potentiaalin laskiessa alle +230 mV alkaa poh<strong>ja</strong>veden rautapitoisuus kohota. Tällainen tilanne syntyy poh<strong>ja</strong>vedenmuuttuessa hapettomaksi. Mangaani käyttäytyy lähes raudan tavoin redox-potentiaalinsuhteen. (Hatva et al. 1978)Seuraavat reaktioyhtälöt kuvaavat rautayhdisteiden muuttumista liukenemattomastaliukoiseen muotoon (Ghosh 1965, Latvalan 1975 mukaan): + 0 + + 2 (1)2 + 4 + (2a) + 2 0 + 2 + 2 + (2b)Yhtälössä 1 ferrokarbonaatti muuttuu liukoiseksi ferrobikarbonaatiksi. Yhtälöt 2a <strong>ja</strong> 2bkuvaavat reaktioita, jossa ferrioksidi muuttuu ensin ferro-oksidiksi <strong>ja</strong> edelleen ferrobikarbonaatiksi.Yhtälön 2b mukaisen reaktion tiedetään tapahtuvan anaerobisissa olosuhteissa.Talousveden laatusuositusten mukaan vesilaitosten toimittaman veden rauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuudettulisivat olla alle 200 µg/l <strong>ja</strong> 50 µg/l vastaavasti (STMa 461/2000).2.2. Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminenTekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisella tarkoitetaan pintaveden imeyttämistä maaperän hyvinvettä läpäiseviin kerroksiin, millä pyritään puhdistamaan pintavettä <strong>ja</strong> lisäämän luontaisenpoh<strong>ja</strong>vesimuodostuman antoisuutta. Edelleen tekopoh<strong>ja</strong>veden imeyttämistä voidaankäyttää poh<strong>ja</strong>vedenpinnan nostamiseen, estämään meriveden pääsy makeaan poh<strong>ja</strong>vesivarastoon<strong>ja</strong> erilaisten jätevesien käsittelyyn. (Rönkä et al. 1977)
9Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisen edellytyksiä ovat laadultaan <strong>ja</strong> määrältään sopivanpintaveden saatavuus sekä imeytysalueen riittävä koko <strong>ja</strong> maaperän hyvä vedenjohtavuus.Tällaiset olosuhdevaatimukset täyttyvät usein suomalaisissa harjumuodostumissa.(Hatva et al. 1978)Frycklundin (1992) mukaan tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen muistuttaa luonnollisenpoh<strong>ja</strong>veden muodostumista. Imeytettävä vesi sisältää kuitenkin humusta, mikrobe<strong>ja</strong> <strong>ja</strong>suspendoituneita epäorgaanisia aineita. Tällöin imeytysalueen maaperään muodostuuluontaisesta poikkeava eliöstö. Imeytyvän veden määrä on tekopoh<strong>ja</strong>vettä muodostettaessahuomattavasti suurempi kuin luontaisessa imeytymisessä. Näin myös veden mukanakulkeutuvan orgaanisen <strong>ja</strong> epäorgaanisen aineksen määrä on suurempi, mikä saattaajohtaa maan huokosten tukkeutumiseen. Tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksessä veden määräkyllästymättömässä vyöhykkeessä kasvaa, mikä aiheuttaa viipymäa<strong>ja</strong>n lyhenemisen yhäsuurempien huokosten osallistuessa veden kulkeutumiseen. Tällöin veden puhdistuminensaattaa heikentyä. Kemialliset vuorovaikutukset veden <strong>ja</strong> maamateriaalin välilläjäävät tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksessä heikommiksi kuin luontaisessa imeytymisessä,minkä vuoksi kemiallista tasapainotilaa ei välttämättä saavuteta. Näin syntyy laadultaankahta erilaista vettä, jotka sekoittuessaan saattavat aiheuttaa rautaoksidi- tai kalsiumkarbonaattisaostumiamaaperässä.Tekopoh<strong>ja</strong>veden etu<strong>ja</strong> verrattuna pintaveden käyttöön ovat tasainen vedenlaatu, vedenvarastointimahdollisuus <strong>ja</strong> vähäinen kemiallisen käsittelyn tarve. Lisäksi maahan imeytettyvesi on paremmin suo<strong>ja</strong>ssa saastumiselta kuin pintavesi. (Hatva et al. 1978; Frycklund1992) Taulukossa 3 esitetään tekopoh<strong>ja</strong>veden edut <strong>ja</strong> haitat.Taulukko 3. Tekopoh<strong>ja</strong>veden etu<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> haitto<strong>ja</strong> (Isomäki et al. 2007).Edut:+ kokonaisuus suunniteltu huolella+ hyvä, tasalaatuinen vesi+ pintaveden lämpötilavaihtelut tasoittuvatmaaperässä+ pystytään tuottamaan poh<strong>ja</strong>veden kaltaistavettä yhdyskuntien tarpeeseen+ usein saadaan aikaan korkealaatuistatalousvettä ilman suuria kemikaalimääriä,jolloin kustannukset <strong>ja</strong> kaatopaikoille toimitettavankemikaalijätteen määrät pysyvätpieninä.+ pintavesilähteen pilaantuessa voidaanimeytys lopettaa tilapäisesti <strong>ja</strong> <strong>ja</strong>tkaa talousvedentuottamistaHaitat:- raakavesilähteenä käytettävän pintavedenmahdollinen pilaantuminen- esimerkiksi sinilevät voivat aiheuttaaongelmia- vaikutukset imeyttämisympäristöön (pH,kosteus, emäsravinnetasapaino <strong>ja</strong> typenkierto)- sosiaaliset <strong>ja</strong> taloudelliset eturistiriidat
102.2.1. Tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytysmenetelmätTekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen perustuu joko suoraan tai epäsuoraan imeytysmenetelmään(Huisman & Olsthoorn 1983). Epäsuorassa menetelmässä pintaveden imeytyminenmaaperään saadaan aikaan sijoittamalla poh<strong>ja</strong>vedenottokaivot luonnollisessapoh<strong>ja</strong>vesimuodostumassa lähelle vesistöä <strong>ja</strong> alentamalla poh<strong>ja</strong>veden pinnantasoa pintavedenkorkeutta alemmalle tasolle. Puhutaan rantaimeyttämisestä. Suorissa menetelmissäpintavettä johdetaan poh<strong>ja</strong>vesialueelle imeytettäväksi vettä läpäiseviin kerroksiin.Epäsuora imeytysEpäsuoraa tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytysmenetelmää, jossa poh<strong>ja</strong>vesikaivot sijoitetaan lähellevesistön (joen tai järven) rantaa, kutsutaan rantaimeytykseksi. Kaivojen etäisyys rannastaon tavallisesti noin 50 m. Pumppauksen seurauksena poh<strong>ja</strong>vedenpinta alenee järventai joen veden pintaa alemmalle tasolle, jolloin pintavettä alkaa imeytyä kohti poh<strong>ja</strong>vesimuodostumaa.Pinnantasojen erosta käytetään nimitystä hydraulinen gradientti.Edellytyksenä on, että maaperä on vettä läpäisevää materiaalia, tavallisesti hiekkaa taihienoa soraa. (Frycklund 1992; Kivimäki 1992)Menetelmänä rantaimeytys ei ole ongelmaton. Pintaveden suspendoitunut aines saattaatukkia maaperän, jolloin rantaimeytymistä ei enää tapahdu. Rantaimeytyksessä vedenmaaperässä kulkema matka on usein niin lyhyt, ettei puhdistuminen ole riittävän tehokasta.Myös rantaimeytyneen veden lyhyellä viipymällä maaperässä on merkitystä. Ongelmallisiaovat tilanteet, jossa imeytyvän pintaveden laatu heikkenee nopeasti esimerkiksiteollisuuden päästöjen vaikutuksesta. Imeytystä ei tällaisissa tilanteissa useinkaanole mahdollista keskeyttää riittävän nopeasti, jolloin koko poh<strong>ja</strong>vesimuodostuma onvaarassa pilaantua. (Kivimäki 1992) Poh<strong>ja</strong>sedimentin läpi imeytyvä vesi ei kulje ilmallakyllästyneen vyöhykkeen läpi kuten muissa imeytystekniikoissa, mikä johtaa usein anaerobistenolosuhteiden syntymiseen <strong>ja</strong> edelleen raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukenemiseenpoh<strong>ja</strong>veteen (Frycklund 1992).Rantaimeytymisessä veden maaperässä kulkemalla matkalla on suuri merkitys vedenpuhdistumisen kannalta. Miettinen et al. (1994) tutkivat rantaimeytymisen vaikutuksiaorgaaniseen aineeseen <strong>ja</strong> huomasivat, että imeytysmatkan pidentyessä vesi puhdistuumerkittävästi paremmin. He myös totesivat rantaimeytymisen muuttavan enemmän vedenorgaanisen aineen laatua kuin määrää. Rantaimeytyvän pintaveden ollessa hyvälaatuistaon mahdollista saavuttaa lyhyilläkin imeytysmatkoilla hyviä puhdistumistuloksia.Hatva (2004) tutki rantaimeytyvän veden laatua. Tutkimuksessa pintaveden orgaanisenhiilen kokonaismäärä (Total organic carbon, TOC) oli 5,8 mg/l, mikä laski rantaimeytymisenvaikutuksesta arvoon 2,0 mg/l.
11Suorat imeytysmenetelmätSuorilla imeytysmenetelmillä on monia etu<strong>ja</strong> verrattuna epäsuoriin menetelmiin (Huisman& Olsthoorn 1983). Imeytykseen käytettävä pintavesilähde, joka on laadultaan sopivinta,voi si<strong>ja</strong>ita kaukana imeytysalueesta. Tarvittaessa sitä voidaan myös vaihtaa.Imeytettävä vesi voidaan esikäsitellä. Tukkeutunut imeytysallas voidaan puhdistaa helposti.Imeytys voidaan myös keskeyttää, jos imeytettävän veden laatu heikkenee hetkellisesti.Kertynyt poh<strong>ja</strong>vesivarasto mahdollistaa silti poh<strong>ja</strong>vedenoton <strong>ja</strong>tkamisen.Suora imeytys tehdään joko pinta- tai syväimeytyksenä. Suora imeytysmenetelmä valitaanimeytysalueen ominaisuuksien mukaan. Jos poh<strong>ja</strong>vedenpinta on lähellä maanpintaaeikä esteenä ole vettä läpäisemättömiä kerroksia, voidaan valita pintaimeytys. Vastaavastitiiviit <strong>ja</strong> paksut kerrokset poh<strong>ja</strong>vedenpinnan yläpuolella tai luonnonsuojelullisetnäkökohdat pakottavat valitsemaan syväimeytysmenetelmän. (Huisman & Olsthoorn1983)Suomessa yleisimmin käytetty imeytysmenetelmä on allasimeytys. Etenkin viime aikoinasadetus on noussut merkittäväksi pintaimeytyskeinoksi allasimeytyksen ohella. Syväimeytysmenetelmistäkaivoimeytys on kaikkein yleisin. (Kivimäki 1992)2.2.2. Imeytettävän veden laatuSuomessa tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävälle vedelle ei ole asetettu tarkko<strong>ja</strong> laatuvaatimuksia.Puhdistumisen <strong>ja</strong> paikallisten olosuhteiden perusteella arvioidaan pintavesilähteensoveltuvuus tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamiseen aina tapauskohtaisesti. Yleisesti voidaansanoa, että pintaveden merkittävimpiä laatutekijöitä ovat kiintoainepitoisuus, orgaanisenaineen määrä, sameus, haju <strong>ja</strong> maku, lämpötila, happipitoisuus <strong>ja</strong> hapen kyllästysaste,rauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuus, pH <strong>ja</strong> bakteerien määrä (Iihola 1975, Kivimäen1992 mukaan).Näiden ominaisuuksien lisäksi pintavesilähteen muitakin ominaisuuksia on syytä tuntea.Näillä tarkoitetaan muun muassa valuma-alueen laajuutta, maankäyttöä, vesistön syvyyssuhteita,termistä kerrostuneisuutta <strong>ja</strong> vesistön herkkyyttä sinileväkasvustoille. (Kivimäki1992)Kaupunkiliiton julkaisussa B 192 (1984) annetaan suosituksia tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeytettävän veden laadusta. Jos veden KMnO 4 -luku on pienempi kuin 40 mg/l, voidaanvettä käyttää imeytykseen viipymän ollessa 45 – 60 d. 30 – 45 d viipymät sallitaan,jos KMnO 4 -luku on alle 20 mg/l. Kiintoaineksen määrästä mainitaan, että sen tulee ollapieni, jotta suodatinaines ei tukkeutuisi. Happea kuluttavaa ainesta ei vedessä saisi ollarunsaasti, jotta imeytetty vesi ei muuttuisi pelkistäväksi. Lieventävänä asiana mainitaan,että edellä mainittua heikkolaatuisempaa vettä voidaan käyttää, jos tekopoh<strong>ja</strong>veden
12määrä on pieni verrattuna luonnollisen poh<strong>ja</strong>veden määrään. (Kaupunkiliiton julkaisu B192 1984)Sinilevät imeytettävässä vedessäSinilevien (syanobakteerien) merkitystä tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistuksessa on tutkittu melkopaljon viimeisten vuosikymmenien aikana. Lahti et al. (1993) kuvaavat syanobakteerientuottavan veteen kalamaista, maamaista tai mutamaista hajua. Vakavin syanobakteerienvedenkäsittelylle aiheuttama ongelma liittyy kuitenkin maksa- <strong>ja</strong> hermotoksiineihin,joita jotkin syanobakteerit tuottavat.Maksatoksiineista merkittävin on mikrokystiini (esimerkiksi mikrokystiini-LR), jotatuottavat useat eri sinilevälajit. Hermotoksiineista tunnetuin lienee anatoksiini a. (Sivonen1996, Vaitomaan 1998 mukaan) Lahti et al. (1993) mainitsevat, miten kahdessasuomalaisessa vesilaitoksessa jouduttiin turvautumaan vedenkäyttörajoituksiin raakavesilähteessäesiintyneen runsaan sinileväkasvuston takia 1980-luvun lopulla. Kummassakintapauksessa kyseessä oli maksatoksiseksi osoittautunut Oscillatoria agardhii –sinilevä.Kemialliselta koostumukseltaan sinilevätoksiinit voidaan <strong>ja</strong>kaa kolmeen ryhmään: syklisetpeptidit, alkaloidit <strong>ja</strong> lipopolysakkaridit (Sivonen & Jones 1999, Drikas et al. 2001mukaan). Toksikologian kannalta sinilevätoksiinit ovat maksatoksiine<strong>ja</strong>, hermotoksiine<strong>ja</strong>tai allergiaa aiheuttavia yhdisteitä. Carmichael (1992) mainitsee erityisesti Mircocystisaeruginosan <strong>ja</strong> sen tuottamat toksiinit, mikrokystiinit, huolen aiheeksi, koska niidentiedetään aiheuttavan maksakasvaimia sekä inhiboivan entsyymisysteemiä, minkä seurauksenasaattaa olla maksan tuhoutuminen. Osa sinilevistä tuottaa <strong>ja</strong> vapauttaa toksiine<strong>ja</strong><strong>ja</strong>tkuvasti. Toiset taas varastoivat tuottamansa toksiinit solun sisälle, mistä nevapautuvat solun kuollessa. Veteen vapautuneet <strong>ja</strong> liuenneet toksiinit saattavat säilyäraakavesilähteessä jopa kuukausia. (Lahti et al. 1997)Veteen vapautuvat sinilevien tuottamat toksiinit eivät poistu perinteisessä pintavedenkäsittelyssä, joka perustuu kemialliseen saostukseen. Tehostamalla perinteistä saostusprosessiaaktiivihiilikäsittelyllä voidaan kuitenkin saavuttaa hyviä tuloksia sinilevätoksiinienpoistamisessa. Aktiivihiili voidaan joko syöttää <strong>ja</strong>uhemaisena (powdered activatedcarbon, PAC) prosessin alkuun tai täydentää prosessia aktiivihiilisuodatuksella.(Keijola et al. 1988)Keijolan et al. (1988) mukaan tarvittavat PAC-annokset ovat osoittautuneet erittäin suuriksi,mikä saattaa vaikeuttaa muun prosessin toimintaa. Menetelmä on kuitenkin tehokas,<strong>ja</strong> sillä pystytään poistamaan terveydellinen vaara, joka toksisista sinileväkukinnoistaraakavedessä aiheutuu. Aktiivihiilisuodatus on niin ikään tehokas menetelmäpoistaa sinilevätoksiine<strong>ja</strong>. Menetelmää pidetään kuitenkin erittäin kalliina tapana varau-
13tua sinilevätoksiinien poistoon, eikä suodattimen säilymistä toimintakykyisenä tunnetariittävän hyvin. (Keijola et al. 1988)Tiedetään, että syanobakteerit voivat aiheuttaa tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksilla imeytysaltaidentukkeutumista <strong>ja</strong> sivumaku<strong>ja</strong> veteen, mutta syanobakteerien tuottamien toksiinien käyttäytymistäimeytymisen aikana on tutkittu vain vähän (Lahti et al. 1996). Jos verrataanperinteisten saostus-suodatuslaitosten <strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitosten sinilevien poistotehokkuuttakasviplanktonin biomassan reduktion avulla, voidaan todeta tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitostenolevan tehokkaampia. Tutkimukset ovat osoittaneet, että tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitokset ovattehokkaita varsinaisten sinileväsolujen poistamisessa, vaikka imeytettävässä vedessäolisi melko runsaastikin sinileväkasvustoa. (Lahti et al. 1993)Lahti et al. (1996) tutkivat sinilevätoksiinien poistumista tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksissa harju<strong>ja</strong>sedimenttikolonnien avulla. Kokeessa kolonnien läpi pumpattiin syanobakteeritoksiiniasisältävää vettä ensin 0,038 m/h kolmen päivän a<strong>ja</strong>n, jonka jälkeen nopeutta nostettiinarvoon 0,057 m/h seuraavaksi neljäksi päiväksi. Kokeen lopussa todetut mirkokystiini-LR–pitoisuuksien poistumat olivat 99,5 % <strong>ja</strong> 97,9 % sedimentti- <strong>ja</strong> harjukolonneissavastaavasti. Tutkimuksen yhteenvetona todetaankin, että syanobakteerisolujen <strong>ja</strong>–toksiinien poistuminen on melko tehokasta, kun vesi suotautuu maa- tai sedimenttikolonnienläpi pois lukien tilanteet, joissa syanobakteerikukintojen määrä on erittäin suuri.(Lahti et al. 1996) Miller et al. (2001) kuitenkin muistuttavat, että korkeilla pHarvoillamaksatoksiinit ovat hydrofiilisiä eikä adsorptio maapartikkeleihin ole välttämättätehokasta.Myös Vaitomaa (1998) toteaa sinileväsolujen reduktion olevan tehokasta sedimentti- <strong>ja</strong>harjukolonnikokeissa. Samassa tutkimuksessa kuitenkin todetaan, että mikrokystiininreduktio ei ollut yhtä tehokasta kuin sinileväsolujen. Niinpä sillä, että sinileväbiomassaon hävinnyt imeytyksessä, ei voida todeta myös toksiinien poistuneen kokonaan. Mikrokystiininreduktiossa merkittävää on biologinen hajoaminen, jonka osuus kokonaispoistumastaon jopa 70 %. Vaitomaan (1998) tutkimuksissa harju- <strong>ja</strong> sedimenttikolonnitosoittivat erilaisia ominaisuuksia mikrokystiinin poistamisessa. Sedimenttikolonnissamikrokystiinin reduktio alkoi kasvaa kahden päivän kuluttua imeytyksen aloittamisesta,mikä on merkki mikrobitoiminnan alkamisesta. Harjukolonnissa vastaava viive oli yhdeksänpäivää. Tulokset lupailevatkin rantaimeytymisen olevan tehokas mikrokystiininpoista<strong>ja</strong>. Tulos on hyvä erityisesti siltä kannalta, että rantaimeytymistä ei voida keskeyttääsinileväkukintojenkaan aikana. (Vaitomaa 1998)2.2.3. Veden puhdistuminen tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksessäFysikaalinen puhdistumisprosessiKuten luontaisessa poh<strong>ja</strong>veden muodostumisessakin, tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettäväänveden puhdistumiseen vaikuttavia fysikaalisia tekijöitä ovat mekaaninen suotautuminen,
14sedimentaatio <strong>ja</strong> adsorptio (Huisman & Olsthoorn 1983). Puhdistumisessa suurin huomiokeskitetään orgaanisen aineen poistumiseen sen haitallisten vaikutusten takia erityisestialueilla, joilla pintaveden orgaanisen aineen pitoisuus on korkea (Nissinen et al.2001).Suotautumisen periaate on yksinkertainen. Suodatinmateriaalin huokosia suuremmathiukkaset pidättyvät mekaanisesti suodattimeen. Tekopoh<strong>ja</strong>veden tapauksessa kysymyson tavallisesti pidättymisestä imeytysaltaan suodatinkerrokseen, joka on hiekkaa. Pidättyneistäorgaanisista <strong>ja</strong> epäorgaanisista aineista muodostuu kerros, jossa alkaa biologinentoiminta. Tämä kerros myös adsorboi pieniä mineraalihiukkasia, kolloide<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> bakteere<strong>ja</strong>.Imeytysaltaan suodatinkerros toimii tällöin periaatteessa samalla tavalla kuinhidassuodatin. (Rönkä et al. 1977; Hatva et al. 1978)Sedimentaatiossa vedestä poistuu maarakeiden välisiä huokosia pienempi suspendoitunutaines. Ilmiö on lähes vastaava, joka havaitaan aivan tavallisessa laskeutusaltaassa.Erona laskeutusaltaaseen verrattuna on se, että maaperässä pintana, johon sedimentaatiovoi tapahtua, on periaatteessa kaikki raepinta-ala. Yhden kuutiometrin tilaavuudessamaa-ainesta, jonka huokoisuus on tavallinen 0,4 <strong>ja</strong> raekoko 0,5 mm, tällaista pinta-alaaon jopa 7200 m 2 . Tästä pinta-alasta vain osa on tehokasta, jolloin tehokkaaksi muodostuvapinta-ala on suuruusluokkaa 400 m 2 . (Huisman & Olsthoorn 1983)Adsorptiota pidetään tärkeimpänä puhdistumisprosessina, joka vaikuttaa veden virratessamaaperässä. Adsorptio on joko passiivista tai aktiivista. Passiivisessa adsorptiossahiukkanen pidättyy bakteerien <strong>ja</strong> orgaanisen aineen muodostamaan tahmeaan kerrokseen,joka on maarakeen pinnalla. Aktiivisesta adsorptiosta puhutaan, kun hiukkasen <strong>ja</strong>maarakeen välillä on fysikaalinen vuorovaikutus, kuten van der Waals- tai Coulombinvoima. (Huisman & Olsthoorn 1983) Sekä veden humuksen että maamateriaalin koostumuksellaon merkitystä siihen, miten humus adsorpoituu tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksessä.Maaperän savipitoisuus <strong>ja</strong> humuksen aromaattisuus <strong>ja</strong> hydrofobisuus parantavat adsorptiota.Maaperässä oleva orgaaninen aines <strong>ja</strong> humuksen happamuus puolestaan heikentävätadsorptiota. (Juhna et al. 2003)Lindroos et al. (2002) saavuttivat merkittäviä tuloksia tutkiessaan orgaanisen aineenkäyttäytymistä tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksen aikana. Aiemmin vallinnut käsitys, että orgaanisenaineen poistuminen tekopoh<strong>ja</strong>vettä muodostettaessa tapahtuisi jo aivan maaperänpintakerroksessa, ei pidä paikkaansa. TEMU-tutkimushankkeen yhteydessä suoritettujenkokeiden mukaan orgaanista ainesta saattaa hieman poistua vajovesivyöhykkeessä,mutta pääosa poistumisesta tapahtuu vasta poh<strong>ja</strong>vesivyöhykkeessä. Orgaanista ainettapoistui sitä paremmin mitä pidemmän matkan vesi maaperässä kulki.
15Biologinen <strong>ja</strong> kemiallinen puhdistumisprosessiMaaperässä tapahtuva veden orgaanisen aineen biohajoaminen liittyy kaikkiin tekopoh<strong>ja</strong>vedenimeytysmenetelmiin. Kolehmaisen et al. (2009) mukaan biohajoaminen onmerkittävä tekijä veden puhdistumisessa, kun tekopoh<strong>ja</strong>vettä valmistetaan. Heidän suorittamanhiekkakolonnikokeen (kesto 941 vuorokautta) tulosten mukaan 32 – 52 %liuenneesta orgaanisesta hiilestä (Dissolved organic carbon, DOC) poistui mikrobienvaikutuksesta. Lämpötilalla <strong>ja</strong> veden virtaamalla kolonniin oli vaikutusta biohajoamiseensiten, että matala lämpötila <strong>ja</strong> suuri virtaama vähensivät biohajoamisen astetta.Kolonniin johdetun veden TOC-pitoisuus laski 76 % ensimmäisen 0,6 m matkalla, kunkoko kolonnin (pituus 18,5 m) matkalla TOC-pitoisuus laski 81 %. Myös biohajoamisenkannalta aktiivisin alue sijoittuu nimenomaan imeytyksen alkuosaan. (Kolehmainen etal. 2009)Tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistuksessa havaitaan positiivinen korrelaatio luonnosta peräisinolevan orgaanisen aineen (Natural organic matter, NOM) poistumisen <strong>ja</strong> veden kokonaispesäkeluvunvälillä. Tämäkin tulos on osoitus siitä, että biohajoamisella on vedenpuhdistumisessa merkittävä rooli. Alueilla, joilla tekopoh<strong>ja</strong>vettä valmistetaan, mikrobipopulaatioon hyvin erilainen verrattuna luontaisen poh<strong>ja</strong>veden mikrobipopulaatioon.Tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistus siis muuttaa alueen mikrobipopulaatiota. (Kolehmainen et al.2007)Tekopoh<strong>ja</strong>veden kemiallinen puhdistuminen liittyy hiilen, typen, kalsiumin, raudan,mangaanin <strong>ja</strong> rikin reaktioihin. Näihin reaktioihin vaikuttavat voimakkaasti eri aineidenhapetus-pelkistystasapaino. (Hatva et al. 1978) Sekä Hatva (1978) että Rönkä (1977)korostavat kuitenkin biologisten reaktioiden merkitystä, koska nämä muuttavat pelkistyspotentiaale<strong>ja</strong><strong>ja</strong> ovat siten usein merkittävämpiä kuin varsinaiset fysikokemiallisettasapainoreaktiot. Myös Setälä & Assmuth (1990) mainitsevat poh<strong>ja</strong>vesikerroksessatapahtuvien kemiallisten reaktioiden olevan hitaampia kuin mikrobiologisesti katalysoidutreaktiot. Tekemässään kir<strong>ja</strong>llisuusselvityksessä he nostavat hydrolyysin <strong>ja</strong> hapettumisenkemiallisen puhdistumisen kannalta tärkeimmiksi reaktioiksi.2.2.4. Tekopoh<strong>ja</strong>veden esikäsittelymenetelmätTekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisessa esikäsittelyn tarpeeseen vaikuttavat imeytettävänveden laatu <strong>ja</strong> veden viipymä (aika <strong>ja</strong> matka) maaperässä. Esikäsittelyn tarkoituksena ontavallisesti kiintoaineksen määrän <strong>ja</strong> happea kuluttavan aineksen vähentäminen, poistaavedestä aineksia, jotka saostuessaan tukkisivat maaperän, imeytettävän veden happipitoisuudenlisääminen, maaperän luontaisen adsorptio- <strong>ja</strong> ioninvaihtoreaktiokyvyn säilyttäminensekä nykyään myös levätoksiinien poistaminen (Hatva et al. 1978; Kivimäki1992).
16Allasimeytystä hyödyntävissä tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksissa kiintoaineksen poistamisellahidastetaan imeytysaltaiden mekaanista tukkeutumista. Kiintoaineksen määrän vähentämiselläehkäistään myös syvemmällä tapahtuvaa maaperän huokosten tukkeutumista.(Rönkä et al. 1977)Happea kuluttavana osana pidetään imeytettävän veden orgaanista ainesta. Hajotessaanorgaaninen aines kuluttaa veteen liuennutta happea, mikä saattaa johtaa pelkistävienolosuhteiden syntymisen. (Rönkä et al. 1977)Kaupunkiliiton julkaisun B 192 (1984) mukaan tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävä vesi tulisiesikäsitellä, jos imeytettävän veden KMnO 4 -luku on yli 40 mg/l, väriluku yli 70, ammoniumpitoisuusyli 0,1 mg/l, rautapitoisuus yli 0,5 mg/l, kokonaisfosfori yli 0,025mg/l, koliformisten bakteerien kokonaismäärä yli 50 pmy/100 ml tai fekaalisten koliformistenbakteerien määrä yli 10 pmy/100 ml.Imeytettävän veden esikäsittely <strong>ja</strong>etaan periaatteeltaan kahteen, mekaaniseen <strong>ja</strong> kemialliseenkäsittelyyn. Kiinteät orgaaniset <strong>ja</strong> epäorgaaniset partikkelit on mahdollista poistaapelkällä mekaanisella käsittelyllä. Sen si<strong>ja</strong>an kolloidinen aines läpäisee usein mekaanisenkäsittelyn, joten sen poistamisessa on käytettävä kemiallista käsittelyä. (Rönkä et al.1977)Esikäsittelyä koskevista tutkimuksista merkittävin lienee Kytövaaran (2001) tekemätkokeet Har<strong>ja</strong>vallassa. TEMU-tutkimushankkeen yhteydessä on listattu, mitä etu<strong>ja</strong> kemiallisellaesikäsittelyllä on verrattuna pelkkään mekaaniseen hiekkapikasuodatukseen.Kemiallinen käsittely vähentää imeytettävän veden mukana kulkeutuvan aineksen määrää,mahdollistaa alle kuukauden viipymäa<strong>ja</strong>n, poistaa imeytettävästä vedestä happeakuluttavaa orgaanista ainesta <strong>ja</strong> vähentää imeytettävässä vedessä olevien patogeenienmäärää. (Helmisaari et al. 2003)Vastaavasti kemiallisen esikäsittelyn haitto<strong>ja</strong> ovat kalliimmat investointi- <strong>ja</strong> käyttökustannuksetkuin mekaanisessa hiekkapikasuodatuksessa. Kemiallisessa esikäsittelyssämuodostuvan lietteen määrä on merkittävästi suurempi kuin mekaanisessa käsittelyssä.Myös veden suolojen määrä lisääntyy <strong>ja</strong> pH-arvo laskee kemiallisen esikäsittelyn vaikutuksesta.(Helmisaari et al. 2003)Myös Turun seudun vesi Oy:n ympäristövaikutusten arviointiselostuksessa on vertailtumekaanista <strong>ja</strong> kemiallista esikäsittelyä keskenään. Vertailun tulokset esitetään seuraavassataulukossa 4.
17Taulukko 4. Tärkeimmät erot mekaanisen <strong>ja</strong> kemiallisen esikäsittelyn kesken (Turun seudun vesi Oy 2001).PuhdistustehoJätehuoltoMekaaninen käsittelyPoistaa vedestä kiintoainetta <strong>ja</strong>siihen sitoutuneita epäpuhtauksia.Ei pysty poistamaan satunnaisiaepäpuhtauksia (puhdistamatonjätevesi, öljy, suuret sinileväesiintymät).Prosessin tehostaminen kemialliseksiei ole mahdollista, jos eisiihen erikseen varauduta menetelmäävalittaessa.Muodostuva liete voidaan käsitelläyhdessä jätevedenpuhdistamolietteenkanssa tai sijoittaa maaainestenläjitysalueelle.Kemiallinen käsittelyPoistaa tehokkaammin kiintoaineen<strong>ja</strong> orgaanisen aineen, leviäraskasmetalle<strong>ja</strong>, mikrobe<strong>ja</strong> <strong>ja</strong>satunnaisia epäpuhtauksia.Prosessia voidaan a<strong>ja</strong>a tarvittaessapelkästään mekaanisena.Saostuskemikaalijäämät kuormittavatharjua.Lietettä muodostuu merkittävästienemmän. Kemikaalien vuoksivaatii <strong>ja</strong>tkokäsittelyä esimerkiksijätevedenpuhdistamolla.MaankäyttöElinolot <strong>ja</strong>viihtyvyysKustannuksetTilantarve noin puolet pienempiverrattuna kemialliseen käsittelylaitoksen.Mekaaninen käsittely luo positiivisenmielikuvan.Alhaiset investointi- <strong>ja</strong> käyttökustannukset.Kemiallinen liete voi heikentäähieman puhdistamolietteen kompostoituvuutta.Kaksinkertainen tilantarve mekaaniseenverrattuna.Saattaa luoda negatiivisen mielikuvan.Korkeammat investointi- <strong>ja</strong> käyttökustannukset.Esikäsittelymenetelmät ovat periaatteeltaan samankaltaisia kuin pintaveden puhdistamiseenkäytettävät menetelmät. Puhdistustavoitteille ei kuitenkaan tarvitse asettaa yhtätiukko<strong>ja</strong> vaatimuksia. Seuraavissa kappaleissa esitellään vedenpuhdistusmenetelmät,jotka voisivat tulla kyseeseen tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävän veden esikäsittelyssä.IlmastusImeytystä edeltävän ilmastuksen tarkoitus on nostaa veden happipitoisuutta <strong>ja</strong> näin ehkäistäpelkistävien olosuhteiden syntyminen maaperässä. Tällä pyritään estämään raudan<strong>ja</strong> mangaanin liukeneminen poh<strong>ja</strong>veteen. Toinen näkökulma on se, että ilmastuksellavarmistetaan aerobisille bakteereille suotuisat olosuhteet, jossa orgaanisen aineenhajottaminen on tehokasta. (Kivimäki 1992) Ilmastus voidaan suorittaa esimerkiksi por-
18ras- eli kaskadi-ilmastuksena tai valuttamalla vettä kaltevaa pintaa pitkin (Karttunen2004).PikasuodatusPikasuodatuksessa erotetaan imeytettävästä vedestä karkeat partikkelit. Pikasuodatustoteutetaan johtamalla vesi sorasta <strong>ja</strong> hiekasta koostuvan suodatinaineksen läpi, jolloinkarkeiden partikkelien lisäksi osa raudasta <strong>ja</strong> mangaanista saostuu hapettumisen kautta.Pintakuorma pikasuodatuksessa on 10 – 20 m/h. (Kivimäki 1992)Partikkelien pidättyminen pikasuodatuksessa perustuu siirtämismekanismeihin, joillapartikkeli poikkeaa alkuperäiseltä virtausviivaltaan lähemmäs suodatinraetta. Siirtämismekanismitpuolestaan perustuvat seuraaviin ilmiöihin: siivilöinti, rakeen sivuaminen,diffuusio, hitaus, selkeytys <strong>ja</strong> hydrodynamiikka. Tavallista on, että mekanismina onusean yllämainitun tekijän summavaikutus. (Latvala 1975)Helmisaaren et al. (2003) tutkimuksen yhteydessä tehdyissä hiekkapikasuodatuskokeissasuodatusnopeus oli 3,7 – 8 m/h. Pikasuodatuksella saavutettiin keskimäärin 33 %sameuden vähenemä, 55 % kiintoaineen vähenemä <strong>ja</strong> 80 – 90 % bakteerien vähenemä.Turun seudun vesi Oy:n (2003) julkaisussa 3/2003 viitataan Suunnittelukeskuksenvuonna 1999 tekemään pikasuodatuskokeeseen, jossa tutkittiin Kokemäenjoen vedenpuhdistumista hiekkasuodattimissa, joissa hiekan raekoko oli 0,8 – 1,2 mm. Kokeessasaavutettiin 6,0 m/h suodatusnopeudella 69 %, 46 % <strong>ja</strong> 6 % vähenemät kiintoaineen,sameuden <strong>ja</strong> kemiallisen hapenkulutuksen (COD Mn ) osalta vastaavasti.MikrosiivilöintiMikrosiivilöinnin käyttö esikäsittelymenetelmänä on hyvin samanlainen kuin pikasuodatuksenkin.Karkeiden partikkelien <strong>ja</strong> erityisesti levien poistossa mikrosiivilöinnillävoidaan saavuttaa hyviä tuloksia. (Rönkä et al. 1977)Nykyään käytetyin mikrosiivilöintilaitteisto lienee rumpusuodatin. Rumpusiivilä onvaakasuoran akselin ympäri pyörivä sylinteri, jonka vaippa toimii siivilänä. Rumpusiivilätoimii osittain veteen upotettuna. Markkinoilla olevat laitteistot eroavat toisistaansiivilänä toimivan viiran materiaalin <strong>ja</strong> huuhtelujärjestelmän yksityiskohtien osalta. Tavallisinhuuhtelutekniikka on automaattinen vesisuihku pesu, joka voi olla <strong>ja</strong>tkuva taipadotuskorkeuden oh<strong>ja</strong>ama. (Karttunen 2004)Rumpusiivilä mitoitetaan pintakuorman perusteella. Vesilaitosten käyttämien mikrosiivilöidenpintakuormat vaihtelevat välillä 100 – 150 m/h. Rumpusiivilä sopii suomalaisissaolosuhteissa esikäsittelyksi nimenomaan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksiin tai hidassuodattimiin.(Karttunen 2004)
19Kemiallinen koagulaatioKemiallisessa koaguloinnissa partikkelien sähköisiä hylkimisvoimia pienennetään siten,että muodostuu mikoroflokke<strong>ja</strong>. Koagulaatiota seuraa flokkautuminen, jossa muodostuneetmikroflokit törmäillessään kiinnittyvät toisiinsa muodostaen laskeutumiskelpoisiamakroflokke<strong>ja</strong>. (Gregor et al. 1997) Koagulaatio saadaan aikaan epäorgaanisten alumiini-tai rautasuolojen lisäyksellä. Koagulaatiolla voidaan poistaa paitsi suspendoitunutta,kolloidia <strong>ja</strong> liuennutta orgaanista ainetta (Dissolved organic matter, DOM) myös patogeene<strong>ja</strong>.Vrijenhoekin et al. (1998) mukaan koagulaation tehokkuuteen erityisestiNOM:n <strong>ja</strong> partikkelien osalta vaikuttavat koagulantti <strong>ja</strong> sen annostelu, pH, lämpötila <strong>ja</strong>NOM:n ominaisuudet. Heidän pilot-mittakaavan tutkimuksessaan tutkittiin Yhdysvaltalaisiapintavesiä. Sekä partikkelien että NOM:n osalta tehokas koagulaatio saavutettiinalumiinisulfaatilla (Al 2 SO 4·14H 2 O) annoksella 20 – 60 mg/l. Optimi pH:n todettiin olevan5,5. Lindqvist (2001) havaitsi kuitenkin, että DOM:n poistaminen ei ole yhtä herkkäpH:lle kuin sameuden poistaminen.Orgaanisen aineen ominaisuuksista molekyylikoko<strong>ja</strong>kauman merkitystä koagulaationtehokkuuden kannalta on tutkittu paljon. Koagulaatiossa NOM:n suuret molekyylikootpoistuvat lähes kokonaan. Keskisuuretkin molekyylikoot poistuvat riittävästi, muttapienet molekyylit ovat vaikeita poistaa. (Vuorio et al. 1998; Nissinen et al. 2001; Matilainenet al. 2002) Matilaisen et al. (2002) tutkimuksessa pienten molekyylien poistotehokkuusoli vain 3 – 25 %.Koagulaatioon käytettävistä kemikaaleista tavallisimpia ovat alumiini- <strong>ja</strong> rautasuolat.Erityisesti alumiinisulfaatti on aiemmin ollut suosittu kemikaali, mutta rautasuolat ovatosittain syrjäyttäneet sen. Tutkimukset ovat osoittaneet, että rautasuolat ovat koagulantteinatehokkaampia kuin alumiinisuolat. Rautasuolojen tehokkuus tulee esille juuri keskisuurtenmolekyylien poistumassa. (Lindqvist 2004; Matilainen 2007) Rautasuolojenohella polyalumiinikloridi on osoittautunut erinomaiseksi koagulantiksi, koska se toimiilaajoilla pH- <strong>ja</strong> lämpötila-alueilla (Swiderska-Bróz & Rak 2002).KontaktisuodatusYksi kemialliseen koagulaatioon <strong>ja</strong> flokkien muodostamiseen perustuva sovellus on niinkutsuttu kontaktisuodatus. Siinä saostuskemikaali syötetään veteen juuri ennen suodatinta.Kaikki käsittelyyn liittyvät operaatiot tapahtuvat näin ollen suodattimessa, jokatavallisesti on hiekkasuodatin tai kaksikerrossuodatin. Myös käänteissuodatinta onmahdollista käyttää. Yleisesti ottaen kontaktisuodatus sopii vesille, joiden humuspitoisuusei ole kovin suuri. (Rönkä et al. 1977)Merkittävä ero perinteisen kemiallisen käsittelyn <strong>ja</strong> kontaktisuodatuksen välillä on se,että kontaktisuodatuksessa ei ole erillistä selkeytystä, jossa muodostuneet flokit erotetaan.Näin ollen vedestä erotettava aines on kontaktisuodatuksessa varastoitava koko-
20naan suodatinmateriaaliin. Tämä aiheuttaa ongelmia suodatinmateriaalin valinnassa.Suodatetun veden laadun näkökulmasta suodatinmateriaalin tulisi olla raekooltaan pientä,mutta tällöin painehäviö kasvaa nopeasti, <strong>ja</strong> suodatin on huuhdeltava. Huuhteluvälinpidentämiseksi on tavallista, että suodatin rakennetaan kahdesta kerroksesta, jolloin vesivirtaa karkeammasta kerroksesta hienompaan, <strong>ja</strong> koko suodatinmateriaali tulee käytetyksikiintoaineen varastointiin ennen huuhtelua. Toisin sanoen suuret partikkelit <strong>ja</strong> flokitpidättyvät karkeaan kerrokseen, <strong>ja</strong> hienommat partikkelit kulkeutuvat hienoon kerrokseen.(Kawamura 2000) Tällaisten kaksikerrossuodattimien materiaalien tiheyksienon poikettava toisistaan riittävästi, jotta ne eivät sekoitu toisiinsa huuhtelun aikana (Vedenpuhdistamoidensuunnitteluohjeet 1978).Tyypillistä on, että kaksikerrosuodatin koostuu hiekkakerroksesta, jonka päällä on antrasiittikerros.Antrasiitin tiheys on noin 1,4 kg/m 3 , kun tavallisen kvartsihiekan tiheyson 2,65 kg/m 3 . Kaksikerrossuodattimessa käytettävän hiekan raekoko on 0,8 – 1,2 mm<strong>ja</strong> antrasiitin 1,5 – 3,0 mm. Suodatinkerroksen kokonaisvahvuus on tyypillisesti 0,8 –1,5 m. Kaksikerrosuodattimen suodatusnopeus on tavallisesti 8 – 12 m/h, mutta kontaktisuodattimelleon esitetty pienempiäkin nopeuksia. (Vedenpuhdistamoiden suunnitteluohjeet1978)Suodattimen mitoituksessa painehäviön laskeminen on yksi olennaisista tekijöistä. Kaupallisillesuodatinmateriaaleille on saatavissa valmiita arvo<strong>ja</strong>, mutta painehäviö voidaanmyös laskea lähtötiedoista Darcyn lain avulla. Seuraavassa yhtälössä 3 esitetään suodattimenpainehäviön laskemiseen tarvittava Darcyn lain sovellus, jonka hyödyntämiseentarvitaan alempana olevaa Hazenin yhtälöä 4 (Kawamura 2000):∆h = (3) = (0,7 + 0,03) (4)∆h = häö () = () = ( /) = − ( ) = ää = , ää 124 = äö (°) = h ()Monikerrossuodatinten tapauksessa koko suodattimessa tapahtuva painehäviö voidaanlaskea summaamalla jokaiselle kerrokselle erikseen lasketut painehäviöt yhteen.
21AlkalointiAlkalointi on tavanomainen jälkikäsittelytekniikka, mutta se saattaa liittyä myös esikäsittelytekniikoihin.Yksi tärkeimmistä käyttökohteista on kemiallisen koagulaation pH:nsäätö optimaaliseksi. Alkalointikemikaalina voivat olla esimerkiksi sammutettu kalkki(Ca(OH) 2 ), poltettu kalkki (CaO), natriumhydroksidi (NaOH) <strong>ja</strong> natriumkarbonaatti(Na 2 CO 3 ). (Kivimäki 1992)
223. MATERIAALIT JA MENETELMÄTTässä luvussa esitellään työn kohteena oleva Nokian kaupungin Maatialan vesilaitos <strong>ja</strong>sen raakavesilähteenä toimiva Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialue. Lisäksi näytteenoton järjestelyt,työssä käytetyt laboratoriomenetelmät <strong>ja</strong> koejärjestelyt kuvataan yksityiskohtaisesti.Karttakuva Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueesta esitetään liitteessä 1.3.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesimuodostuma <strong>ja</strong> vedenottoMaatialanharju on mannerjäätikön sulamisvaiheessa syntynyt itä-länsisuuntainen harjumuodostuma,joka kuuluu laa<strong>ja</strong>an <strong>ja</strong> yhtenäiseen Pälkäneeltä Ylöjärvelle ulottuvaanharju<strong>ja</strong>ksoon. Maatialanharjun ydinosa koostuu pääosin sora- <strong>ja</strong> hiekkamaalajeista, muttapaikoin esiintyy heikosti lajittuneita maakerroksia sekä kiviä. Harjun ydinosan leveyson noin 200 m. Maan kerrospaksuudet Maatialanharjun alueella vaihtelevat välillä 10 -30 m. Pohjoispuolella harju rajoittuu Vihnusjärveen <strong>ja</strong> eteläpuolella on Pyhäjärvi. Pyhäjärvenpuoleinen osa harjusta on savea, joten harjun alueella si<strong>ja</strong>itseva poh<strong>ja</strong>vesiallas eitodennäköisesti ole yhteydessä Pyhäjärveen. Harjun maaperä Vihnusjärven puolella onsavi- <strong>ja</strong> silttipitoinen. (Kivimäki 1992; Pöyry Environment Oy 2007)Nokian kaupungin Maatialan vesilaitos hyödyntää Maatialanharjun I luokan poh<strong>ja</strong>vesimuodostumaa.Samalla poh<strong>ja</strong>vesimuodostuma on Nokian kaupungin pääraakavesilähde.Poh<strong>ja</strong>vesialueen kokonaispinta-ala on 2,24 km 2 <strong>ja</strong> muodostumisalueen pinta-ala on 1,07km 2 . Imeytymiskertoimeksi arvioidaan 0,4. Alueen vuotuinen sadanta on 630 mm.Luontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden määräksi arvioidaan 720 m 3 /d. (OIVA 2010)Poh<strong>ja</strong>vedenpinta harjussa on nykyisin noin 3 m alempana kuin Vihnusjärven pinta, mikäon seuraus poh<strong>ja</strong>vedenotosta. Tämä korkeusero aiheuttaa rantaimeytymistä Vihnusjärvestäpoh<strong>ja</strong>vesimuodostumaan. Arvioidaan, että pääosa rantaimeytymisestä tapahtuuMaatialanharjun länsipuolella. (Pöyry Environment Oy 2007)Vihnusjärven vettä hyödynnetään myös tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistamiseen, millä lisätäänpoh<strong>ja</strong>vesimuodostuman antoisuutta. Tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytys on aloitettu vuonna 1974.Imeytettävän veden pumppaamo on Vihnuso<strong>ja</strong>n varressa, <strong>ja</strong> imuputken pää noin 100 metäisyydellä rannasta. Käsittelemättömän järviveden imeytys tapahtuu poh<strong>ja</strong>vesialueenlänsiosassa, Viikinharjulla, missä si<strong>ja</strong>itsee 16 imeytykseen soveltuvaa kuilukaivoa.Imeytettävän veden määrä on 1500 – 2000 m 3 /d. Selvitysten mukaan poh<strong>ja</strong>vesi virtaaViikinharjun imeytysalueelta itään kohti Maatialan vesilaitosta. (Pöyry Environment Oy
232007; Pöyry Environment Oy 2008) Vesilaitoksen henkilökunnan mukaan veden viipymäimeytysalueelta vedenottamolle on noin neljä viikkoa (Tamski 2010).Vesilaitoksen itäpuolella kalliopoh<strong>ja</strong> on lähellä maanpintaa muodostaen veden<strong>ja</strong>ka<strong>ja</strong>n.Veden<strong>ja</strong>ka<strong>ja</strong>n si<strong>ja</strong>innista <strong>ja</strong> laajuudesta ei ole tarkkaa tietoa, mikä aiheuttaa epävarmuuttapoh<strong>ja</strong>veden muodostumisesta. (Pöyry Environment Oy 2007) Kalliohar<strong>ja</strong>nne ei välttämättäkatkaise poh<strong>ja</strong>veden virtausta, koska poh<strong>ja</strong>veden pinta on lähes samalla korkeudellakuin har<strong>ja</strong>nne (Kivimäki 1992).Länsi-Suomen vesioikeuden päätöksellä (LSVEO 3.5.1973) Nokian kaupungilla on lupaottaa 5200 m 3 /d vettä Maatialan poh<strong>ja</strong>vesialueelta. On arvioitu, että luontaisesti muodostuvanpoh<strong>ja</strong>veden osuus otettavasta vedestä on 500 m 3 /d. Tekopoh<strong>ja</strong>veden <strong>ja</strong> rantaimeytyneenveden osuudet arvioidaan olevan 1500 m 3 /d <strong>ja</strong> 1000 m 3 /d vastaavasti.(Pöyry Environment Oy 2007) Tosin viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet, ettäluontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden osuus saattaa olla aiemmin arvioitua (500 m 3 /d)suurempi (Pöyry Environment Oy 2008).3.1.1. VihnusjärviVihnusjärvi on perustyypiltään lievästi ruskeavetinen humusjärvi, joka on lievästi rehevöitynyt.Järven ravinnetaso on tyypilleen ominainen. Humuspitoista vettä Vihnusjärveentulee erityisesti järveen laskevan Myllypuron valuma-alueen soilta. Vihnusjärvenlähivaluma-alueen pinta-ala on 4,4 km 2 . Myllypuron-Vihnusjärven valuma-alueen kokonaispinta-alaon noin 25 km 2 . Järven kokonaissyvyys on 13,5 m <strong>ja</strong> pinta-ala 69 hehtaaria.Järven tilavuuden arvioidaan olevan 3105000 m 3 <strong>ja</strong> veden keskiviipymän 161vuorokautta. (Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys ry 2010)Vihnusjärven vedenlaatua seuraavat sekä Nokian että Tampereen kaupungit. Vedenhappipitoisuus vuoden 2004 kesällä tehtyjen tutkimusten mukaan on hyvä kaikissa syvyyksissä.Syvänteissä on kuitenkin havaittu alimmillaan 1,4 mg/l olevia happipitoisuuksia(Oravainen 2009). Kemiallinen hapenkulutus (COD Mn = 15 mg/l O 2 ) osoittaajärven veden olevan humuspitoista. Vihnusjärven pintaveden pH vaihtelee vuodena<strong>ja</strong>nmukaan välillä 7,0 – 7.9. Veden puskurikyky pH:n muutoksia vastaan on hyvä, mikä onnähtävissä pintaveden alkaliteetistä 0,45 mmol/l. (Kärki 2005)3.1.2. Maatialan vedenottamoTässä työssä raakavedestä puhuttaessa tarkoitetaan Maatialan vesilaitokselle pumpattavaapoh<strong>ja</strong>vettä, joka on otettu poh<strong>ja</strong>vesikaivojen avulla Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesimuodostumasta.Raakavesi on laadultaan pääosin hyvää. Kuitenkin raakaveden rautapitoisuus(2,8 – 3,8 mg/l) <strong>ja</strong> mangaanipitoisuus (0,17 – 0,2 mg/l) ovat korkeita. Vesi onmyös vähähappista (0,23 – 2,4 mg/l). Orgaanisen aineksen määrää kuvaavat väriluku(45 – 50 mg/l Pt) <strong>ja</strong> COD Mn (1,9 – 2,3 mg/l O 2 ). (Pöyry Environment Oy 2007; Koke-
24mäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys 2009) Viime vuosien vedenotto on ollut noin3000 m 3 /d.Raakavesi pumpataan Maatialan vesilaitokselle jälkikäsittelyyn, jonka prosessin periaateselviää kuvasta 2.Kuva 2. Maatialan vesilaitoksen jälkikäsittelyprosessi.Käsittelyn ensimmäisessä vaiheessa veteen lisätään natriumhydroksidia (NaOH) pH:nnostamiseksi, jotta raudan <strong>ja</strong> mangaanin saostuminen olisi tehokasta. Toinen vaihe onveden johtaminen ilmastustorniin raudan <strong>ja</strong> mangaanin poistamiseksi. Ilmastuksen jälkeenlisätään natriumhypokloriittia, jonka tehtävä on edelleen hapettaa rautaa <strong>ja</strong> mangaaniasekä desinfioida vesi. Jälkikäsittelyn viimeinen vaihe on painovoimainen hiekkasuodatus,jossa saostuneet rauta <strong>ja</strong> mangaani pidättyvät hiekkapat<strong>ja</strong>an. Laitos käyttääyhteensä viittä hiekkasuodatinta, joista yksi on vanha, selkeytyksen sisältävä suodatin.Hiekkasuodatuksen jälkeen veteen jäävä klooripitoisuus on riittävä eikä lisädesinfiointiatarvita, joten vesi voidaan johtaa verkostoon. Yksityiskohtainen prosessikaavio vesilaitoksenjälkikäsittelystä esitetään liitteessä 2. Maatialan vesilaitokselta verkostoon pumpattavanveden määrä on noin 1,5 miljoonaa m 3 /vuosi. (Nokian kaupungin vesihuoltolaitos2010).3.2. Vesinäytteiden otto <strong>ja</strong> näytteiden käsittelyVesinäytteet Maatialan vesilaitokselta kerättiin 2.7.2010. Näytteitä otettiin poh<strong>ja</strong>vedenottokaivoista(1., 3., 4., 5., <strong>ja</strong> 6.) <strong>ja</strong> vesilaitokselta raakavedestä (eri poh<strong>ja</strong>vedenotto-
25kaivoista sekoittunut vesi), NaOH-lisäyksen jälkeen, ilmastustornin jälkeen sekä laitokseltalähtevästä vedestä. Jokainen näyte otettiin varta vasten tehdyistä näytteenottokohdistaantamalla veden juosta vähintään 3 minuuttia ennen näytteen ottamista. Näin varmistettiin,että näytteet olisivat edustavia.Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueelta kerättiin poh<strong>ja</strong>vesinäytteitä kahdella eri kerralla. Ensimmäinennäytteenottokerta (3. – 5.7.2010) liittyi poh<strong>ja</strong>veden muodostumisen kuvaamiseen.Toinen poh<strong>ja</strong>vesinäytteiden otto suoritettiin 18.10.2010, jolloin myöhemminkuvattavan järjestelyn mukainen tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytystauko oli kestänyt kuusi viikkoa.Ensimmäisessä vaiheessa poh<strong>ja</strong>vesinäytteet otettiin Maatialanharjuun asennetuistapoh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista Hp 6/95, Hp 5/95, Hp 9/96, Hp 4/95, Hp 3/95 <strong>ja</strong> Hp 2/953.7.2010. Myös imeytettävästä järvivedestä otettiin näyte 3.7.2010. Näytteenottolaitteeseentulleen häiriön vuoksi havaintoputken Hp 1/95 näyte otettiin vasta 5.7.2010. Näytteenottokohtiensi<strong>ja</strong>innit selviävät liitteen 3 kartasta.Näytteenottoa varten saatiin Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys ry:ltä käyttöönpoh<strong>ja</strong>vesinäytteiden ottamiseen tarkoitettu uppopumppulaitteisto. Edustavan näytteensaamiseksi havaintoputken vettä pumpattiin 15 - 20 minuuttia ennen näytteen ottamista,jolloin havaintoputkessa seisova vesi vaihtui <strong>ja</strong> korvautui siiviläputken läpi suotautuvallapoh<strong>ja</strong>vedellä. Laitteiston rakenteen <strong>ja</strong> ominaisuuksien takia näytteitä voitiinottaa vain halkaisi<strong>ja</strong>ltaan riittävän suurista (50 mm) havaintoputkista, joissa pumppaussyvyysoli riittävän pieni. Käytetyn pumpun nostokorkeus riitti, kun havaintoputkessaolevan vedenpinnan korkeus oli enintään 30 metriä. Pumppaus pyrittiin suorittamaansiiviläputken puolivälin kohdalta. Ennen pumppauksen aloittamista poh<strong>ja</strong>veden pinnankorkeusmitattiin. Yksityiskohtaiset tiedot kustakin näytteestä esitetään näytteenotonyhteydessätäytetyissä kenttäkorteissa, jotka ovat puhtaiksi kirjoitettuina liitteessä 4.Sekä laitokselta että poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista otettiin näytteet 100 ml polyetyleenipulloihin. Pullot oli happopesty ennen näytteenottoa laboratoriossa vetykloridilla (HCl,1 M). Pesu kesti 24 h, jonka jälkeen pullot huuhdeltiin kolmesti MilliQ-vedellä. Näytteenotonjälkeen pullot kuljetettiin viileässä <strong>ja</strong> pimeässä kylmälaatikossa laboratorioon.Laboratoriossa näytteet suodatettiin 0,45 µm ruiskusuodattimen läpi sekä DOC-laitteenajoputkiin että nestekromatografin ajoampulleihin. DOC-analyysi käynnistettiin välittömästisuodattamisen jälkeen, <strong>ja</strong> nestekromatografin ampullit vietiin jääkaappiin myöhempääanalyysiä varten. Näytteiden suodattamiseen käytettiin IC Acrodisc Premium25 mm ruiskusuodattimia. Ruiskusuodattimet huuhdeltiin 40 ml:lla lämmintä MilliQvettä<strong>ja</strong> 5 ml näytteellä ennen kuin suodatettiin varsinainen analyysiin käytettävä näyte,jotta suodattimesta ei irtoaisi analyyseihin vaikuttavia määriä orgaanista ainetta.
263.3. KoagulaatiokoeKemiallisessa esikäsittelyssä käytettävän koagulaatiokemikaalin (koagulantin) toimivuutta<strong>ja</strong> tarvittavaa annosta testattiin perinteisellä astiakokeella (Jar-test). Kokeessakäytetty laitteisto oli Kemiran mini-flocculator, jota on käyttänyt tutkimuksissaan muunmuassa Lindqvist (2001). Periaatekuva astiakokeesta esitetään kuvassa 3.Kuva 3. Periaatekuva koagulaatiokokeessa (Jar-test) käytetystä laitteistosta. (Mountain Empire CommuntyCollege 2010)Koagulantiksi valittiin Kemwaterin valmistama polyalumiinikloridi tuotenimeltäänPAX-18. Valinnan perusteena olivat aiemmat tutkimustulokset polyalumiiniklroidintoimivuudesta laajoilla pH- <strong>ja</strong> lämpötila-alueilla (Lindqvist 2001; Swiderska-Bróz <strong>ja</strong>Rak 2002). Tarkat tuotetiedot koagulantista esitetään liitteessä 5.Astiakoetta varten haettiin 20 litraa Vihnusjärven vettä puhtaaseen muovikanisteriin.Näyte otettiin imeytyskaivoille pumpattavasta vedestä Vihnuso<strong>ja</strong>n varrella olevastapumppaamosta. Näytettä säilytettiin yön yli + 5 °C:ssa. Koagulaatiokoe suoritetaan tavallisestihuoneenlämpötilassa, joten vesi otettiin lämpenemään hyvissä ajoin ennenkokeen aloittamista.Kokeessa viiteen yhden litran vetoiseen dekantterilasiin mitattiin mittalasilla 600 mlVihnusjärven vettä. Astiakokeessa on tarkoitus pipetoida kuhunkin astiaan eri määrätkoagulanttia, jolloin päästään arvioimaan orgaanisen aineen poiston kannalta optimaalistaannosta. Laitteiston sekoittimet laitettiin astioihin, jonka jälkeen koejärjestelyt olivatvalmiit. Kokeessa ei siis pyritty optimoimaan pH:ta parhaimman tuloksen saavuttamiseksi,vaan koe tehtiin Vihnusjärven luontaisessa pH:ssa, joka haluttiin säilyttää.Koagulantin annostelu tapahtui automaattipipetin avulla. Seuraavassa taulukossa 5 esitetäänkoagulantin annostelu <strong>ja</strong> konsentraatiot, jotka kyseisillä koagulantin määrillä saavutetaan.
27Taulukko 5. Koagulantin (Kemwater PAX-18) konsentraatiot, koagulaation määrä alumiinina ilmaistuna <strong>ja</strong>600 ml:an pipetoitavat tarkat tilavuudet.PAX-18(mg/l)Alumiinia(mg/l)10 0,92 4,420 1,84 8,840 3,68 17,560 5,52 26,380 7,36 35,0pipetoidaan(μl)Orgaanisen aineen flokkautuminen alkaa kemikaalin lisäyksen jälkeen. Flokkautumistatehostetaan astiakokeessa ensin pikasekoituksella, jota seuraa hämmennys. Tässä tutkimuksessapikasekoitus kesti 30 sekuntia kierrosnopeudella 400 rpm. Hämmennyksenkierrosnopeus oli 30 rpm, <strong>ja</strong> kesto 30 minuuttia. Tämän jälkeen sekoittimet nostettiinylös astioista, <strong>ja</strong> muodostuneiden flokkien annettiin laskeutua 30 minuuttia. Sekoitusa<strong>ja</strong>t<strong>ja</strong> sekoittimen kierrosnopeudet ovat Tampereen teknillisessä yliopistossa yleisesti käytettyjä.Laskeutuksen jälkeen kunkin astian pinnalta erotettiin analyyseihin tarvittava määräkirkastetta. Erottaminen tehtiin pipetoimalla kirkastetta puhtaisiin dekantterilaseihin.3.4. Järviveden imeytyksen keskeytysJärviveden imeytys Viikinharjulle keskeytettiin syksyllä 2010 kuudeksi viikoksi. Valittuimeytystauon kesto perustui arvioon, että veden viipymä imeytysalueelta vedenottamolleon neljä viikkoa (Tamski 2010). Näin ollen imeytystauon aiheuttamat muutokset olisivatnähtävissä jo kuuden viikon aikana. Koska vesilaitoksen vedenotto <strong>ja</strong>tkui imeytystauostahuolimatta normaalina, voitiin olettaa, että rantaimeytyminen poh<strong>ja</strong>vesialtaaseenlisääntyisi poh<strong>ja</strong>vedenpinnan laskiessa. Seuraamalla poh<strong>ja</strong>veden laatua imeytystauonaikana päästiin vertailemaan laadussa tapahtuvia muutoksia. Imeytystauon aikana poh<strong>ja</strong>vedenottokaivoa6 ei käytetty ollenkaan, jotta sen orgaanisen aineen pitoisuutta nostavavaikutus ei häiritsisi muutosten havaitsemista raakavedessä.Imeytystauko alkoi viikolla 36. Imeytystauon aikana otettiin kerran viikossa vesinäytelaitokselle pumpattavasta raakavedestä. Seuraavassa taulukossa 6 esitetään näytteenottopäivämäärät<strong>ja</strong> –kohdat sekä näytteistä tehdyt analyysit.
28Taulukko 6. Imeytystaukoon liittyvä näytteenottosuunnitelma. Raakavedellä tarkoitetaan vesilaitokselle pumpattavaapoh<strong>ja</strong>vettä, joka on otettu poh<strong>ja</strong>vesikaivoista.Pvm Näyte Analyysit20.9.2010 Raakavesi Fe, DOC, HPSEC (DOC <strong>ja</strong> HPSEC-näyte 21.9.2010)27.9.2010 Raakavesi Fe4.10.2010 Raakavesi Fe, DOC, HPSEC11.10.2010 Raakavesi Fe18.10.2010 Raakavesi Fe, DOC, HPSEC18.10.2010 Havaintoputket DOC, HPSECJokaisesta näytteestä analysoitiin rautapitoisuudet Nokian vesilaitoksen laboratoriossa.Kahden viikon välein analysoitiin lisäksi raakaveden DOC-pitoisuus <strong>ja</strong> orgaanisen aineenmolekyylikoko<strong>ja</strong>kauma Tampereen teknillisellä yliopistolla. Imeytystauon lopuksiotettiin näytteet poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista. Näytteenotto <strong>ja</strong> näytteiden käsittely järjestettiinkappaleessa 3.2. esitetyllä tavalla.3.5. Analyysimenetelmät3.5.1. High performance size exclusion chromatographyVeden liukoisen orgaanisen aineen molekyylikoon karakterisointiin käytettiin korkeanerotuskyvyn nestekromatografiaa, jossa hyödynnettiin molekyylien koon perusteellaerottelevaa kolonnia (High Performance Size Exclusion Chromatography, HPSEC).Määrittämiseen käytetty laitteisto oli Hewlett Packardin HP-1100 nestekromatografi,jossa kiinnitettynä oli TSK-GEL G3000SW (7,5 mm × 30 cm) kolonni. Detektointiinkäytettiin UV-diodirivi- sekä fluoresenssidetektoria. UV-detektoinnissa mielenkiintoisinaallonpituus on 254 nm. Analyysissä käytetty eluentti oli 0,01 mol/l natriumasetaatti(CH 3 COONa · 3 H 2 O, M = 136,08 g/mol), joka suodatettiin 0,45 µm membraanisuodattimen(Schleicher & Schuell) läpi imulaitteistolla. Eluentin virtausnopeutena käytettiinarvoa 1 ml/min <strong>ja</strong> näytteiden injektointitilavuutena 30 µl. Edellä kuvatun kaltaista menetelmääovat käyttäneet useat tutki<strong>ja</strong>t selvittäessään veden orgaanisen aineen ominaisuuksia(Vartiainen et al. 1987; Nissinen et al. 2001; Matilainen 2007).3.5.2. Liuennut orgaaninen hiiliLiuenneen orgaanisen hiilen kokonaismäärä (DOC) määritettiin standardin SFS-EN1484 mukaan. DOC-analyyseihin käytettiin kahta eri laitteistoa. Heinäkuussa otetutnäytteet <strong>ja</strong> koagulaatiokokeen näytteet analysoitiin Shimadzu TOC-5000 –laitteistoakäyttäen. Sen si<strong>ja</strong>an tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytystaukoon liittyvät näytteet, jotka vaativaterityistä tarkkuutta mahdollisten muutosten havaitsemiseksi, analysoitiin ShimadzuTOC-V CPH/CPN –laitteistolla. Näytteitä ei tehty happamaksi, koska analyysit suoritettiinaina nopeasti näytteenoton jälkeen. Molempien laitteiden määritys perustui hiilen kokonaismäärän<strong>ja</strong> epäorgaanisen hiilen määrittämiseen, joiden erotuksena saatiin orgaanisen
29hiilen määrä selville. Analyyseissä käytetyt ajoputket olivat samalla tavalla happopestyjäkuten näytepullotkin.3.5.3. pHLaboratoriotutkimuksissa veden pH mitattiin käyttämällä WTW:n 315i-mallista pHmittaria.Ennen mittausta laite kalibroitiin standardiliuoksilla, joiden pH:t olivat 7,0 <strong>ja</strong>4,0.3.5.4. SameusKoagulaatiokokeen yhteydessä vesinäytteiden sameuden mittaamiseen käytetty laite oliModel 2100 A Turbidimeter. Laite kalibroitiin standardikyvetillä, jonka sameus oli tasan9 NTU.3.5.5. RautaRautapitoisuuden määritys Nokian vesilaitoksen laboratoriossa tehtiin standardin SFS3028 mukaan. Menetelmää ei ole vesilaitoksen laboratorioon kuitenkaan validoitu eikämenetelmälle voida näin antaa tarkkaa mittausepävarmuutta. Menetelmän tarkkuutta <strong>ja</strong>toistettavuutta tarkkaillaan kuitenkin jokaisen määrityksen yhteydessä tehtävillä kontrolliliuoksilla.Menetelmän luotettavuutta arvioidaan myös toisen laboratorion kanssatehtävillä rinnakkaismäärityksillä.
304. TULOKSET JA NIIDEN ARVIOINTI4.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen vaarojen kuvausTässä luvussa kuvataan vaarat, jotka uhkaavat Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden laatua. Yksinäkökulma <strong>tarkastelu</strong>ssa on se, ettei tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävää Vihnusjärven vettäesikäsitellä mitenkään ennen maaperään imeyttämistä. Kuvauksen tarkoitus on kerätäyhteen merkittävimmät riskit, jotka ovat tulleet esille monissa selvityksissä, joita ontehty Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialuetta koskien.4.1.1. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen vaaraa aiheuttavat toiminnotVaaraa aiheuttavia tekijöitä Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesimuodostumalle ovat alueenmaanalaiset öljysäiliöt, huoltoasematoiminta Nokian valtatien <strong>ja</strong> Yrittäjäkadun risteyksessä,Häpesuon vanha kaatopaikka, pienteollisuuden yritykset Yrittäjäkadulla, Sarpatinsoranottoalue, puolustusvoimien varikkoalueet, asutus <strong>ja</strong> viemäriverkosto, hautausmaat,Myllypuron valuma-alueen hulevedet sekä alueen tienpito <strong>ja</strong> teillä tapahtuvat vaarallistenaineiden kuljetukset. Lisäksi yksi huomioitava riskitoiminto on liian suuri vedenotonmäärä verrattuna muodostuman luontaiseen antoisuuteen. Osa mainituista toiminnoistaei si<strong>ja</strong>itse varsinaisella poh<strong>ja</strong>vesialueella. (Pöyry Environment Oy 2007) Seuraavissakappaleissa esitetään vain merkittävimpien riskitoimintojen vaikutuksia.Vedenotto <strong>ja</strong> veden käsittelyVedenoton määrän vaikutus raakaveden laatuun on mielenkiintoinen. Arvioidaan, ettäluontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden määrä Maatialan vedenottamon alueella on 500m 3 /d, mikä tosin tutkimusten mukaan on liian pieni arvio (Pöyry Environment Oy2008). Tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytykseen pumpataan vettä noin 1500 m 3 /d. Kun tiedetään,että raakavettä otetaan keskimäärin 3000 m 3 /d, voidaan laskea, että rantaimeytyvän vedenmäärä raakavedessä olisi noin 1000 m 3 /d. Rantaimeytyvän veden osuus on sitä suurempimitä enemmän poh<strong>ja</strong>vettä otetaan. Toisinaan vedenotto on 4500 m 3 /d, <strong>ja</strong> laitoksenlupa on ottaa vettä jopa 5200 m 3 /d. (Pöyry Environment Oy 2007)Ongelmalliseksi asian tekee se, että rantaimeytyvä vesi kulkee maaperässä lyhyen matkan<strong>ja</strong> sen viipymä on lyhyt. Tutkimuksissa on havaittu, että runsaasti orgaanista ainettasisältävän pintaveden rantaimeytyksessä vesi ei puhdistu riittävästi, mikä ilmenee poh-
31<strong>ja</strong>vedessä orgaanisen aineen suurena määränä sekä korkeina rauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuuksina(Miettinen et al. 1994; Hatva 2004). Hatvan (2004) selvityksessä huonolaatuisenapintavetenä pidettiin Kuopion kaupungin Reposaaren vedenottamon imeytyväävettä, jonka TOC-pitoisuus oli 11,5 mg/l. TOC-arvon perusteella Hatvan tutkima imeytyvävesi <strong>ja</strong> Nokian Vihnusjärven vesi ovat laadultaan samankaltaisia (VihnusjärvenDOC-pitoisuus 9,2 mg/l). Voidaan arvioida, ettei Vihnusjärvestä Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialtaaseenimeytyvä vesi puhdistu riittävästi lyhyen imeytymismatkan aikana.Kappaleessa 3.4. esitettiin koejärjestely, jolla tämän työn yhteydessä selvitettiin rantaimeytymisenvaikutuksia poh<strong>ja</strong>veden laatuun. Kokeen tulokset vahvistavat käsitystäsiitä, että rantaimeytymisellä on poh<strong>ja</strong>veden laatua heikentävä vaikutus.Tilanne, jossa Vihnusjärven vedenlaatu heikkenee nopeasti, aiheuttaa vaaran koko poh<strong>ja</strong>vesialtaanvedenlaadun heikkenemiselle. Viikinharjulle imeytettävän tekopoh<strong>ja</strong>vedenpumppaus voidaan tällaisissa tilanteissa keskeyttää, mutta rantaimeytystä ei voida. Rantaimeytyminenon hallitsematonta. Tämän takia on pohdittava keino<strong>ja</strong>, miten imeytykseenpumpattavan veden laatua voitaisiin parantaa <strong>ja</strong> määrää lisätä siten, että rantaimeytymisenmäärä vähenisi nykyisestä. Vaikutukset vesilaitoksen raakaveden laatuun voisivatolla positiivisia.Kappaleessa 2.1.4. esitetyn mekanismin mukaan poh<strong>ja</strong>veteen liukenee rautaa <strong>ja</strong> mangaania,mikä on pakottanut vesilaitoksen hapettamaan vettä jälkikäsittelyssä metalliensaostamiseksi ennen kuin vesi johdetaan <strong>ja</strong>keluverkkoon. Toisaalta raakaveden humus<strong>ja</strong> toisaalta hapetus- <strong>ja</strong> desinfiointikemikaaliksi valittu natriumhypokloriitti aiheuttavatsen, että hapetuksen yhteydessä voi muodostua niin kutsuttu<strong>ja</strong> desinfioinnin sivutuotteita,joiden on todettu olevan terveydelle vaarallisia (Vartiainen & Liimatainen 1986).Näistä sivutuotteista merkittävimpiä ovat kloroformi, bromidiklorometaani, dikloorietikkahappo<strong>ja</strong> trikloorietikkahappo. Vähentämällä raakaveden humuksen määrää <strong>ja</strong>klooriannosta vähennetään desinfioinnin sivutuotteiden muodostumista. (Lu et al. 2009)Humuksen määrän vähentämisellä olisi todennäköisesti myönteinen vaikutus myös raakavedenrauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuuksiin, mikä vähentäisi edelleen hapetuksen tarvetta.Humuksen määrän vähentämisessä imeytettävän veden esikäsittely <strong>ja</strong> toisaalta rantaimeytyksenvähentäminen tulevat kysymykseen.Nokian vesilaitos seuraa sekä raakaveden että vesilaitokselta <strong>ja</strong>keluverkkoon lähtevänveden organoklooriyhdisteiden pitoisuutta. Analyysi teetetään heinäkuussa otettavistavesinäytteistä. (Nokian kaupunki 2007)Häpesuon kaatopaikkaImeytysalueen pohjoispuolella si<strong>ja</strong>itsee vuosina 1945 – 1964 käytössä ollut Häpesuonkaatopaikka-alue, jonne on toimitettu yhdyskunta- <strong>ja</strong> teollisuusjätteitä. Tiedetään, ettäjätetäyttöön on päätynyt jätteitä ainakin rengas-, paperi-, nahka-, saha- <strong>ja</strong> elektrometallurgianteollisuudesta, jotka toimivat Nokialla kaatopaikan toiminta-aikana. Myös maa-
32lijätteitä, öljyä, liuottimia muunta<strong>ja</strong>öljyä <strong>ja</strong> teurastamojätteitä epäillään toimitetun kaatopaikantäyttöön. (Pöyry Environment Oy 2007)Kaatopaikan vesien laatua seurataan kolmesta orsivesiputkesta. Tehdyt tutkimukset ovatosoittaneet, että suotautuvat kaatopaikkavedet sisältävät talousvesiasetuksen (STMa461/2000) ylittäviä pitoisuuksia arseenia, tolueenia, bentseeniä <strong>ja</strong> torjunta-ainetta (dibentsoamidia).Myös kaatopaikka-alueen orsiveden kokonaisfosfori- <strong>ja</strong> ammoniumpitoisuudetovat luonnontilaista poh<strong>ja</strong>vettä korkeammat. (Pöyry Environment Oy 2007)Häpesuon kaatopaikka si<strong>ja</strong>itsee osittain poh<strong>ja</strong>veden muodostumisalueella. Näin ollen onmahdollista, että poh<strong>ja</strong>veteen kulkeutuu edellä mainittu<strong>ja</strong> haitta-aineita. Poh<strong>ja</strong>vedenlaatua seurataan vuosittain havaintoputkissa Hp 1/95 <strong>ja</strong> Hp 2/95 (katso liite 3). Toistaiseksivesinäytteissä ei ole havaittu selvää kaatopaikkavesien vaikutusta. Arseeni- <strong>ja</strong> kokonaisfosforipitoisuudetovat kuitenkin osoittaneet nousevaa trendiä havaintoputkessaHp 1/95, mikä saattaa olla merkki kaatopaikan vaikutuksesta. (Pöyry Environment Oy2007)Kaatopaikka on riskitekijä Maatilan vesilaitoksen raakaveden laadulle. Merkittävä riskiäsuurentava tekijä on se, että imeytysalue on lähellä kaatopaikka-aluetta. Veden laadun <strong>ja</strong>ihmisten terveyden turvaamiseksi kaatopaikan vaikutusseurantaa tulee <strong>ja</strong>tkaa havaintoputkistaHp 1/95 <strong>ja</strong> Hp 2/95, kuten poh<strong>ja</strong>vesialueen suojelusuunnitelmassa esitetään.(Pöyry Environment Oy, 2007)Asutus <strong>ja</strong> viemäriverkostoMaatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen asutus <strong>ja</strong> sitä palveleva jätevesiviemäriverkko aiheuttavatvaaran poh<strong>ja</strong>veden laadulle. Esimerkiksi viemäriputken vuodon takia voi poh<strong>ja</strong>veteenkulkeutua jäteveden haitta-aineita <strong>ja</strong> patogeene<strong>ja</strong>. Asutuksella <strong>ja</strong> viemäriverkollasaattaa olla vaikutusta myös Vihnusjärven veden laatuun. Imeytettävän veden laatuauhkaavat erityisesti Vanhainkodin <strong>ja</strong> Vihnuksen jätevesipumppaamot. Häiriötilanteessaylivuotovedet valuvat suoraan Vihnusjärveen. Imeytettävän veden laadun heikkeneminentällaisista syistä aiheuttaa riskin poh<strong>ja</strong>veden hygieeniselle laadulle. Tosin bakteerien<strong>ja</strong> virusten tiedetään poistuvan tehokkaasti maaperään imeytettäessä (Helmisaari et al.2003). Myös poh<strong>ja</strong>vesialueen hulevedet heikentävät Vihnusjärven vedenlaatua, koskane johdetaan Kyynino<strong>ja</strong>an, Maatialanlahteen, Vihnuso<strong>ja</strong>an tai suoraan Vihnusjärveen.(Pöyry Environment Oy 2007)Asutukseen kiinteästi liittyvä <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>veden laatua vaarantava tekijä on öljysäiliöt. Maatialanharjunpoh<strong>ja</strong>vesialueella si<strong>ja</strong>itsee kaikkiaan 54 käytössä olevaa öljysäiliötä, jotkaovat pääosin pientaloasutuksen lämmitysöljyn säiliöitä. Suurin osa säiliöistä si<strong>ja</strong>itseerakennusten sisätiloissa. (Pöyry Environment Oy 2007)
33Ympäristön pilaantumisen kannalta vaarallisimpia ovat säiliöt, jotka si<strong>ja</strong>itsevat maanalla <strong>ja</strong> ovat suo<strong>ja</strong>amattomia. Maatialanharjun alueella tällaisia säiliöitä on 3 kappaletta<strong>ja</strong> Viikinharjun alueella 6 kappaletta. Myös vanhat, käytöstä poistetut öljysäiliöt ovatvaaratekijöitä. Niiden määrästä poh<strong>ja</strong>vesialueella ei ole tietoa. (Pöyry Environment Oy2007)HautausmaatMaatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen neljä hautausmaata on otettava huomioon, kun tarkastellaanpoh<strong>ja</strong>veden laatua uhkaavia vaaro<strong>ja</strong>. Erityisesti Viikinharjulla si<strong>ja</strong>itseva vanhahautausmaa on si<strong>ja</strong>intinsa takia merkittävä, koska Viikinharjun itäosassa muodostuvapoh<strong>ja</strong>vesi virtaa hautausmaan alitse kohti Maatialan vesilaitosta. Muiden hautausmaidenvaikutus arvioidaan vähäiseksi. Hautausmaiden aiheuttamia mahdollisia muutoksia poh<strong>ja</strong>vedessäovat pH:n lasku, sähkönjohtavuuden kasvu, rasvahappojen ilmeneminen <strong>ja</strong>lisääntynyt typpiyhdisteiden määrä. (Pöyry Environment Oy 2007)Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen suojelusuunnitelmassa (Pöyry Environment Oy 2007)todetaan kuitenkin, että hautausmaiden ei ole todettu merkittävästi heikentävän poh<strong>ja</strong>vedenlaatua. Voidaan arvioida, että vaikutukset laimenevat suurissa poh<strong>ja</strong>vesimassoissa.Hautausmaan istutusten lannoitteet <strong>ja</strong> mahdolliset torjunta-aineet lienevät merkittävinriski poh<strong>ja</strong>veden laadulle.Tienpito <strong>ja</strong> vaarallisten aineiden kuljetuksetTieliikenne voi aiheuttaa vaaran poh<strong>ja</strong>vedenlaadulle liikenneonnettomuuden tai vaarallistenaineiden kuljetusten vahingon, yleisen tienpidon sekä liikenteen päästöjen takia.(Pöyry Environment Oy 2007)Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen kannalta merkittävimpiä teitä ovat Valtatie 12, jokakulkee alueen eteläpuolella 2,4 km matkalla, <strong>ja</strong> Sarpatintie. Talvia<strong>ja</strong>n liukkauden torjuntaankäytettävän suolan määrä Valtatiellä 12 Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen kohdallaon noin 36 tonnia vuodessa (Pöyry Environment Oy 2007). Lisäksi Valtatie 3 leikkaapoh<strong>ja</strong>vesialueen itäosan 600 m matkalla.Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen isotooppitutkimuksen (Pöyry Environment Oy 2008)yhteydessä teetettyjen kemiallisten perusanalyysien mukaan kloridipitoisuudet vedenottamollaovat kohonneet tasolle 18 mg/l. Kohoaminen lienee seurausta talvia<strong>ja</strong>n tiesuolauksesta.Samalla voidaan todeta, että poh<strong>ja</strong>vesi virtaa Valtatieltä 12 <strong>ja</strong> Sarpatintieltäkohti vedenottamoa. (Pöyry Environment Oy 2008) Kloridin tavoin vesiliukoiset haittaaineet,joita maaperään joutuu esimerkiksi vaarallisten aineiden kuljetusonnettomuudentakia, voivat kulkeutua vedenottamolle. Verkostoon johdettavan veden kohonneet suolapitoisuudetaiheuttavat korroosiota putkistoissa (Karttunen 2003).
344.1.2. Vihnusjärven vedenlaatua uhkaavat tekijätTekopoh<strong>ja</strong>veden imeyttämiseen liittyvät vaarat johtuvat Vihnusjärven veden laadusta.Järven vedenlaadun heikkeneminen näkyy suoraan imeytettävän veden laadussa, koskaesikäsittelyä imeytykseen johdettavalle vedelle ei ole. Lisäksi on muistettava, että järvenvettä päätyy poh<strong>ja</strong>veteen rantaimeytymisen kautta. Järviveden laadun suurin uhka onsuoraan järveen laskevat vedet. Näistä merkittävin on Myllypuro, joka johtaa hulevesiäMyllypuron teollisuusalueelta, Ikurin kaatopaikalta, Valtatieltä 3 <strong>ja</strong> Kolmenkulmankaava-alueelta. (Pöyry Environment Oy 2007)Myllypuron vedetMyllypuron teollisuusalueella vaikuttaa noin 130 yritystä, jotka toimivat muun muassaseuraavilla aloilla: kemian- <strong>ja</strong> metalliteollisuus, painotoiminta, ongelmajätteiden käsittely,automaalaamot <strong>ja</strong> –kor<strong>ja</strong>amot (Kärki 2005).Kärjen (2005) tekemän Myllypuron riskikartoituksen mukaan Myllypuron teollisuusalueentoiminnot aiheuttavat huomattavia riskejä Myllypuron <strong>ja</strong> edelleen Vihnusjärvenveden laadulle. Riskiä aiheuttavia toiminto<strong>ja</strong> ovat ongelmajätteiden, akkujen <strong>ja</strong> jäteöljynsekä polttoöljyjen epäasiallinen varastointi. Yhteensä riskialttiita yrityksiä löydettiin 17,jotka olivat pääosin pieniä teollisuusyrityksiä. Näitä yrityksiä kehotettiin kor<strong>ja</strong>amaanpuutteet välittömästi. (Kärki 2005)Ikurin käytöstä poistettu kaatopaikka si<strong>ja</strong>itsee välittömästi Myllypuron vieressä. Kaatopaikantoiminta-aikana (1963 - 1983) sinne tiedetään toimitetun yhdyskunnan <strong>ja</strong> teollisuudenjätteitä. Varmaa tietoa toimitetun jätteen laadusta on vähän, mutta epäillään, ettäsinne on toimitettu myös muunta<strong>ja</strong>öljyjen kaltaisia ongelmajätteitä. (Kärki 2005)Kärki (2005) toteaa yhteenvetona pienissä yrityksissä varastoitavien kemikaali- <strong>ja</strong> ongelmajätemäärienolevan niin pieniä, ettei niistä aiheudu suurta uhkaa Vihnusjärvenvedenlaadulle. Poikkeuksena mainitaan muutama pienyritys, joiden valvontaan on keskityttävä.Sen si<strong>ja</strong>an merkittävä riski Myllypuron <strong>ja</strong> Vihnusjärven vedenlaadulle on suuretkemian- <strong>ja</strong> metalliteollisuuden yritykset, joiden kemikaalimäärät voivat aiheuttaavakavaa ympäristön pilaantumista. Yhdessä Ikurin kaatopaikan kanssa Myllypuron teollisuusaluehulevesineen on merkittävin Vihnusjärven vedenlaatua uhkaava tekijä. (Kärki2005)Sinilevät <strong>ja</strong> niiden tuottamat toksiinitVihnusjärveen kulkeutuvat ravinteet yhdessä lämpimien säiden kanssa altistavat järvensinileväkasvustolle, mistä osoituksena on tavallisesti loppukesällä todettu sinilevähavaintojärven vedessä (Tamski 2010). Rehevöityneet järvet ovat osoittautuneet herkiksilaa<strong>ja</strong>lle syanobakteerikasvustolle, jotka tuottavat haitallisia toksiine<strong>ja</strong>. Vähemmän rehe-
35vöityneissä järvissä syanobakteerilajit ovat pääosin sellaisia, jotka eivät tuota toksiine<strong>ja</strong>.(Eynard et al. 2000) Kappaleessa 2.2.2. käsitellään tarkemmin sinilevien merkitystävedenkäsittelylle.Lahti et al. (1996) rakensivat koejärjestelyn, jossa tutkittiin Nokian Vihnusjärven sedimentin<strong>ja</strong> Viikinharjun maa-aineksen tehokkuutta mikrokystiinin poistamisessa. Sedimenttikolonneissamikrokystiinin hajotuksen nopeahko alkaminen oli osoitus sedimentissäolevasta mikrokystiiniä hajottavasta mikrobikannasta. Koska harjumaakolonneissamikrokystiinin biologinen hajotus alkoi paljon hitaammin, voidaan todeta, ettei Viikinharjulleole muodostunut mikrokystiiniä hajottavaa mikrobikantaa. Tulos ei ole yllättävä,sillä imeytys Viikinharjulla on keskeytetty aina, kun järvivedessä on havaittu sinileväkukinto<strong>ja</strong>.Yhteenvetona sinilevien <strong>ja</strong> niiden tuottamien toksiinien aiheuttamista vaaroista tekopoh<strong>ja</strong>vedenvalmistukselle todetaan, että sinileväsolut poistunevat tehokkaasti imeytyksessä.Sen si<strong>ja</strong>an toksiinit, erityisesti mikrokystiinit, eivät poistu yhtä tehokkaasti maaperässä,jolloin on vaarana, että toksiine<strong>ja</strong> päätyisi poh<strong>ja</strong>veteen. (Lahti et al. 1996) Niinpäpoh<strong>ja</strong>veden laadun varmistamiseksi on tekopoh<strong>ja</strong>veden pumppaaminen Viikinharjullesyytä lopettaa, jos Vihnusjärvessä sinileväkukinto<strong>ja</strong> ilmenee.Sekä vesilaitoksen käyttökokemus että tämän työn yhteydessä tehdyt tutkimukset osoittavat,että kuudennen vedenottokaivon veden laatu on selkeästi heikompaa verrattunavesilaitoksen muihin kaivoihin (katso kappale 4.2.1. <strong>ja</strong> 4.2.2.). Syynä tähän on todennäköisestirantaimeytyminen, koska kyseinen kaivo si<strong>ja</strong>itsee aivan Vihnusjärven rannassa.Tällä perusteella kuudes vedenottokaivo on syytä poistaa käytöstä sinileväesiintymienaikana.Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen merkittävimmät vaaran aiheuttavat tekijät esitetäänvielä kootusti taulukossa 7.
36Taulukko 7. Merkittävimmät Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden laatua uhkaavat tekijät.Vaaran aiheuttava tekijäLuontaiseenantoisuuteen nähdenrunsas vedenottoHäpesuon kaatopaikkaMyllypuron vedetSinilevätAsutusTienpito <strong>ja</strong> VAKkuljetuksetHautausmaatMahdollinen seurausRantaimeytyminen,humuspitoinen poh<strong>ja</strong>vesiHaitta-aineita (mm.bentseeniä) sisältävänkaatopaikkavedenkulkeutuminenpoh<strong>ja</strong>vesialtaaseenImeytettävän veden laadunheikkeneminen, haitta-aineitapoh<strong>ja</strong>veteenHermo- <strong>ja</strong> maksatoksiinienjoutuminen poh<strong>ja</strong>veteenViemärivaurion takiapatogeene<strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>veteen,öljyvuoto poh<strong>ja</strong>veteenVeden korroosioominaisuuksienkasvu suolojentakia, myrkyllisiä aineita VAKkuljetuksistaIstutusten lannoitteita taitorjunta-aineita poh<strong>ja</strong>veteen
374.2. Poh<strong>ja</strong>veden muodostumisen kuvaus4.2.1. Liuenneen orgaanisen hiilen määräTaulukossa 8 esitetään DOC-analyysin tulokset 2.7.2010 <strong>ja</strong> 3.7.2010 otetuista vesinäytteistä.Ennen varsinaisia näytteitä ajettiin konsentraatioltaan 10 mg/l olevat kokonaishiilen<strong>ja</strong> epäorgaanisen hiilen standardiliuokset, joiden avulla varmistettiin laitteen toimivuus.Kunkin ajon alussa olleiden Milli-Q näytteiden avulla huuhdeltiin laitteistoa siten,etteivät edelliset näytteet häirinneet seuraavia. Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkesta Hp 1/95 eikyetty ottamaan näytettä samaan aikaan muiden näytteiden kanssa näytteenottolaitteenhäiriön vuoksi, joten se jäi pois myös DOC-määrityksestä.Taulukko 8. DOC-analyysin tulokset 2.7.2010 <strong>ja</strong> 3.7.2010 otetuista näytteistä.2.7.2010 3.7.2010Näyte DOC (mg/l) Näyte DOC (mg/l)Lähtevä vesi 1,5 Hp 6/95 1,4Ilm. jälkeen 1,6 Hp 5/95 1,4NaOH jälkeen 1,6 Hp 9/96 2,0Raakavesi 2,0 Hp 4/95 1,7Kaivo 1 2,2 Hp 3/95 1,7Kaivo 3 1,6 Hp 2/95 2,0Kaivo 4 2,9 Vihnusjärvi 9,2Kaivo 5 1,7Kaivo 6 4,2Liuenneen orgaanisen hiilen pitoisuus ei kerro mitään orgaanisen aineksen laadusta,mutta määrän mittana se on hyvä. Vihnusjärven veden DOC-pitoisuus 9,2 mg/l kertooimeytettävän veden olevan humuspitoista. Viikinharjulla maaperään imeytetty vesi puhdistuuvirratessaan kohti Maatialan vesilaitosta. DOC-pitoisuus laskee jo lyhyelläkinvirtausmatkalla tasolle 2 mg/l, mistä kertoo havaintoputkista Hp 2/95 <strong>ja</strong> Hp 3/95 otettujenpoh<strong>ja</strong>vesinäytteiden DOC-pitoisuudet 2,0 mg/l <strong>ja</strong> 1,7 mg/l. Rantaimeytymisen vaikutuksiaeivät DOC-pitoisuudet osoittaneet edes uimarannan läheisyydessä olevassahavaintoputkessa Hp 4/95 (DOC 1,7 mg/l), jonka on oletettu si<strong>ja</strong>itsevan alueella, jossarantaimeytymistä tapahtuu.Selkeästi korkeimmat DOC-pitoisuudet mitattiin poh<strong>ja</strong>vedenottokaivoista 6 <strong>ja</strong> 4. Erityisestikaivon 6 pitoisuus 4,2 mg/l viittaa pintaveden vaikutukseen. Myös kaivon 4 DOCpitoisuus2,9 mg/l on selkeästi korkeampi kuin muiden poh<strong>ja</strong>vesinäytteiden pitoisuudet.Veteen liuenneen orgaanisen aineen määrä ei suoraan kerro pintaveden vaikutuksesta,mutta se antaa syyn epäillä tätä. Luotettavampaa arviota varten tarvitaan myös HPSECanalyysintuloksia.
384.2.2. Orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumaVesinäytteiden orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kauma tutkittiin HPSECmenetelmällä.Koska näytteet suodatettiin 0,45 µm suodattimen läpi ennen analyysiä, onkyseessä veteen liuenneen orgaanisen aineen analyysi.Havaintoputken Hp 6/95 vedenlaatu edustaa saatavilla olevista näytteistä parhaitenMaatialanharjun luontaista poh<strong>ja</strong>vettä (Pöyry Environment Oy 2008). Erot Vihnusjärvenveden <strong>ja</strong> Maatialanharjun luontaisen poh<strong>ja</strong>veden laadun välillä käyvät ilmi kuvasta4.HPSEC-analyysissä molekyylit eluoituvat laskevassa kokojärjestyksessä. Matilaisen(2007) mukaan kromatogrammissa ensimmäinen piikki edustaa molekyylejä, joidenmolekyylimassa on >5000 g/mol. Toinen piikki kuvaa molekyylikoko<strong>ja</strong> 4000 – 5000g/mol. Kolme viimeistä piikkiä kuvaavat molekyylikoko<strong>ja</strong> 3000 – 4000 g/mol, 1000 –3000 g/mol <strong>ja</strong> 500 – 1000 g/mol.
39Kuva 4. Vihnusjärven <strong>ja</strong> havaintoputken Hp 6/95 vesien liukoisen orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumat.Kuvaa 4 tarkastelemalla nähdään, että pintavedessä suuret molekyylit hallitsevat. Luontainenpoh<strong>ja</strong>vesi sen si<strong>ja</strong>an on selvästi pienimolekyylistä, eikä suurimpia molekyylejäesiinny poh<strong>ja</strong>vedessä ollenkaan. Ero on tyypillinen suomalaisille pinta- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vesille,mikä on osoitettu monissa tutkimuksissa (Nissinen et al. 2001).
40Seuraavassa kuvassa 5 vertaillaan näytteitä, jotka sijoittuvat imeytysalueen <strong>ja</strong> vedenottokaivojenvälille. Kuvassa on myös Vihnusjärven veden kromatogrammi, johon muitakromatogramme<strong>ja</strong> on helppo verrata.Kuva 5. Kromatogrammit poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkien <strong>ja</strong> Vihnusjärven vesinäytteistä.Imeytettävän järviveden <strong>ja</strong> lähellä imeytysaluetta si<strong>ja</strong>itsevien havaintoputkien vedenmolekyylikoko<strong>ja</strong>kaumat ovat toistensa kaltaisia. Orgaanisen aineen suurimolekyylisetfraktiot ovat toki osittain poistuneet, mikä näkyy kromatogrammeissa imeytettäväänveteen verrattuna matalampina piikkeinä. Virtausmatka <strong>ja</strong> aika lähimmälle havaintoput-
41kelle Hp 1/95 on lyhyt, joten imeytetty vesi ei ole vielä ehtinyt puhdistua. NiinpäHPSEC-kromatogrammi osoittaa näytteen Hp 1/95 olevan selkeästi tekopoh<strong>ja</strong>vettä, jossaimeytetyn pintaveden vaikutus näkyy hyvin.Kuvasta 5 on helppo nähdä, miten selkeästi havaintoputken Hp 1/95 molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumamuistuttaa enemmän pintavettä kuin muut näytteet. Näyte Hp 2/95, joka onimeytysalueelta luettuna järjestyksessä seuraavana, on jo selkeästi poh<strong>ja</strong>vettä muistuttavaa,jos sitä verrataan pintaveteen tai näytteeseen Hp 1/95. Kuitenkin pintaveden vaikutustaosoittavat suuret molekyylikoot ovat edelleen näytteessä Hp 2/95 läsnä.Kuvan 5 kromatogrammeista kaikkein mielenkiintoisimpia ovat havaintoputket Hp 3/95<strong>ja</strong> Hp 9/96. Kummassakin suurten molekyylien osuus on merkittävämpi kuin esimerkiksihavaintoputkessa Hp 2/95, vaikka imeytymismatkan perusteella olettaisi asian olevanpäinvastoin. Erityisesti havaintoputken Hp 9/96 tulos poikkeaa oletetusta, kun sitä verrataanviereisten havaintoputkien Hp 4/95 <strong>ja</strong> Hp 5/95 tuloksiin. Suurten molekyylikokofraktioidenläsnäolo lienee merkki rantaimeytyneen veden vaikutuksesta sekä havaintoputkessaHp 9/96 että Hp 3/95. Havaintoputki Hp 9/96 ei si<strong>ja</strong>itse kuitenkaan aivan rannantuntumassa kuten putki Hp 3/95, joten tulkinnassa on pieni epävarmuus. MyösMaatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueelle tehdyssä aiemmassa tutkimuksessa havaittiin näytteissäHp 3/95 <strong>ja</strong> Hp 9/96 korkeahko<strong>ja</strong> orgaanisen hiilen kokonaismääriä TOCpitoisuuksia,minkä epäiltiin johtuvan pintaveden vaikutuksesta (Pöyry Environment Oy2008).Kuvassa 6 verrataan näytteitä Hp 4/95 <strong>ja</strong> Hp 6/95. Kumpikin näytteistä vaikuttaa olevanluontaista poh<strong>ja</strong>vettä, koska suuret molekyylifraktiot puuttuvat niistä kokonaan.
42Kuva 6. Havaintoputkien Hp 4/95 <strong>ja</strong> Hp 6/95 kromatogrammit ovat toistensa kaltaiset.Aiempien oletuksien vastainen tulos saatiin havaintoputken Hp 4/95 näytteestä. On oletettu,että uimarannan alueella, jonka välittömässä läheisyydessä havaintoputki Hp 4/95si<strong>ja</strong>itsee, tapahtuu rantaimeytymistä Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialtaaseen (Pöyry EnvironmentOy 2007). Kuvaa 6 tarkastelemalla kuitenkin huomataan, että näytteen Hp 4/95
43molekyylikoko<strong>ja</strong>kauma ei osoita ollenkaan pintaveden vaikutusta. Pienet molekyylitovat hallitsevia suurten molekyylien puuttuessa kokonaan.Havaintoputken Hp 4/95 näytteen HPSEC-analyysin mukaan orgaanisen aineen määräon erittäin pieni, jos määrän arviointiin käytetään kromatogrammin integroinnin tuottamaapiikkien kokonaispinta-alaa. DOC-analyysi, jonka mukaan näytteiden Hp 4/95 <strong>ja</strong>Hp 3/95 orgaanisen aineen määrä on yhtä suuri, on hieman ristiriidassa tämän tuloksenkanssa. HPSEC-analyysin perusteella voisi odottaa, että näytteiden Hp 4/95 <strong>ja</strong> Hp 6/95DOC-pitoisuudet olisivat yhtä suuret. Selityksen tarjoava seikka voisi olla se, että havaintoputkenHp 4/95 liukoisesta orgaanisesta aineksesta osa olisi sellaista, joka ei absorboiUV-detektorin käyttämää aallonpituutta 254 nm. Toisin sanoen näytteen Hp 4/95HPSEC-kromatogrammissa ei näkyisi kaikki liukoinen orgaaninen aines. Tätä tulkintaavoidaan pitää kuitenkin epätodennäköisenä. Selvästi todennäköisempi selitys on, ettänäytteelle Hp 4/95 analysoitu korkea DOC-pitoisuus johtuu DOC-analysaattorin epätarkkuudesta.Pöyry Environment Oy:n (2008) tekemässä tutkimuksessa havaintoputkenHp 4/95 TOC-pitoisuus oli vain 1,3 mg/l. Myös tämän tutkimuksen yhteydessä suoritettutoinen näytteenotto 18.10.2010 <strong>ja</strong> DOC-analyysi osoittivat putken Hp 4/95 näytteelleerittäin alhaisen DOC-pitoisuuden 1,1 mg/l.Nokian kaupunki on seurannut poh<strong>ja</strong>veden laatua vuosien 1998 – 2005 aikana. HavaintoputkissaHp 1/95, Hp 2/95 <strong>ja</strong> Hp 4/95 TOC-pitoisuudet ovat olleet 2,9 – 4,7 mg/l, < 2– 2,7 mg/l <strong>ja</strong> 1,1 – 1,6 mg/l vastaavasti. Putken Hp 4/95 alhaiset TOC-pitoisuudet seurannassaosoittavat, ettei rantaimeytymistä tällä kohdalla tapahdu eikä rantaimeytynyttävettä kulkeudu havaintoputken Hp 4/95 alueelle (Pöyry Environment 2007).Kuvassa 7 esitetään vesilaitoksen poh<strong>ja</strong>vedenottokaivojen sekä vertailun vuoksi Vihnusjärven<strong>ja</strong> havaintoputken Hp 6/95 orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumat.
44Kuva 7. Vihnusjärven, kaivon 6, kaivon 4, kaivon 5, kaivon 3, kaivon 1 <strong>ja</strong> havaintoputken Hp 6/95 kromatogrammit.Poh<strong>ja</strong>vedenottokaivojen orgaanisen aineen <strong>tarkastelu</strong> osoittaa, että kaivot tuottavat laadultaanerilaisia vesiä. Huomattavan heikkolaatuista on kaivon 6 (K6) vesi. Kun verrataankromatogramme<strong>ja</strong> Vihnusjärven <strong>ja</strong> K6:n välillä, nähdään samankaltaisuus. Suurtenmolekyylien osuus on merkittävä K6:n kromatogrammissa, mikä on merkki siitä, ettäkaivon 6 vedessä on merkittävä määrä pintavettä. Todennäköisintä on järviveden rantaimeytyminenkaivoon, koska kyseinen kaivo si<strong>ja</strong>itsee aivan järven rannassa. Lisäksipoh<strong>ja</strong>veden <strong>ja</strong> järviveden pintojen ero on suurin juuri vedenottamon alueella. Lyhyenetäisyyden takia vesi ei puhdistu maaperän läpi suotautuessaan. Tällaista päätelmää
45osattiin odottaa jo DOC-analyysin jälkeen. Poikkeavan korkea liuenneen orgaanisenhiilen pitoisuus (4,2 mg/l) indikoi myös pintavesivaikutuksesta. Tulos oli odotettu siinäkinmielessä, että vesilaitoksen käyttökokemuksen mukaan raakaveden laatu heikkenee,jos kaivon 6 osuutta raakavedessä kasvatetaan (Tamski 2010).Pinta- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>veden sekoitussuhdeEdellä olevat kromatogrammit osoittavat hyvin, mitkä otetuista näytteistä sisältävät pintavettä.Työn yhtenä tavoitteena ollut raakaveden pintavesiosuuden selvittäminen osoittautuikuitenkin vaikeaksi tehtäväksi HPSEC-analyysien avulla, koska tieteellistä tutkimustamenetelmän käyttökelpoisuudesta kyseiseen tarkoitukseen ei ole tehty. Niinpäonkin syytä todeta heti, että seuraavassa esitettävä laskenta ei perustu tutkimustietoon.Poh<strong>ja</strong>veden sekoitussuhteen arviointia varten HPSEC-kromatogrammit integroitiin,jolloin saatiin kunkin molekyylifraktion pinta-ala sekä krotagrammin alle jäävä kokonaispinta-ala.Integrointi suoritettiin HPSEC-laitteistoa oh<strong>ja</strong>avan tietokoneohjelman(Agilent chemstation) avulla automaatti-integrointina. Kuvaa 4 tarkastelemalla nähdään,että luontaisessa poh<strong>ja</strong>vedessä ovat vain kolme pienintä molekyylikokoa läsnä. Vihnusjärvenvedessä taas kaikki molekyylikoot ovat läsnä, mutta kolmen pienimmän fraktionyhteenlaskettu osuus on pieni. Tätä eroa hyödynnetään sekoitussuhteen arvioinnissa.Laskemalla kolmen pienimmän fraktion pinta-alojen <strong>ja</strong> kokonaispinta-alan suhde päästäänarvoon, jonka avulla lasketaan pintaveden osuus näytteessä. Ikään kuin kalibrointiarvoinakäytetään luontaisesti muodostuneen poh<strong>ja</strong>veden (Hp 6/95) <strong>ja</strong> Vihnusjärvenveden arvo<strong>ja</strong>. Seuraavassa perustellaan pintavesiosuuden laskenta kaavan muodossa.Olkoon x pintaveden osuus näytteessä. Sanoilla poh<strong>ja</strong>vesi, pintavesi <strong>ja</strong> näyte kuvataankullekin laskettua pienten molekyylien <strong>ja</strong> kokonaispinta-alan suhdetta.h ∙ (1 − ) + ∙ = ä (5) =ä − h= ää − hSeuraavassa taulukossa 9 esitetään yllä olevalla kaavalla lasketut pintavesiosuudet kaikissanäytteissä.
46Taulukko 9. Molekyylikoko<strong>ja</strong>kauman avulla arvioidut pintavesiosuudet vesinäytteissä. Raakavedellä tarkoitetaanvesilaitokselle pumpattavaa poh<strong>ja</strong>vettä.Näyte Pintavesi %Vihnusjärvi 100Raakavesi 57Hp 1/95 90Hp 2/95 41Hp 3/95 42Hp 4/95 0Hp 5/95 18Hp 6/95 0Hp 9/96 55K1 43K3 42K4 59K5 43K6 86Saatuihin arvioihin liittyy monia epävarmuustekijöitä. Merkittävin on epävarmuus kokomenetelmän soveltuvuudesta sekoitussuhteen laskemiseen. Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisessapintaveden orgaanisen aineen suurimolekyyliset fraktiot pidättyvät veden kulkeutuessakohti vedenottamoa (Nissinen et al. 2001), mikä lisää pienten molekyyliensuhteellista osuutta. Tämä näkyy taulukon 9 arvoissa yliarvioituina poh<strong>ja</strong>veden osuuksina.Yksi raakaveden pintavesiosuutta nostava tekijä on selkeästi kaivon 6 veden laatu.Jos raakavedessä ei olisi ollenkaan kaivon 6 vettä, saataisiin pienempi pintaveden osuus.Mainittujen tekijöiden selvittämiseen lukuarvoina ei ole mahdollisuuksia tämän tutkimuksenyhteydessä. Näin päädytään arvioon, että vesilaitoksen raakavedessä imeytetyn<strong>ja</strong> rantaimeytyneen pintaveden osuus on hieman yli puolet, noin 57 %.Pinta- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>veden sekoitussuhteen selvittämiseen käytetään tavallisimmin happiisotooppitutkimusta.Menetelmän perustana on, että luonnon vedet <strong>ja</strong> erityisesti pinta- <strong>ja</strong>poh<strong>ja</strong>vedet poikkeavat toisistaan happi-isotooppikoostumuksen suhteen. Isotooppitutkimuksessaei selvitetä absoluuttisia määriä vaan mitataan eri isotooppien suhteellisiaosuuksia vedessä (raskaamman isotoopin suhde kevyempään isotooppiin). (Kinnunen2005) Maatialan vesilaitosalueella on aiemmin tehty happi-isotooppitutkimus, jonkaavulla selvitettiin raakaveden koostumusta. Pöyry Environment Oy:n vuonna 2008 tekemässätutkimuksessa osoittautui, että tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksella sekoitussuhteen laskemistahäiritsee imeytettävän veden viipymä, koska pintaveden isotooppikoostumusvaihtelee eri vuodenaikoina runsaastikin. Näin ollen poh<strong>ja</strong>veden koostumusta tulisi verrataviipymän verran aikaisempaan pintavesinäytteeseen eikä samanaikaisesti otettuunnäytteeseen.Pöyry Environment Oy:n (2008) tutkimuksen mukaan Maatialan vesilaitoksella pintavedenosuus on 71 %, jos veden viipymää ei huomioida. Tutkimuksessa päädyttiin kuitenkin38 % pintavesiosuuteen, kun huomioidaan imeytetyn veden viipymä. Tutkimuk-
47sen yhteenvedossa epäillään 38 % pintavesiosuuden olevan liian pieni, kun muistetaanaiemmat arviot siitä, että luontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden osuus olisi vain noin 30% vesilaitokselle pumpattavan veden määrästä. Näin ollen voidaan pitää tässä työssäarvioitua 57 % pintavesiosuutta oikean suuntaisena.Tase<strong>tarkastelu</strong>na on helppo määrittää luontaisen poh<strong>ja</strong>veden, rantaimeytyneen veden <strong>ja</strong>imeytetyn tekopoh<strong>ja</strong>veden määrät. Jos vedenotto on 3000 m 3 /d, luontaista poh<strong>ja</strong>vettäotetaan tässä työssä esitetyn laskennan mukaan 0,43*3000 m 3 /d = 1290 m 3 /d. Pintavedenosuus koostuu imeytetystä tekopoh<strong>ja</strong>vedestä <strong>ja</strong> rantaimeytyneestä vedestä. Tiedetään,että imeytykseen pumpataan noin 1500 m 3 /d, joten rantaimeytyneen veden osuudeksijää 3000 m 3 /d - 1290 m 3 /d - 1500 m 3 /d = 210 m 3 /d. Toki on muistettava, ettäimeytykseen pumpatusta vedestä osa valuu hukkaan eikä saavuta koskaan vedenottamoa.Myös suurempi vedenottomäärä kuin 3000 m 3 /d kasvattaa rantaimeytyneen vedenmäärää edellä laskettuun verrattuna.Yhteenvetona voidaan todeta, että luontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden osuus on todennäköisestisuurempi kuin aiemmin on arvioitu. Vastaavasti rantaimeytyneen vedenosuus on aiemmin arvioitua pienempi. Johtopäätökset Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueenisotooppitutkimuksessa (Pöyry Environment Oy 2008) tukevat tätä tulosta. Tässä työssäkäytetty menetelmä sisältää kuitenkin epävarmuustekijöitä, joten saavutettu<strong>ja</strong> lukuarvo<strong>ja</strong>ei voida pitää kovin luotettavina.
484.3. Poh<strong>ja</strong>veden laadun muutokset imeytystauonaikanaTässä luvussa esitetään <strong>ja</strong> tulkitaan tuloksia, joita saavutettiin kuusi viikkoa kestäneenjärviveden imeytystauon aikana. Mielenkiinto kohdistui orgaanisen aineen määrän <strong>ja</strong>laadun muutoksiin sekä muutoksiin vesilaitoksen raakaveden rautapitoisuuksissa.4.3.1. Muutokset orgaanisen aineen määrässä <strong>ja</strong> laadussaSeuraavassa taulukossa 10 verrataan imeytystauon aikana otettujen raakavesinäytteidenDOC-pitoisuuksia kesällä otetun raakavesinäytteen DOC-pitoisuuteen.Taulukko 10. Raakaveden DOC-pitoisuuden muutokset imeytystauon aikana. Vertailuna on 2.7.2010 otetturaakavesinäyte.Raakavesinäyte DOC (mg/l)2.7.2010 2,021.9.2010 2,54.10.2010 2,018.10.2010 2,2Raakaveden DOC-pitoisuus imeytystauon päätteeksi oli 2,2 mg/l, kun se normaalitilanteessa2.7.2010 oli 2,0 mg/l. Korkein DOC-pitoisuus mitattiin 21.9.2010 otetusta raakavesinäytteestä,jolloin DOC oli 2,5 mg/l. Vaikka taulukossa 10 nähtävät muutokset ovatpieniä, on muistettava, että syys- <strong>ja</strong> lokakuussa otetuissa raakavesinäytteissä ei ole vedenottokaivon6 vettä ollenkaan. Tällä on merkitystä siksi, että kaivon 6 vesi on selkeästihuonolaatuisempaa kuin muiden kaivojen (katso taulukko 8 <strong>ja</strong> kuva 7).Raakaveden orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumassa ei havaittu merkittäviä muutoksiaimeytystauon aikana. Ainoastaan keskikokoiset molekyylit näyttävät hieman lisääntyneen.Imeytystauon aikana otettujen raakavesinäytteiden molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumatesitetään kuvassa 8.
49Kuva 8. Imeytystauon aikana otettujen raakavesinäytteiden HPSEC-kromatogrammit.Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueella olevissa havaintoputkissa havaittiin selvempiä vedenlaadunmuutoksia kuin raakavedessä. Nämä muutokset olivat tietyiltä osin odotettu<strong>ja</strong>,mutta uuttakin tietoa saatiin. Seuraavassa taulukossa 11 esitetään havaintoputkistaotettujen vesinäytteiden DOC-pitoisuudet heinäkuussa <strong>ja</strong> imeytystauon päätteeksi lokakuussa.
50Taulukko 11. Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista otettujen näytteiden DOC-pitoisuudet normaalitilanteessa heinäkuussa<strong>ja</strong> imeytystauon jälkeen lokakuussa.Näyte heinäkuu lokakuu Muutos (%)Hp 1/95 - 2,1Hp 2/95 2,0 1,8 11Hp 3/95 1,7 2,8 -66Hp 4/95 1,7 1,1 37Hp 5/95 1,4 1,6 -17Hp 6/95 1,4 1,3 3Hp 9/96 2,0 2,9 -48Taulukon 11 arvoista nähdään, että havaintoputkissa Hp 3/95, Hp 9/96 <strong>ja</strong> Hp 5/95 DOCpitoisuudetovat kasvaneet imeytystauon vaikutuksesta. Erityisesti putkissa Hp 3/95 <strong>ja</strong>Hp 9/96, joissa DOC on kasvanut 66 % <strong>ja</strong> 48 % vastaavasti, on tapahtunut merkittäväälaadun heikkenemistä. Sen si<strong>ja</strong>an lähimpänä imeytysaluetta si<strong>ja</strong>itsevissa havaintoputkissaHp 1/95 <strong>ja</strong> Hp 2/95 veden laatu on parantunut orgaanisen aineen määrän osalta. Näinvoidaan sanoa, vaikka putkelle Hp 1/95 ei heinäkuussa voitukaan DOC-pitoisuutta määrittää.Imeytysaluetta lähimpänä olevissa putkissa tällaista tulosta osattiin odottaa, kunjärvivettä ei harjuun ole imeytetty.Havaintoputkista Hp 4/95 <strong>ja</strong> Hp 6/95 voidaan todeta, että DOC-pitoisuudet niissä ovaterittäin alhaisia. Niissä ei imeytystauon jälkeenkään ole DOC-analyysin perusteella havaittavissapintaveden vaikutusta. Putken Hp 4/95 osalta taulukossa 11 nähtävä 37 %DOC:n väheneminen on vääristynyt, koska heinäkuussa määritetty DOC-pitoisuus ontodennäköisesti ollut käytetyn laitteiston epätarkkuudesta johtuen liian suuri.Kaikkien havaintoputkien osalta voidaan tehdä tarkempia päätelmiä, kun tarkastellaanorgaanisen aineen määrän lisäksi sen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumaa. Selkein ero oli odotetustinähtävissä havaintoputkessa Hp 1/95. Imeytetyn pintaveden vaikutusta osoittavat suuretmolekyylikoot ovat vähentyneet merkittävästi, kun vettä ei ole imeytetty. Tämä nähdäänkuvassa 9 olevista kromatogrammeista.
51Kuva 9. Havaintoputken Hp 1/95 kromatogrammit normaalitilanteessa <strong>ja</strong> imeytyksen oltua keskeytettynä.Mielenkiintoisimmat muutokset DOC-pitoisuuksien perusteella kohdistuvat näytteisiinHp 3/95 <strong>ja</strong> Hp 9/96, joiden kromatogrammit esitetään kuvissa 10 <strong>ja</strong> 11.
Kuva 10. Havaintoputken Hp 3/95 kromatogrammit.52
53Kuva 11. Havaintoputken Hp 9/96 kromatogrammit.Kuvissa 10 <strong>ja</strong> 11 nähdään yhtäläisyyksiä. Jo DOC-analyysin perusteella oli odotettavissa,että orgaanisen aineen määrä on kasvanut, mikä voidaan huomata kromatogrammeistasuurempina piikkien pinta-aloina. Kummankin havaintoputken lokakuun kromatogrammissanähdään lisäksi jokin molekyylikooltaan suuri fraktio, jonka aiheuttama
54piikki havaitaan 4,5 minuutin kohdalla. Koska seurantaa ei voitu <strong>ja</strong>tkaa pidempään eikävuodena<strong>ja</strong>sta johtuvia vaihteluita havaintoputkien vedenlaadussa ole tiedossa, on syytämainita, ettei tämän fraktion alkuperästä voida tehdä varmo<strong>ja</strong> johtopäätöksiä. Todennäköistäkuitenkin on, että näiden putkien vedenlaadussa havaitaan Vihnusjärven vedenvaikutus. Yksi peruste tälle epäilylle nähdään, kun verrataan kuvia 10 <strong>ja</strong> 11 kuvaan 8,jossa Vihnusjärven <strong>ja</strong> vedenottokaivon 6 kromatogrammeissa esiintyy vastaava matalapiikki 5 minuutin kohdalla. Tämä seikka yhdessä kasvaneen DOC-pitoisuuden kanssaherättävät epäilyt, että havaintoputkien Hp 3/95 <strong>ja</strong> Hp 9/96 alueilla tapahtuu rantaimeytymistä.4.3.2. Muutokset raakaveden rautapitoisuudessaVesilaitoksen raakaveden rautapitoisuuksia seurattiin imeytystauon aikana taulukossa 6esitetyn ohjelman mukaan. Seuraavassa taulukossa 12 esitetään imeytystauon aikanaraakavedestä analysoidut rautapitoisuudet. Vertailun vuoksi taulukossa on rautapitoisuuksiamyös aiemmista analyyseistä.Taulukko 12. Raakaveden rautapitoisuudet imeytystauon aikana (harmaa poh<strong>ja</strong>). Vertailuna pitoisuuksiaaiemmista analyyseistä.Raakavesinäyte Fe (mg/l)20.9.2010 2,527.9.2010 3,04.10.2010 2,812.10.2010 4,218.10.2010 4,06.5.2010 3,030.3.2010 3,628.1.2010 2,721.10.2009 3,3Imeytystauon lopulla otetut raakavesinäytteet osoittivat rautapitoisuuden kasvaneen.Pitoisuudet kahden viimeisen näytteen osalta olivat 4,2 mg/l <strong>ja</strong> 4,0 mg/l. Nämä pitoisuudetovat tavallista korkeammat. Normaalina vaihteluna voidaan pitää pitoisuuksia2,7 – 3,5 mg/l. Laborantti Hanna Aaltosen mukaan raakaveden rautapitoisuus on vainkerran aikaisemmin (lokakuussa 2002) ylittänyt pitoisuuden 4 mg/l. (Aaltonen 2010)Rautapitoisuuden kasvu lienee seurausta rantaimeytymisen lisääntymisestä poh<strong>ja</strong>vesialtaaseen.Hatvan (2004) mukaan syynä raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukenemiseen rantaimeytyksenyhteydessä ovat pelkistävät olosuhteet, jotka ovat syntyneet orgaanisen aineenhajotessa <strong>ja</strong> liuenneen hapen kuluessa loppuun. Rantaimeytyksessä vesi ei pääse välillähapettumaan.
554.3.3. Yhteenveto imeytystauon vaikutuksistaImeytyksen keskeytys Viikinharjulle kuudeksi viikoksi aiheutti muutoksia poh<strong>ja</strong>vedenlaadussa. Orgaanisen aineen määrä vesilaitoksen raakavedessä kasvoi. Myös raakavedenrautapitoisuus kasvoi epätavallisen korkeisiin pitoisuuksiin.Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista otettujen vesinäytteiden perusteella rantaimeytyminenpoh<strong>ja</strong>vesialtaaseen lisääntyi. Orgaanisen aineen määrän <strong>ja</strong> laadun osalta vedenlaadunheikkenemistä havaittiin erityisesti havaintoputkien Hp 3/95 <strong>ja</strong> Hp 9/96 näytteissä. Todennäköisenäselityksenä on rantaimeytyminen. Huomionarvoista on, että poh<strong>ja</strong>vedenpinta oli laskenut havaintoputkissa 0,4 – 0,7 metriä, mikä lisää entisestään hydraulistagradienttia järven <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vesialtaan välillä. Vihnusjärven pinnankorkeustieto<strong>ja</strong> ei ollutsaatavilla samalta a<strong>ja</strong>n<strong>ja</strong>ksolta.Imetystauko osoitti, että tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisen lisääminen pelkästään rantaimeytykselläei ole Maatialanharjun tapauksessa toimiva ratkaisu. Tekopoh<strong>ja</strong>vedenmuodostaminen imeyttämällä Vihnusjärven vettä Viikinharjuun tuottaa laadultaan parempaatekopoh<strong>ja</strong>vettä.
564.4. Imeytettävän veden esikäsittelyTässä luvussa tarkastellaan tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävän Vihnusjärven veden esikäsittelyvaihtoehto<strong>ja</strong>.Selvitystyön teki haasteelliseksi se seikka, että tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeytettävän pintaveden esikäsittely on melko harvinaista Suomessa, joten kokemuksia<strong>ja</strong> malle<strong>ja</strong> käsittelyprosesseista on olemassa vähän. Aivan uusimpia täyden mittakaavankokemuksia <strong>ja</strong> tuloksia on toki saatu Turun seudun vesi Oy:n Huittisiin rakentamastaesikäsittelylaitoksesta, jossa käsitellään Kokemäenjoen vettä.4.4.1. Esikäsittelyn suunnittelun lähtökohdatJo aivan tutkimuksen alkuvaiheessa tehtiin lin<strong>ja</strong>ukset, mihin esikäsittelyllä Maatialanvesilaitoksella pyritään. Seuraavassa käydään läpi näitä suunnittelutyötä oh<strong>ja</strong>avia reunaehto<strong>ja</strong>,joita nostettiin esille vesilaitoksen henkilökunnan <strong>ja</strong> diplomityön tekijän välisessäpalaverissa 22.6.2010.Aivan ensimmäinen periaatteellinen huomio on, että kyseessä on tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeytettävän veden esikäsittely. Tällä tarkoitetaan sitä, että esikäsittelyn tulisi olla mahdollisimmankevyt <strong>ja</strong> yksinkertainen, jotta vesi olisi edelleen järkevää imeyttää maaperään.On siis pohdittava, mikä on järkevä mittakaava käsittelylle.Mahdollisella esikäsittelyllä tulisi olla positiivinen vaikutus olemassa olevaan jälkikäsittelyyn<strong>ja</strong> sen tarpeellisuuteen. Jälkikäsittelyyn pumpattavan raakaveden laadun tulisi siisparantua esikäsittelyn vaikutuksesta.Kuten kappaleessa 4.1.1 pohdittiin, tulee miettiä, miten rantaimeytyvän veden määräävoitaisiin vähentää. Yhtenä vaihtoehtona on kasvattaa Viikinharjulle imeytettävän vedenmäärää, mikä nostaisi poh<strong>ja</strong>vedenpintaa vedenottomäärän pysyessä muuttumattomana.Näin hydraulinen gradientti poh<strong>ja</strong>veden <strong>ja</strong> järviveden välillä pienenisi <strong>ja</strong> rantaimeytymistätapahtuisi nykyistä vähemmän. Edellytykset imeytykseen johdettavanveden määrän kasvattamiselle olisivat paremmat, jos järvivesi esikäsitellään ennenimeytystä. Nokian vesilaitoksen mukaan yksi ehto esikäsittelyn rakentamiselle onkin,että imeytettävän veden määrää voidaan kasvattaa.Samalla, kun pohditaan tekopoh<strong>ja</strong>veden imeytyksen volyymin kasvattamisen vaikutuksiarantaimeytymiseen, tulee pohtia, mitä järjestelyitä vaaditaan esimerkiksi imeytysalueella.Tuleeko esimerkiksi imeytykseen käytettävien kuilukaivojen määrää kasvattaanykyisestä 16:sta?Yksi merkittävä suunnittelutyötä oh<strong>ja</strong>ava tekijä on olemassa oleva jälkikäsittelyprosessi,joka tullaan säilyttämään sellaisenaan. Vesilaitoksen mukaan nykyistä jälkikäsittelyprosessiaei tulla enää saneeraamaan, koska laadullisia paineita ei ole. Nykyisellään sen
57käyttöiästä on jäljellä arviolta 30 vuotta. Itsestään selvää on, että vaihtoehtojen selvittämisessähuomioidaan taloudelliset kustannukset <strong>ja</strong> tekniikoiden saatavuus.4.4.2. EsikäsittelyvaihtoehdotEsikäsittelytekniikkana hiekkapikasuodatus olisi taloudellisesti edullinen <strong>ja</strong> yksinkertainentoteuttaa. Pikasuodatuksen avulla imeytettävästä vedestä voitaisiin poistaa kiinteitäpartikkeleita, jotka saattaisivat tukkia maaperän imeytysalueella. Nokialla imeytystekniikkanakäytettävä kuilukaivoimeytys on kuitenkin ollut käytössä jo pitkään, eikä maaperäntukkeutumisesta ole ollut merkkejä. Näin ollen pikasuodatuksen hyöty esimerkiksiolemassa olevan jälkikäsittelyprosessin kannalta olisi hyvin pieni. Kuten kappaleessa2.2.4. mainittiin, ei pikasuodatuksella saavuteta merkittävää orgaanisen aineen vähenemää,mitä voidaan pitää edellytyksenä poh<strong>ja</strong>veden laadun parantamiselle.Imeytettävän veden ilmastus olisi kevyt, edullinen <strong>ja</strong> yksinkertainen esikäsittelytekniikka.Tällä voitaisiin varmistaa se, että imeytettävän veden liuenneen hapen pitoisuus olisimahdollisimman korkea maaperään johdettaessa. Vihnusjärven veden happipitoisuus onkuitenkin Oravaisen (2009) mukaan heikoimmillaankin tyydyttävää. Ilmastusta on myösvarmistettu nykyisissä kuilukaivoissa siten, että vesi osuu kaivoon tullessaan lautaselle,josta se leviää kaivon reunoille samalla ilmastuen. Voidaan siis arvioida, että ilmastuksellaei saavuteta merkittäviä muutoksia Maatialan vesilaitoksen raakaveden laadussa.Tarkoitukseen sopivimmaksi esikäsittelytekniikaksi vaihtoehtojen <strong>tarkastelu</strong>ssa osoittautuikemiallinen käsittely, joka tulisi kuitenkin voida toteuttaa mahdollisimman kevyenä.Edellytys raakaveden laadun paranemiselle on happea kuluttavan aineksen poistaminen,mikä on toteutettavissa kemialliseen koagulaatioon perustuvilla tekniikoilla.Kemiallista käsittelyä varten saatiin kaksi tarjousta, joista ensimmäinen perustuu kontaktisuodatukseen<strong>ja</strong> jälkimmäinen kemialliseen koagulaatioon moduulirakenteisellalaitteistolla. Kemiallisella esikäsittelyllä saavutettavia hyötyjä tarkastellaan lähemminkontaktisuodatuksen avulla.4.4.3. Kontaktisuodatus esikäsittelynäKontaktisuodatuksessa on kyse joko hiekka- tai kaksikerrosuodatuksesta, jota tehostetaanmatalalla annoksella tehtävällä kemiallisella käsittelyllä. Suodattimeen tulevaanveteen annostellaan koagulaatiokemikaalia, joka sekoittuu tuloputkessa käsiteltäväänveteen. Näin ollen kaikki käsittelyn osaprosessit tapahtuvat suodattimessa. Suodattimentekniseksi toteutukseksi valitaan tavallisesti käänteissuodatus tai kaksikerrossuodatus,jossa suodatin sisältää hiekka- <strong>ja</strong> antrasiittikerroksen.Vuosina 1997 – 2005 Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden happipitoisuus havaintoputken Hp2/95 seurannassa on ollut pääosin alle 1 mg/l (alimmillaan 0,35 mg/l). Myös havaintoputkenHp 4/95 seurannassa vuosina 1999 – 2005 on happipitoisuus ollut alhainen
58(alimmillaan 0,33 mg/l). Rautapitoisuudet putkissa Hp 2/95 <strong>ja</strong> Hp 4/95 ovat vaihdelleetväleillä 0,26 – 2,3 mg/l <strong>ja</strong> 0,9 – 3,0 mg/l vastaavasti. (Pöyry Environment Oy 2007)Kemiallisen esikäsittelyn merkittävin vaikutus imeytettävään veteen on happea kuluttavanorgaanisen aineen poistaminen. Tämä vähentää maaperässä tapahtuvan biologisentoiminnan hapen kulutusta, mikä edelleen mahdollistaa veden liukoisen hapen pitoisuudensäilymisen riittävän korkealla. Riittävän korkea liukoisen hapen pitoisuus vedessähillitsee raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukenemista poh<strong>ja</strong>veteen.Nykyisessä tilanteessa Maatialan vesilaitokselle pumpattavan raakaveden rauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuudetovat korkeita. Imeytettävän veden kontaktisuodatuksen vaikutusta näihinpitoisuuksiin on mahdotonta arvioida tarkasti, mutta todennäköisesti pitoisuudetraakavedessä alenisivat. Arvioin epävarmuutta lisää se, että ei tiedetä, ovatko korkeatrauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuudet seurausta tekopoh<strong>ja</strong>veden valmistuksesta vai luontaisia.Helmisaaren et al. (2003) mukaan kemiallinen esikäsittely <strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>vesiprosessipoistavat samanlaisia orgaanisia yhdisteitä. Jos imeytetyn veden viipymä <strong>ja</strong> kulkeutumismatkaovat riittävän pitkiä, ovat tekopoh<strong>ja</strong>vesi <strong>ja</strong> kemiallisesti esikäsitelty vesi hyvinsamanlaatuisia. Samansuuntaisia tuloksia saatiin myös tämän työn yhteydessä tehdyissäkoagulaatiokokeissa, jonka tulokset esitetään myöhemmin. Orgaanisen aineen biologiseenhajoamiseen esikäsittelyllä voi kuitenkin olla merkitystä. Nykyistä korkeampanapysyvä liukoisen hapen pitoisuus edistää myös mikrobien toimesta tapahtuvaa orgaanisenaineen hajotusta (Kivimäki 1992).Jos esikäsittelyn myötä kasvatetaan imeytettävän veden määrää, on tällä todennäköisestiraakaveden laatua parantava vaikutus. Lisääntynyt imeytyksen määrä todennäköisestivähentää rantaimeytymistä Vihnusjärvestä, koska poh<strong>ja</strong>veden pinnankorkeus nouseevähentäen samalla vedenpintojen korkeuseroa järven <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vesialtaan välillä. Kutenimeytystauon tuloksista on pääteltävissä, rantaimeytymisen vähentäminen on yksi keinoparantaa raakaveden laatua raudan <strong>ja</strong> orgaanisen aineen osalta.4.4.4. Esikäsittelylaitoksen alustava mitoitusTässä luvussa esitetään kaksi vaihtoehtoa Vihnusjärven veden esikäsittelylle. Ensimmäisessävaihtoehdossa käytetään kontaktisuodattimena DynaSand-hiekkasuodatinta, <strong>ja</strong>jälkimmäisessä esitetään periaate Veolia Vesi Oy:n toimittamasta Krügerin ActiFlo ratkaisusta,joka on moduulirakenteinen kemiallinen koagulaatiolaitos. Näiden lisäksi pohdittiinavoimen kaksikerrossuodattimen soveltuvuutta Maatialan vesilaitoksen tarkoitukseen.Sen <strong>tarkastelu</strong>sta kuitenkin luovuttiin, koska virtaamat ovat pienet <strong>ja</strong> suunnittelutyönmäärä muodostuisi suureksi. Myös melko suuren huuhteluvesialtaan <strong>ja</strong> muidenlisärakenteiden investointitarve sekä laajennusvaran hankala huomioiminen osoittautuivatmerkittäviksi tekijöiksi.
59Ennen vaihtoehtojen <strong>tarkastelu</strong>a esitetään tulokset koagulaatiokokeesta, jonka avullamääritettiin koagulantin annostelu.KoagulaatiokoeKoagulaatiokokeen järjestelyt kuvataan kappaleessa 3.3. Liitteessä 5 puolestaan esitetäänkoagulantin tuotetiedot.Flokkien muodostuminen oli silmin nähtävissä 40, 60 <strong>ja</strong> 80 mg/l pitoisuuksilla heti pikasekoituksenjälkeen. Puolen tunnin laskeutuksen jälkeen astioiden poh<strong>ja</strong>lle oli kertynytkoagulaation ansiosta ruskeaa ainesta. Astioiden pinnalle jäänyt puhdistunut vesi(kirkaste) pipetoitiin pieneen dekantterilasiin analyysejä varten. Kokeen onnistumistaarvioitiin mittaamalla kirkasteiden sameus, DOC sekä karakterisoimalla orgaanisen aineenmolekyylikoko<strong>ja</strong>kauma HPSEC-menetelmällä. Myös koagulantin lisäyksen aiheuttamapH:n muutos mitattiin. Sameus <strong>ja</strong> pH mitattiin välittömästi pipetoidusta kirkasteesta.DOC- <strong>ja</strong> HPSEC-analyysejä varten suodatettiin omat näytteensä. DOC- <strong>ja</strong> HPSECanalyysejävarten näytteet suodatettiin 0,45 μm suodattimen läpi. Seuraavassa taulukossa13 esitetään koagulaatiokokeessa saavutetut tulokset. Negatiiviset arvot DOCvähenemän<strong>ja</strong> sameuden vähenemän kohdalla tarkoittavat, että pitoisuus on kasvanutkäsittelemättömään Vihnusjärven veteen verrattuna.Taulukko 13. Koagulaatiokokeen tulokset. Ylin rivi taulukossa kertoo Vihnusjärven arvot.PAX-18(mg/l)Tarkastelemalla taulukon 13 esittämiä DOC-tuloksia huomataan, että paras liuenneenorgaanisen aineen vähenemä (66 %) saavutetaan koagulantin annoksella 80 mg/l. Nähtävästivielä parempi tulos DOC-poistuman osalta saavutettaisiin hieman korkeammallakinpitoisuudella, mutta sen etsimiseen ei tässä tutkimuksessa ryhdytä. Oleellista onmyös huomata, etteivät annokset 10 <strong>ja</strong> 20 mg/l poista orgaanista merkittävästi. Annoksella10 mg/l DOC näyttää jopa korkeampaa arvoa kuin käsittelemätön järvivesi, mikäkuitenkin lienee vain laitteiston epätarkkuudesta johtuva poikkeama. Koagulanttipitoisuudenollessa 40 mg/l <strong>ja</strong> 60 mg/l saavutetaan 54 % <strong>ja</strong> 60 % DOC-vähenemät vastaavasti.DOCvähenemä(%)Sameudenvähenmä(%) pHAlumiinina(mg/l)DOC(mg/l)Sameus(NTU)0 0 8,6 0 1,9 0 6,910 0,92 8,9 -3 2,6 -37 7,020 1,84 8,5 1 4,0 -111 6,740 3,68 4,0 54 1,6 16 6,660 5,52 3,5 60 1,7 11 6,480 7,36 3,0 66 5,0 -163 6,1
60Vihnusjärven käsittelemättömän veden sameus on 1,9 NTU. Pienet koagulanttipitoisuudet(10 <strong>ja</strong> 20 mg/l) aiheuttavat polymeroitumista vedessä, mikä näkyy kasvaneena sameudenarvona. Parhaimmat tulokset sameuden poistossa saavutetaan annoksilla 40mg/l <strong>ja</strong> 60 mg/l, joilla sameuden arvoiksi jäävät 1,6 NTU <strong>ja</strong> 1,7 NTU vastaavasti. HyvänDOC-vähenemän tuottanut annos 80 mg/l nostaa veden sameutta merkittävästi, koskaliuennut orgaaninen aines muuttuu kolloidiseen muotoon. Lindqvist (2001) huomasikorkeiden alumiiniklorohydraattipitoisuuksien aiheuttavan vastaavan sameuden kohoamisentutkiessaan orgaanisen aineksen poiston optimointia eri saostuskemikaaleilla.Koagulaation vaikutus orgaanisen aineksen eri molekyylikokoihin tutkittiin HPSECanalyysinavulla. Seuraavassa kuvassa 12 esitetään kromatogrammit kirkasteista erikoagulantin annoksilla.
61Kuva 12. Kromatogrammit Vihnusjärvestä <strong>ja</strong> koagulaatiokokeen kirkasteista PAX-18 annoksilla 10 mg/l, 20mg/l, 40 mg/l, 60 mg/l <strong>ja</strong> 80 mg/l.Koagulanttipitoisuudet 10 mg/l <strong>ja</strong> 20 mg/l aiheuttavat polymeroitumista, mikä näkyykorkeina, viiden minuutin kohdalla eluoituvina piikkeinä. Tämä oli nähtävissä kirkasteidensameutta mitattaessa. Kyseiset koagulanttiannokset eivät myöskään kykene poistamaanorgaanista ainetta juuri ollenkaan, mikä on nähtävissä kuvasta 12 vertaamallanäiden kromatogramme<strong>ja</strong> Vihnusjärven kromatogrammiin.
62Jo DOC-analyysin tulosten perusteella oli selvää, että PAX-18 annoksen ollessa 40mg/l, 60 mg/l tai 80 mg/l poistuu orgaanisesta aineesta huomattava osa. Tämä tulos onnähtävissä erinomaisesti kuvan 12 kromatogramme<strong>ja</strong> tarkastelemalla. Kaksi suurintamolekyylikokoa poistuu kokonaan kaikilla annoksilla. Neljän pienimmän molekyylikoonpoistuminen vaihtelee eri annoksilla. Annos 80 mg/l näyttää poistavan myös kolmanneksisuurimman molekyylikokofraktion kokonaan, jolloin jäljelle jää vain 3 pienintämolekyylikokoa, jotka ovat myös luontaisesti muodostuneessa poh<strong>ja</strong>vedessä. KutenDOC-analyysikin osoitti, poistotehokkuus näyttää paranevan koagulanttiannoksenkasvaessa.Pienikokoisten orgaanisten molekyylien poistaminen ei ole tehokasta millään tutkitullakemikaaliannoksella. Pienin molekyylikokofraktio säilyi koagulaatiokokeessa muuttumattomanajokaisella annoksella. Toiseksi pienin molekyylikokokaan ei poistunut tehokkaasti,vaikka koagulanttiannosta kasvattamalla voidaan saavuttaa hieman parannustatehokkuuteen.Kuvassa 13 esitetään tarkemmin kromatogrammit annoksilla 40 mg/l, 60 mg/l <strong>ja</strong> 80mg/l. Vertailun vuoksi samassa kuvaa<strong>ja</strong>ssa on esitettynä Maatialan vesilaitokselle johdettavanraakaveden kromatogrammi. Kyseinen raakavesinäyte on otettu 18.9.2010.
63Kuva 13. Kromatogrammit koagulaatiokokeen kirkasteista annoksilla 40 mg/l, 60 mg/l <strong>ja</strong> 80 mg/l sekäMaatialan vesilaitokselle 18.9.2010 pumpatusta raakavedestä (RW).Kuvasta 13 nähdään hyvin koagulaation kyky poistaa suuria humusmolekyylejä. Pientenmolekyylien määrä sen si<strong>ja</strong>an säilyy lähes muuttumattomana koagulaatiossa. Verrattaessakoagulaation avulla saavutettu<strong>ja</strong> molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumia Maatialan vesilaitoksenraakaveden molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumaan nähdään selkeä ero. Rantaimeytyneestä sekä poh<strong>ja</strong>-<strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>vedestä koostuva raakavesi ei sisällä yhtä paljon pieniä molekyylejä
64kuin kemiallisesti käsitelty vesi. Sen si<strong>ja</strong>an suuria molekyylejä raakavedessä havaitaanenemmän, mikä on seuraus rantaimeytymisestä kuudenteen vedenottokaivoon.Yhteenvetona koagulaatiokokeesta voidaan todeta, että suurten molekyylien poistaminenonnistuu tehokkaasti, mutta pienet molekyylit eivät poistu kemiallisella koagulaatiolla.Samaan johtopäätökseen ovat päätyneet monet tutki<strong>ja</strong>t selvittäessään vedenkäsittelyprosessientehokkuutta NOM:n poistossa (Nissinen et al. 2001, Matilainen et al.2002).Tässä työssä tutkituilla annoksilla saavutetaan parhaimmillaan jopa 65 % DOCvähenemä.Huomioimalla myös muut tutkitut parametrit voidaan arvioida, että optimaalinenpolyalumiinikloridiannos Vihnusjärven vedelle on 40 – 60 mg/l, jolloin voidaansaavuttaa 50 – 60 % DOC-vähenemä.Turun seudun vesi Oy:n kokemukset esikäsittelyssä kontaktisuodatusta käyttäen kuitenkinkehottavat laskemaan koagulantin syöttömäärää. Huittisissa si<strong>ja</strong>itsevalla esikäsittelylaitoksellapolyalumiinikloridin (Kemwater PAX-18) syöttö on 20 – 50 % tavanomaisenkemiallisen käsittelyn annostuksesta. Annosta ei ole pyrittykään optimoimaan maksimaalisenDOC-poistuman aikaansaamiseksi, vaan tarkoitus on ensisi<strong>ja</strong>isesti poistaakiintoaines imeytettävästä vedestä. Samalla toki saavutetaan jopa 60 %:n DOCvähenemä(Valtonen 2010). Edellä olevan perusteella Vihnusjärven veden kontaktisuodatuskäsittelyssäsopiva koagulantin annostus olisi arviolta 10 – 25 mg PAX-18/l,mikä alumiinin määränä ilmoitettuna on 0,92 – 2,30 mg Al/l.MitoitusvirtaamaEsikäsittelyn suunnittelussa yhdeksi tavoitteeksi asetettiin, että imeytettävän veden määräävoitaisiin kasvattaa nykyisestä noin 1500 m 3 /d vuorokausivirtaamasta. Tällä pyritäänvähentämään rantaimeytymistä <strong>ja</strong> toisaalta varmistamaan Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueenantoisuutta vedentarpeen kasvaessa Nokialla. Määritetään imetykseen johdettavanveden määrä taselaskelman avulla sellaiseksi, että rantaimeytyvän veden osuus jää pieneksi.Luontaisesti muodostuvan poh<strong>ja</strong>veden määrästä ei ole täysin luotettavaa tietoa. Suomenympäristökeskuksen ylläpitämässä tietokannassa (OIVA) esitetään luontaisen muodostumisenolevan 720 m 3 /d. Isotooppitutkimuksessa saatujen tulosten perusteella on esitetty,että luontainen muodostuminen olisi selvästi enemmän kuin 500 m 3 /d (Pöyry EnvironmentOy 2008). Näiden perusteella voidaan arvioida luontaisen poh<strong>ja</strong>vedenmuodostumisenolevan noin 800 m 3 /d.Nykyinen raakavedenotto on keskimäärin 3000 m 3 /d, <strong>ja</strong> enintään vettä otetaan 4500m 3 /d, joka on myös jälkikäsittelylaitoksen mitoitusvirtaama. Pitkälle yltäviä vedenkulutuksenarvioita ei ollut saatavilla, mutta Nokian kaupungin vesihuollon kehittämissuun-
65nitelman (FCG Planeko Oy 2009) mukaan vuoteen 2013 mennessä kulutuksen ennustetaankasvavan siten, että Maatialasta verkostoon pumpattavan veden määrä on keskimäärin3200 m 3 /d. Näin voidaan laskea, että tekopoh<strong>ja</strong>vettä tulisi muodostaa keskimäärin3200 m 3 /d – 800 m 3 /d = 2400 m 3 /d. Esikäsittelylaitoksen mitoitusvirtaamaksi asetetaannäin ollen 2400 m 3 /d eli 100 m 3 /h. Laitoksen suunnittelussa kannattaa huomioidalaajennusmahdollisuus tulevaisuuden tarpeita varten.Kontaktisuodatus <strong>ja</strong>tkuvatoimisella DynaSand- käänteissuodattimellaYksi vaihtoehto kontaktisuodatuksen toteuttamiseen on <strong>ja</strong>tkuvatoiminen DynaSandhiekkasuodatin.Jatkuvatoimisuudella tarkoitetaan sitä, että suodatusta ei tarvitse keskeyttääerillisen pesun a<strong>ja</strong>ksi, vaan hiekkaa pestään <strong>ja</strong>tkuvasti suodatetulla vedellä. DynaSand-suodattimenavulla saavutettavia etu<strong>ja</strong> esitetään seuraavassa taulukossa 14.Taulukko 14. DynaSand-suodattimen edut perinteiseen hiekkasuodatukseen verrattuna (HyXo Oy)EdutKorkeiden kiintoainekuormien käsittelyilman esikäsittelyäAlhainen painehäviö <strong>ja</strong> energiankulutusAlhaiset käyttö- <strong>ja</strong> huoltokustannuksetSama raekoko koko suodatinpedissäDynaSand-suodattimessa ei tarvitaPesuvesipumppu<strong>ja</strong>Pesuveden varasto- <strong>ja</strong> keräilysäiliöitäSuuria paineilmapuhaltimiaSuutinpohjiaDynaSand-suodatuksen toimintaperiaate selviää havainnollisesti kuvasta 14. Samassakuvassa 14 on kerrottu sanallisesti suodattimen toiminnan eri vaiheet.
66Kuva 14. DynaSand-suodattimen toimintaperiaate. Kontaktisuodatuksessa kemikaalin syöttö tapahtuu tulevaanveteen juuri ennen suodatinta. (HyXo Oy)Kytövaara (2001) käytti kokeissaan DynaSand-suodatinta kontaktisuodattimena. Kokeessatutkittiin sekä PAX-18 polyalumiinikloridia (annos 30 – 55 g/m 3 ) että PIX-322ferrisulfaattia (annos 53 – 90 g/m 3 ) koagulanttina. Kokeessa käytettiin pH:n säätöä, kunkoagulantin annokset olivat suuria. Suodattimen pintakuormana käytettiin arvoa 7 m/h.Kontaktisuodatuksen tehokkuutta mitattiin kiintoaineen, sameuden, kemiallisen hapenkulutuksen(COD Mn ) <strong>ja</strong> ei-haihtuvan orgaanisen aineen määrän (Non-purgable organiccarbon, NPOC) avulla. Kiintoaineen määritysra<strong>ja</strong>na ollut 1 mg/l alittui kaikilla kemikaaliannoksilla.Suodatetun veden sameus PAX-18:lla vaihteli välillä 0,10 – 0,18 NTU sameudenreduktion ollessa 98 – 99 %. NPOC väheni 50 – 60 % PAX-18:lla saostettaessa.Kemiallisen hapenkulutuksen vähenemä oli 60 – 70 %. Alumiinin jäännöspitoisuus
67oli 0,05 – 0,07 mg/l. (Kytövaara 2001) Näiden tulosten perusteella voidaan todeta, ettäDynaSand suodattimen käyttö Maatialan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksella voisi olla hyvä vaihtoehto.PeriaateratkaisuValmista<strong>ja</strong>n mukaan suodatinlaitos voi koostua yksittäisestä suodattimesta tai useammastarinnakkain toimivasta suodattimesta (HyXo Oy). Seuraavassa esitettävä periaateratkaisu<strong>ja</strong> alustava mitoitus perustuvat laitetoimitta<strong>ja</strong>lta saatuihin tietoihin (Laihonen2010).Mitoitusvirtaamalla 100 m 3 /h rinnakkaisten suodatinyksiköiden (DS 5000 AD-STD)määräksi tulee kolme, kun yhden suodatinyksikön pinta-ala on 5 m 2 . Pintakuormaksisuodattimille tulee tällöin 6,7 m/h. Lopullinen PAX-18 annostelu pitää testata vastakoeajossa, mutta sen suuruus asettunee välille 30 – 40 g/m 3 . Annostelu tapahtuu ennensuodatinta olevaan putkeen, jossa kemikaalin sekoittumista varmistetaan staattisilla sekoittimilla.Suodatettu vesi johdetaan säiliöön, josta vesi pumpataan imeytysalueelle.Hiekan pesussa syntyvä pesuvesi voidaan joko johtaa viemäriin tai käsitellä lamelliselkeyttimellä,jolloin saavutetaan säästöä veden kulutuksessa. Pesuveden määrä on 5 – 10% käsiteltävän veden virtaamasta (100 m 3 /h), joten pesuvettä syntyy 5 – 10 m 3 /h <strong>ja</strong> 120– 240 m 3 /d. Jos lamelliselkeytintä hyödynnetään, voidaan käsittelyprosessissa saavuttaajopa 99 % kokonaissaanto. (Promaint 2010) DynaSand-suodattimen hiekanpesuvesienkäsittelyyn suositellaan käytettäväksi Johnson Lamella-selkeytintä, jossa liete erotetaanpesuvedestä, <strong>ja</strong> selkeytetty vesi palautetaan raakavesilin<strong>ja</strong>an. (HyXo Oy)DynaSand-suodattimilla toteutettava pintaveden kontaktisuodatus on käytössä lukuisillasuomalaisillakin vesilaitoksilla. Näiden laitosten virtaamat ovat välillä 10 – 525 m 3 /h.(Laihonen 2010)TilavarausMallin DS 5000 AD-STD suodattimia voidaan käyttää vain sisälle asennettuina. Kolmenperäkkäin sijoitetun suodatinmoduulin pituus on 7560 mm. Rakenteen leveys on3250 mm <strong>ja</strong> korkeus 7253 mm. (Laihonen 2010) Kun otetaan huomioon tilavuudeltaan16 m 3 :n, 4 m syvän <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>ltaan 2x2 m olevan säiliön, pumppujen <strong>ja</strong> kemikaalisäiliöntilantarve, on tarvittavan rakennuksen mitat arviolta 12 m x 7 m.Kemiallinen esikäsittely Actiflo-laitteistollaSeuraavaksi esitettävä periaateratkaisu perustuu Krüger A/S:n toimittamiin tietoihinActiflo-laitoksesta (Kaas 2010). Actiflo-laitoksen toimintaperiaate esitetään kuvassa 15.
68SludgeHydrocycloneMMicrosandM MMClarifiedwaterCoagulantWaterInjection MaturationCoagulationPolymerSettlingtankKuva 15. Actiflo-laitoksen toimintaperiaate (Kaas 2010).Käsiteltävä vesi johdetaan ensimmäisenä koagulaatioaltaaseen, jossa lisätty koagulanttisekoitetaan tehokkaan sekoittimen avulla. Viipymä koagulaatioaltaassa on muutamanminuutin. Vesi <strong>ja</strong>tkaa ylivuotona seuraavaan altaaseen, jota kutsutaan injektioaltaaksi.Siinä veteen lisätään mikrohiekkaa, jonka tehtävä on toimia muodostuvien flokkienytiminä. Vesi virtaa injektioaltaan alaosasta seuraavaan osaan (maturation), jossa lisätäänpolymeeriä. Tässä altaassa on otolliset olosuhteet flokkien muodostumiselle, mikävarmistetaan rauhallisella sekoituksella. Viipymä kolmannessa osassa on noin kuusiminuuttia. Viimeinen osa varsinaista käsittelyä on laskeutusallas, jossa mikrohiekka/flokki-partikkeliterotetaan vedestä lamelliselkeytyksen kaltaisessa vyöhykkeessä.Selkeytetty vesi johdetaan keräyskourujen avulla ulos käsittelystä.Mikrohiekka <strong>ja</strong> liete kerätään laskeutusaltaan poh<strong>ja</strong>lta <strong>ja</strong> pumpataan lietepumppujenavulla hydrosyklonille erotettavaksi. Hydrosyklonissa mikrohiekka erotetaan painovoimaanperustuen <strong>ja</strong> kerätään syklonin poh<strong>ja</strong>lta uudelleen käytettäväksi Actifloprosessissa.Erotettavan lietteen määrä on noin 3 % koko käsiteltävästä virtaamasta.Toimitetussa tarjouksessa käsittely koostuisi kahdesta rinnakkaisesta APW2-käsittelylin<strong>ja</strong>sta, joiden mitoitusvirtaamat ovat 80 m 3 /h lin<strong>ja</strong>a kohti. Hetkellisesti yhdellälin<strong>ja</strong>lla voidaan käsitellä jopa 100 m 3 /h. Altaiden materiaalina käytetään betonielementtejä.Tarvittavia kemikaale<strong>ja</strong> ovat PAX-18 polyalumiinikloridi (40 – 60 g/m 3 ), flokkienmuodostumista tehostamaan anioninen polymeeri (0,2 – 0,2 g/m 3 ) sekä mahdollisestinatriumhydroksidia käsiteltävän veden pH:n säätöä varten. Kemikaalien syöttö perustuuvirtaaman mittaukseen. Lisäksi tarvitaan raekooltaan 0,09 – 0,13 mm olevaa mikrohiekkaa.Mikrohiekkaa joudutaan lisäämään arviolta 8 kg/d, mikä menetetään hydrosyk-
69lonissa. Käsittelyllä saavutetaan sameuden osalta alle 1 NTU taso sekä 50 % DOCvähenemä.TilavarausKaksilin<strong>ja</strong>inen Actiflo-laitos ilman hydrosyklone<strong>ja</strong> vaatii tilaa noin 7 m x 5 m. Tämänlisäksi on laitosrakennuksessa varauduttava kemikaalisäiliöiden, pumppujen <strong>ja</strong> pienenkäsitellyn veden säiliön rakentamiseen, jolloin tilantarve on arviolta 10 m x 10 m.4.4.5. Esikäsittelylaitoksen kustannusarvioEdellä olevissa kappaleissa on esitetty kaksi vaihtoehtoa imeytettävän veden esikäsittelylle.Kumpikin perustuu kemialliseen saostukseen PAX-18 polyalumiinikloridilla. Seuraavassaarvioidaan eri vaihtoehtojen investoinnista <strong>ja</strong> käytöstä aiheutuvia kustannuksia.Tarkkojen kustannusarvioiden laatimiseen tarvittaisiin alustavia rakennesuunnitelmia.Niinpä tässä yhteydessä esitetään vain laitetoimittajilta saatu<strong>ja</strong> hintatieto<strong>ja</strong> eri vaihtoehdoissakäytettävistä laitteista, jotka muodostavat pääosan investointikustannuksista.Kontaktisuodatus DynaSand- käänteissuodattimellaDynaSand-suodattimia hyödynnettäessä investointikustannuksia aiheutuu maarakennuksesta,laitosrakennuksesta, järvivedenoton järjestelyistä, putkista <strong>ja</strong> säätölaitteista, lviurakoinnista,sähköurakoinnista sekä suodatinmoduulien hankinnasta <strong>ja</strong> asennuksesta.Suurin yksittäinen investointi on suodatinmoduulien hankinta. Laitetoimitta<strong>ja</strong>lta saatujentietojen mukaan kolmesta suodatinmoduulista koostuvan ratkaisun hinta-arvio on150 000 euroa. Toimitus sisältäisi 3 kappaletta DS5000 AD-STD suodattimia, suodatinhiekat,tarvittavat instrumentit, kemikaaliannostelupumput <strong>ja</strong> käyttöönoton. (Laihonen2010)Yllä esitetty hinta-arvio ei sisällä putkisto<strong>ja</strong> eikä suodatinmoduulien asennuksia. Rakennustöistä,järviveden pumppaamosta, putkista <strong>ja</strong> putkiasennuksista, suodatinmoduulienasennuksista sekä sähköurakoinnista aiheutuviin kustannuksiin saadaan arviot vastaalustavia rakennussuunnitelmia laadittaessa. Lisäksi tulee varautua pienen suodatetunveden säiliön rakentamiseen.PAX-18-kulutus DynaSandia käytettäessä asettunee välille 30 – 40 g/m 3 . Kemikaalinhinta ilman toimituskulu<strong>ja</strong> on 230 €/tonni (Pääkkönen 2010). Annoksella 40 mg/l aiheutuvavuotuinen kemikaalikustannus on40 ∙ 2400 = 96 365 ∙ 96 35,04 ∙ 230 €= 8060 €.= 35040 (6)
70Kemiallinen käsittely Actiflo-laitteistollaKrügerin tarjous Actiflo-laitoksesta oli kattava, <strong>ja</strong> tarjouksen sisältö oli erittäin hyvinmääritelty. Tässä yhteydessä esitetään kustannusarvio <strong>ja</strong> sen sisältö vain pääpiirteittäin.Tarjous Actiflo-laitoksesta kokonaisuudessaan toimitetaan erikseen Nokian kaupunginvesihuoltolaitokselle.Kaksilin<strong>ja</strong>isen Actiflo-laitos AE2:n hinta ilman arvonlisäveroa on arviolta 600 000 euroa.Tarjouksen mukainen toimitus sisältää hyvin kattavasti tarvittavat laitteet <strong>ja</strong> instrumentit.Merkittävimmät toimituksen ulkopuolelle jäävät asiat ovat maarakennus <strong>ja</strong> laitosrakennus,kemikaalisäiliöt, järviveden otto, lietteenkäsittely, käsitellyn veden pumppaus,kemikaalit <strong>ja</strong> viranomaisluvat. (Kaas 2010)Kemikaalikustannukset muodostuvat Actiflo-laitoksen tapauksessa suuremmiksi kuinDynaSand-suodatuksessa, koska käytettäviä kemikaale<strong>ja</strong> on enemmän. Myös tarvittavaPAX-18-annos on todennäköisesti suurempi. Actiflo-laitoksen käyttämä sähköteho onarviolta 14 kW.4.4.6. Yhteenveto esikäsittelyvaihtoehdoistaValmiiden, elementtityyppisten käsittelytekniikoiden selkeä etu on valmiit ratkaisut,mikä vähentää suunnittelutyön tarvetta. Pienten virtaamien toteuttaminen onnistuu järkevästi<strong>ja</strong> laitteistot ovat helppokäyttöisiä. Mahdolliset laajennukset ovat tulevaisuudessatoteutettavissa laitosten moduulirakenteen ansiosta.Tässä työssä tarkastelluilla vaihtoehtoisilla käsittelyillä voidaan saavuttaa hyviä tuloksiapintaveden happea kuluttavan aineen <strong>ja</strong> kiintoaineen poistamisessa. Sekä DynaSandinavulla suoritettava kontaktisuodatus että Actiflo-laitos sopivat aiottuun tarkoitukseen.Pyydettyjen tarjousten mukana saadut asiakir<strong>ja</strong>t toimitetaan erikseen Nokian kaupunginvesihuoltolaitokselle.
715. JOHTOPÄÄTÖKSETTässä työssä tarkasteltiin Nokian kaupungin Maatialan tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitoksen toimintaa.Mielenkiinto kohdistui tekijöihin, jotka liittyvät siihen, että tekopoh<strong>ja</strong>vedeksiimeytettävää Vihnusjärven vettä ei käsitellä ennen Viikinharjulle imeyttämistä. MyösVihnusjärven veden rantaimeytyminen Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialtaaseen <strong>ja</strong> sen vaikutuksetvesilaitokselle otettavan raakaveden laatuun haluttiin selvittää. Poh<strong>ja</strong>vedenrauta- <strong>ja</strong> mangaanipitoisuudet edellyttävät nykyisessä tilanteessa jälkikäsittelyä hapetus<strong>ja</strong>suodatustekniikoilla.Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden laatua vaarantavista tekijöistä on tehty useita selvityksiä.Poh<strong>ja</strong>veden laadun kannalta merkittävimmät vaarat ovat luontaiseen antoisuuteen nähdenrunsas vedenotto, Häpesuon vanha kaatopaikka <strong>ja</strong> Myllypuron kautta Vihnusjärveenvaluvat vedet. Sinileväsolujen poistuminen on osoittautunut tehokkaaksi tekopoh<strong>ja</strong>vedenmuodostamisessa, mutta sinileväsoluista vapautuvat liukoiset toksiinit eivät pidätyyhtä tehokkaasti imeytyksen aikana. Käsittelemättömän järviveden imeyttäminen onsyytä keskeyttää tulevaisuudessakin, jos Vihnusjärvessä sinilevää havaitaan.Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista otettujen näytteiden avulla tarkasteltiin tekopoh<strong>ja</strong>vedenmuodostamisen vaikutuksia poh<strong>ja</strong>veden laatuun. Orgaanisen aineen määrää (DOCanalyysi)<strong>ja</strong> laatua (HPSEC-analyysi) pidettiin hyvinä mittareina tähän tarkoitukseen.Maaperään imeytetystä vedestä poistuu orgaanisen aineen suurimolekyyliset fraktiothyvin, <strong>ja</strong> veden DOC-pitoisuus laskee. Maatialan vesilaitokselle pumpattavan raakavedensekoitussuhteen määrittäminen osoittautui vaikeaksi tehtäväksi. Tässä työssä kokeillullamenetelmällä, jossa vesinäytteen orgaanisen aineen molekyylikoko<strong>ja</strong>kaumanavulla arvioitiin sekoitussuhdetta, ei saavutettu luotettavia tuloksia.Tehtyjen tutkimusten mukaan merkittävä Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>veden laatua heikentävätekijä on rantaimeytyminen. Tätä asiaa tutkittiin koejärjestelyllä, jossa järviveden imeytysViikinharjulle keskeytettiin kuudeksi viikoksi syys-lokakuussa 2010. Imeytystauonaikana otettujen raakavesinäytteiden rautapitoisuudet kohosivat jopa arvoon 4,2 mg/l,mitä voidaan pitää epätavallisen korkeana arvona. Myös orgaanisen aineen pitoisuusraakavedessä kasvoi imeytystauon aikana.Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkista otettiin näytteitä imeytystauon päätteeksi. Mielenkiintoisimmattulokset saatiin Vihnuso<strong>ja</strong>n suulla olevasta havaintoputkesta Hp 3/95 <strong>ja</strong> kesäteatterinvieressä si<strong>ja</strong>itsevasta putkesta Hp 9/96. Kummassakin näytteessä ilmeni selkeää
72laadunheikkenemistä imeytystauon vaikutuksesta. Nämä tulokset antavat syyn epäillä,että rantaimeytymistä tapahtuu Vihnuso<strong>ja</strong>n suulla <strong>ja</strong> toisaalta kesäteatterin läheisyydessä.Sen si<strong>ja</strong>an uimarannan kohdalla olevan havaintoputken Hp 4/95 vedenlaatu vastasiorgaanisen aineen osalta täysin luontaisen poh<strong>ja</strong>veden laatua, eikä rantaimeytymisestäollut havaittavissa mitään merkkejä.Tekopoh<strong>ja</strong>vedeksi imeytettävän pintaveden esikäsittelyllä pyritään parantamaan <strong>ja</strong> turvaamaanmuodostuvan tekopoh<strong>ja</strong>veden laatua. Tässä työssä tarkastelluilla kemiallisillaesikäsittelymenetelmillä voidaan saavuttaa 54 – 60 % DOC-vähenemä, kun koagulantinannos on 3,7 – 5,5 mg Al/l. Tehokkaimmin koagulaatiokokeessa poistuivat suuret molekyylikokofraktiot.Sekä DynaSand-hiekkasuodattimilla toteutettava kontaktisuodatusettä Actiflo-laitoksella suoritettava käsittely soveltuvat orgaanisen aineen <strong>ja</strong> kiintoaineenpoistamiseen.Esikäsittelyn vaikutuksia vesilaitoksen raakaveden laatuun ei pystytä suoraan näkemään.Kuitenkin voidaan arvioida, että happea kuluttavan aineksen poistaminenimeytettävästä vedestä ennen maaperään johtamista parantaisi raakaveden laatua. Poh<strong>ja</strong>vedenliukoisen hapen nykyistä korkeampi pitoisuus, joka kemiallisella esikäsittelyllätodennäköisesti saavutettaisiin, vähentäisi raudan <strong>ja</strong> mangaanin liukenemista poh<strong>ja</strong>veteen<strong>ja</strong> ylläpitäisi samalla tekopoh<strong>ja</strong>veden biologista puhdistumista. Näillä perusteillajälkikäsittelyprosessin hapetustarve vähenisi, vaikka sitä kokonaan tuskin voitaisiinkaanvälttää. Esikäsittelyn vaikutus esimerkiksi sinileväsolujen poistamisessa tulisi kir<strong>ja</strong>llisuudenperusteella olemaan merkittävä. Liukoisia levätoksiine<strong>ja</strong> ei kuitenkaan esitetyillävaihtoehdoilla voida ainakaan täysin poistaa.Järviveden esikäsittelyn myötä imeytykseen johdettavan veden määrää olisi mahdollistakasvattaa. Suuremmalla tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostamisen määrällä rantaimeytyminentodennäköisesti vähenisi. Imeytykseen johdettavan veden määrän kasvattaminen nykyisestävirtaamasta 1500 m 3 /d arvoon 2400 m 3 /d olisi mahdollista toteuttaa rakentamallaViikinharjulle muutama uusi kuilukaivo. Vaikka imeytyskaivojen pintakuorma hiemankasvaisikin, ei tukkeutumista voida pitää todennäköisenä.
73LÄHTEETAaltonen, H. 2010. Laborantti, Nokian kaupungin vesihuoltolaitos. Sähköpostiviesti2.11.2010.Airaksinen, J. 1978. Maa- <strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vesihydrologia. Oulu, Kustannusosakeyhtiö Pohjonen.248 s.Carmichael, W. 1992. Cyanobacteria secondary metabolites – the cyanotoxins. Journalof Applied Bacteriology 72. pp. 445 – 459.Drikas, M., Chow, C.W.K., House, J. & Burch, M.D. 2001. Using coagulation, flocculationand settling to remove toxic cyanobacteria. JWWA 93, 2. pp. 100-111.Eynard, F., Mez, K. & Walther, J. 2000. Risk of cyanobacterial toxins in Riga waters(Latvia). Water research 34, 11, pp. 2979-2988.FCG Planeko Oy. 2009. Nokian kaupungin vesihuollon kehittämissuunnitelman päivitys.Nokian kaupunki. 30 s.Frycklund, C. 1992. Artificial Groundwater Recharge - state of the art. Stockholm,VAV. 55 p.Ghosh. 1965. Filtration as related to the removal of iron from ground waters. Dissertation,University of Illinois.Gregor, J.E., Nokes, C.J. & Fenton, E. 1997. Optimising natural organic matter removalfrom low turbidity waters by controlled pH adjustment of aluminium coagulation. Waterresearch, 31, 12, pp. 2949-2958.Hatva, T. 2004. Havainto<strong>ja</strong> poh<strong>ja</strong>vesialueiden sekä tekopoh<strong>ja</strong>vesi- <strong>ja</strong> rantaimeytyslaitostenveden laadusta. Helsinki, Suomen ympäristökeskus, 255. 135 s.Hatva, T., Ärölä, T., Björkell, K.-., Pääkkönen, J. & Efraimsson, J. 1978. Poh<strong>ja</strong>vedenkäsittely <strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen maaperää hyväksi käyttäen. Helsinki, YVY34 b. 62 s.Huisman, L. & Olsthoorn, T.N. 1983. Artificial groundwater recharge.Boston, PitmanAdvanced Publishing Program. 320 p.HyXo Oy. DynaSand-hiekkasuodattimen tuote-esite. Saatavissa:http://www.hyxo.fi/brochure/dynasand_suomi.pdfIihola, H. 1975. Tekopoh<strong>ja</strong>vesitutkimukset. Helsinki, INSKO 125-75 IXb. 35 s.
74Isomäki, E., Britschgi, R., Gustaffson, J., Kuusisto, E., Munsterhjelm, K., Santala, E.,Suokko, T. & Valve, M. 2007. Yhdyskuntien vedenhankinnan tulevaisuuden vaihtoehdot.Helsinki, Suomen ympäristökeskus, 27. 76 s.Juhna, T., Klavins, M. & Eglite, L. 2003. Sorption of humic substances on aquifer materialat artificial recharge of groundwater. Chemosphere, 51, 9, pp. 861-868.Kaas, R. 2010. Proposal Manager, Krüger A/S, Denmark. Sähköpostiviesti 8.12.2010.Karttunen, E. 2003. Vesihuolto 1. Helsinki, Suomen Rakennusinsinöörien liitto. 314 s.Karttunen, E. 2004. Vesihuolto 2. Helsinki, Suomen Rakennusinsinöörien liitto. 684 s.Kaupunkiliiton julkaisu B 192. 1984. Vesilaitosten raakaveden laatuluokitus. Helsinki.49 s.Keijola, A.-M., Himberg, K., Esala, A.-L., Sivonen, K. & Hiisvirta, L. 1988. Sinilevätoksiinienkäyttäytyminen vedenkäsittelyssä. Vesitalous, 29, 4. s. 10 - 14.Kemira. 2010. PAX-18 tuotetiedot. [WWW]. [Viitattu 11.10.2010]. Saatavissa:http://www.kemira.com/SiteCollectionDocuments/Solutions_Products/KW%20tuotteet/PAX18.pdfKinnunen, T. 2005. Poh<strong>ja</strong>vesitutkimusopas. Helsinki, Suomen Vesiyhdistys r.y. 194 s.Kivimäki, A. 1992. Tekopoh<strong>ja</strong>vesilaitokset Suomessa. Helsinki, VYH julkaisu<strong>ja</strong>, A 98.136 s.Kivimäki, A. & Suokko, T. 1996. Artificial recharge of groundwater. Helsinki, NHPReport 38. 309 p.Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys ry. 2010. Järvien vedenlaatu -sivusto.[WWW]. [Viitattu 28.9.2010]. Saatavissa: http://www.kvvy.fi/cgibin/<strong>ja</strong>rvitiedot_nokia.pl?<strong>ja</strong>rvi=Vihnusj%E4rviKokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys ry. 2009. Nokian kaupungin vesihuoltolaitoksenvalvontatutkimukset.Kolehmainen, R. 2008. Natural Organic Matter Biodegradation and Microbial CommunityDynamics in Artificial Groundwater Recharge. Väitöskir<strong>ja</strong>. Tampere, Tampereenteknillinen yliopisto, julkaisu 781. 48 s.Kolehmainen, R., Kortelainen, N., Langwaldt, J. & Puhakka, J. 2009. Biodegradation ofnatural organic matter in long-term continuous-flow experiments simulating artificialgroundwater recharge for drinking water production. Journal of Environmental Quality.In press.Kolehmainen, R., Langwaldt, J. & Puhakka, J. 2007. Natural organic matter (NOM)removal and structural changes in the bacterial community during artificial groundwaterrecharge with humic lake water. Water Research 41. pp. 2715-2725.
75Kytövaara, A. 2001. Raakaveden esikäsittely <strong>ja</strong> tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen; Har<strong>ja</strong>vallankokeet. Diplomityö. Oulu. Oulun yliopisto, rakentamistekniikan osasto. 114 s.Kärki, S. 2005. Myllypuron riskikartoitus. Tampere, Tampereen kaupungin ympäristövalvonnanjulkaisu 1/2005. 20 s. Saatavissa:http://www.tampere.fi/tiedostot/54L1XZgQV/myllypuronriskikartoitus.pdfLahti, K., Kilponen, J., Kivimäki, A.-L. & Erkomaa, K. 1996. Removal of cyanobacteriaand their hepatotoxins from raw water in soil and sediment columns. In: Kivimäki,A.-L. & Suokko, T. Artificial recharge of groundwater. Proceedings of an InternationalSymposium, Helsinki, June 3-5, 1996. Helsinki, NHP Report 38. pp. 187-195.Lahti, K., Lepistö, L., Niemi, J. & Färdig, M. 1993. Eri vesilaitosten tehokkuus levien <strong>ja</strong>erityisesti syanobakteerien poistossa. Helsinki, VYH julkaisu<strong>ja</strong>, A 143. 68 s.Lahti, K., Rapala, J., Färdig, M., Niemelä, M. & Sivonen, K. 1997, Persistence of cyanobacterialhepatotoxin, microcystin-LR in particulate material and dissolved in lakewater. Water research 31, 5. pp. 1005-1012.Laihonen, M. 2010. Sales Manger, HyXo Oy. Sähköpostiviesti 1.12.2010.Latvala, A. 1975. Pikasuodatus poh<strong>ja</strong>veden raudanpoistossa. Helsinki, Vesihallitus 92.153 s.Lindqvist, N. 2001. Optimized coagulation for natural organic matter removal. Diplomityö.Tampere. Tampereen teknillinen yliopisto. 90 s.Lindroos, A.-J., Kitunen, V., Derome, J. & Helmisaari, H.-S. 2002. Changes in dissolvedorganic carbon during artificial recharge of groundwater in a forested esker in SouthernFinland. Water Research 36. pp. 4951 - 5958.Lu, J., Zhang, T., Ma, J. & Chen, Z. 2009. Evaluation of disinfection by-products formationduring chlorination and chloramination of dissolved natural organic matter fractionsisolated from a filtered river water. Journal of hazardous materials 162, 1. pp. 140-145.Matilainen, A. 2007. Removal of the Natural Organic Matter in the Different Stages ofthe Drinking Water Treatment Process. Väitöskir<strong>ja</strong>. Tampere, Tampereen teknillinenyliopisto, julkaisu 651. 58 s.Matilainen, A., Lindqvist, N., Korhonen, S. & Tuhkanen, T. 2002. Removal of NOM inthe different stages of the water treatment process. Environment international 28, 6. pp.457-465.Miettinen, I., Martikainen, P. <strong>ja</strong> Vartiainen, T. 1994. Humus transformation at the bankfiltration water plant. Water Science and technology 30. pp. 179 – 187.Miller, M.J., Critchley, M.M., Hutson, J. & Fallowfield, H.J. 2001. The adsorption ofcyanobacterial hepatotoxins from water onto soil during batch experiments. Water research35, 6. pp. 1461-1468.
76Molarius, R & Pousa, L. 2001. Merkittävät poh<strong>ja</strong>veden pilaantumistapaukset Suomessa1975 - 2000. Pirkanmaan ympäristökeskus. Suomen ympäristö 550.Mountain Empire Communty College. 2010. Water/Wastewater Distance LearningWebsite. [WWW]. [Viitattu 31.8.2010]. Saatavissa:http://water.me.vccs.edu/courses/env110/clipart/beakers.gifNissinen, T.K., Miettinen, I.T., Martikainen, P.J. & Vartiainen, T. 2001. Molecular sizedistribution of natural organic matter in raw and drinking waters. Chemosphere 45, 6-7.pp. 865-873.Nokian kaupungin vesihuoltolaitos. 2010. [WWW]. [Viitattu 28.9.2010]. Saatavissa:http://www.<strong>nokian</strong>kaupunki.fi/palvelut/asuminen_<strong>ja</strong>_rakentaminen/vesi_<strong>ja</strong>_viemari/tekniset_tiedot/Nokian kaupunki. 2007. Maatialan vesilaitoksen <strong>ja</strong> Miharin vedenottamon valvontatutkimusohjelma.Nokia, Nokian vesihuoltolaitos. 25 s.NRCS - Natural Resources Conservation Service. 2010. [WWW]. [Viitattu 3.12.2010].Saatavissa: http://soils.usda.gov/education/resources/lessons/profile/profile.jpgOIVA - ympäristö- <strong>ja</strong> paikkatietopalvelu. [WWW]. [Viitattu 22.11.2010]. Saatavissa:http://wwwp2.ymparisto.fi/scripts/oiva.aspOravainen, R. 2009. Vihnusjärven veden laatu 18.08.2009. Nokia, Nokian kaupunki. 4s.Promaint. 2010. Laitetekniikka-esite. [WWW]. [Viitattu 22.11.2010]. Saatavissa:www.promaint.net/downloader.asp?id=2982&type=1Pääkkönen, E. 2010. Kemira Chemicals. Sähköpostiviesti 25.5.2010.Pöyry Environment Oy. 2008. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen isotooppitutkimus.Vantaa, Nokian kaupunki. 13 s.Pöyry Environment Oy. 2007. Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueen suojelusuunnitelmanpäivitys. Nokia, Nokian kaupungin vesihuoltolaitoksen julkaisu<strong>ja</strong>. 44 s.Rönkä, E., Hatva, T. & Iihola, H. 1977. Tekopoh<strong>ja</strong>veden muodostaminen. Helsinki,YVY tutkimus 34. 215 s.Setälä A. & Assmuth T. 1990. Kemikaalien käyttäytymiseen maaperässä vaikutttavatfysikaalis-kemialliset <strong>ja</strong> mikrobiologiset tekijät. Helsinki, VYH 273. 69 s.SFS-EN 1484. 1997. Vesianalyysi. Ohjeita orgaanisen hiilen kokonaismäärän (TOC) <strong>ja</strong>liuenneen orgaanisen hiilen (DOC) määritykseen. Helsinki, Suomen standardisoimisliittoSFS ry. 15 s.
77SFS 3028. 1976. Veden raudan määritys. Fotometrinen menetelmä. Helsinki, Suomenstandardisoimisliitto SFS ry. 4 s.Sivonen, K. 1996. Cyanobacterial toxins and toxin production. Phycologia 35. pp. 12-24.Sivonen, K. & Jones, G. 1999. Cyanobacterial toxins. Toxic cyanobacteria in water. In:Chorus, I. & Bartram, J. A guide to public health consequences and their supplies.WHO series in environmental management. Routledge, London.STMa 461/2000. Sosiaali- <strong>ja</strong> terveysministeriön asetus talousveden laatuvaatimuksista<strong>ja</strong> valvontatutkimuksista.Suomen ympäristökeskus. 2010. [WWW]. [Viitattu 13.7.2010]. Saatavissa:www.ymparisto.fiSwiderska-Bróz, M. & Rak, M. 2002. On the importance of aluminum coagulant basicityin organic matter removal. Chemical Water and Wastewater Treatment VII. London,IWA Publishing. pp. 153 – 162.Tamski, M. 2010. Käyttöinsinööri, Nokian kaupungin vesihuoltolaitos. Suullinen tiedonanto.Turun Seudun Vesi Oy. 2001. Turun seudun tekopoh<strong>ja</strong>vesihanke, ympäristövaikutustenarviointiselostus 29.6.2001. [Viitattu 28.9.2010]. Saatavissa:http://www.turunseudunvesi.fi/media/documents/YVA_tekstiosa.pdfTurun Seudun Vesi Oy. 2003. Ympäristövaikutusten arviointia täydentävät selvitykset.Turun Seudun Vesi Oy:n julkaisu 3/2003. 66 s. Saatavissa:http://www.turunseudunvesi.fi/media/documents/yva_taydentava.pdfVaitomaa, J. 1998. Sinilevien <strong>ja</strong> niiden tuottamien maksatoksiinien käyttäytyminenimeytyksessä. Helsinki, Suomen ympäristökeskus, Suomen ympäristö 174. 68 s.Valtonen, J. 2010. Toimitusjohta<strong>ja</strong>, Turun seudun vesi Oy. Suullinen tiedonanto27.8.2010.Vartiainen, T. & Liimatainen, A. 1986, High levels of mutagenic activity in chlorinateddrinking water in Finland, Mutation Research/Genetic Toxicology, vol. 169, no. 1-2, pp.29-34.Vartiainen, T., Liimatainen, A. & Kauranen, P. 1987. The use of TSK size exclusioncolumns in determination of the quality and quantity of humus in raw waters and drinkingwaters, Science of The Total Environment 62. pp. 75-84.Vedenpuhdistamoiden suunnitteluohjeet. 1978. Suomen Rakennusinsinöörien liitto. 165s.
78Vrijenhoek, E., Childress, A., Elimelech, M., Tanaka, T. & Beuhler, M. 1998. Removingparticles and THM precursors by enhanced coagualtion. Journal of American WaterWorks Association 90. pp. 139-150.VTT. 2010. Riskianalyysit -sivusto [WWW]. [Viitattu 3.11.2010]. Saatavissa:http://virtual.vtt.fi/virtual/riskianalyysit/index98a4.htmlVuorio, E., Vahala, R., Rintala, J. & Laukkanen, R. 1998. The evaluation of drinkingwater treatment performed with HPSEC. Environment international 24, 5-6. pp. 617-623.
LIITTEET1. Karttakuva Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialueesta2. Maatialan vesilaitoksen jälkikäsittelyn prosessikaavio3. Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkien si<strong>ja</strong>innit kartalla4. Näytteenoton kenttäkortti5. Tuoteseloste Kemwaterin PAX-18
LIITE 1: Maatialanharjun poh<strong>ja</strong>vesialue, 1:36 000. Poh<strong>ja</strong>vesialueen ra<strong>ja</strong> merkitty sinisellä (OIVA 2010).
LIITE 2: Maatialan vesilaitoksen jälkikäsittelyn prosessikaavio.
LIITE 3: Poh<strong>ja</strong>veden havaintoputkien si<strong>ja</strong>innit Maatialanharjussa, 1:8500 (OIVA 2010).
LIITE 4: Näytteenottojen 3.7.2010 <strong>ja</strong> 18.10.2010 kenttäkortit.Kenttäkortti 3.7.2010Tunnus Vedenpinta(m)Kok.pituus(m)Pumppaus(m)Siiviläputki(m pp:sta)PumppausLisätiedotHp 6/95 11,98 16,00 14,00 12,5 - 16 8.15 - 8.35 Heti kirkasHp 5/95 11,81 25,95 18,00 13,5 - 26 8.52 - 9.12 Heti kirkasHp 9/96 19,35 37,20 28,00 21 - 37 9.37 - 10.10Hp 4/95 4,32 14,60 9,00 2 - 14,6 10.25 - 10.52Hp 3/95 4,10 30,85 17,00 3,5 - 31 11.05 - 11.30Kirkastumiseen 13 minAluksi rautaa5 minKirkastumiseen 5 minHp 2/95 16,05 30,60 23,00 15 - 30,6 13.15 - 13.35 Heti kirkasHp 1/95 23,70 29,40 26,00 23 - 29 14.30 - 14.55 Heti kirkasKenttäkortti 18.10.2010Tunnus Vedenpinta(m)Kok.pituus(m)Pumppaus(m)Siiviläputki(m pp:sta)PumppausLisätiedotHp 6/95 12,66 16,00 14,00 12,5 - 16 8.55 - 9.15 Heti kirkasHp 5/95 12,36 25,95 18,00 13,5 - 26 9.30 - 9.55 5 min sameaHp 9/96 19,72 37,20 28,00 21 - 37 10.10 - 10.40Hp 4/95 4,84 14,60 9,00 2 - 14,6 11.00 - 11.2010 minsameaHeti kirkasHp 3/95 4,62 30,85 17,00 3,5 - 31 11.30 - 11.55SameaHp 2/95 16,60 30,60 23,00 15 - 30,6 12.20 - 12.35 Heti kirkasHp 1/95 24,50 29,40 26,00 23 - 29 12.50 - 13.05 Heti kirkas
LIITE 5: Tuoteseloste Kemwaterin polyalumiinikloridista PAX-18 (Kemira 2010)