Luonnonkuituja tuottavien kasvien tuotanto Sastamalan ympäristössä
Luonnonkuituja tuottavien kasvien tuotanto Sastamalan ympäristössä
Luonnonkuituja tuottavien kasvien tuotanto Sastamalan ympäristössä
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Luonnonkuituja</strong> <strong>tuottavien</strong> <strong>kasvien</strong><br />
<strong>tuotanto</strong> <strong>Sastamalan</strong> <strong>ympäristössä</strong><br />
Marketta Saastamoinen, Kaija Vesanen ja Jukka Saarinen<br />
Kuva Merja Mäkinen
<strong>Luonnonkuituja</strong> <strong>tuottavien</strong> <strong>kasvien</strong><br />
<strong>tuotanto</strong> <strong>Sastamalan</strong> <strong>ympäristössä</strong><br />
Marketta Saastamoinen, Kaija Vesanen ja Jukka Saarinen<br />
Kirjallisuuskatsaus on toteutettu osana Luonnonkuitukomposiittien<br />
oppimisympäristön ja koulutuksen kehittäminen –hanketta, jonka päärahoittaja on<br />
Euroopan aluekehitysrahasto EAKR Pirkanmaan liiton kautta. Hanketta rahoittavat<br />
myös <strong>Sastamalan</strong> ja Huittisten kaupungit.<br />
ISBN 978-952-6616-00-1 (nid.)<br />
ISBN 978-952-6616-01-8 (PDF)<br />
<strong>Sastamalan</strong> koulutuskuntayhtymä<br />
Huittinen 2011
Johdanto<br />
1<br />
Tämä kirjallisuuskatsaus on tehty osana <strong>Sastamalan</strong> koulutuskuntayhtymän Luonnonkuitukomposiittien<br />
oppimisympäristön ja koulutuksen kehittäminen – hanketta. Hankkeelle on saatu EAKRrahoitusta<br />
Pirkanmaan liitosta. Työssä on koottu yhteen pääasiassa Suomessa tehtyä peltobiomassoihin<br />
liittyvää tutkimusta ja kehitystyötä.<br />
Raportissa selvitetään toimeksiannon mukaisesti <strong>Sastamalan</strong> koulutuskuntayhtymän alueella tuotettavien<br />
kuitukomposiitin raaka-aineeksi soveltuvien <strong>kasvien</strong> <strong>tuotanto</strong>alat. Kirjallisuuskatsauksessa<br />
käsitellään eri <strong>kasvien</strong> viljelyyn ja kuitusadon korjuuseen liittyviä kysymyksiä sen mukaan miten<br />
tärkeäksi kasvi kuituraaka-ainetuotannon kannalta koetaan.<br />
Kuitukomposiitti<strong>tuotanto</strong>on soveltuvina mahdollisina kasvilajeina esitellään kuitu- ja öljypellava,<br />
kuitu- ja öljyhamppu, viljojen olki, ruokohelpi ja muita nurmiheiniä sekä nokkonen, kauran kuori ja<br />
järviruoko. Näistä kasveista on käsitelty lajikkeita, kemiallista koostumusta, viljelyä, korjuuta sekä<br />
käyttöä koskevia tuloksia. Liitteeseen on koottu tietoa toteutetuista luonnonkuituhankkeista ja<br />
muusta peltokuitututkimuksesta Suomessa.
2<br />
Sisältö<br />
1. Kuitukomposiitit ...................................................................................................................................................... 4<br />
Jukka Saarinen .................................................................................................................................................................. 4<br />
1.1. Komposiittien määritelmiä ................................................................................................................................ 4<br />
1.2. Kuitujen luokittelu ............................................................................................................................................ 4<br />
1.3. Kuitujen sijainti kasveissa ................................................................................................................................. 5<br />
1.4. Kasvikuitujen rakenne ja kemiaallinen koostumus ........................................................................................... 6<br />
1.5. Luonnonkuidut komposiittien raaka-aineena .................................................................................................... 9<br />
1.6. Luonnonkuitujen tärkeimmät edut komposiiteissa .......................................................................................... 10<br />
1.7. Kuitukomposiittien ympäristövaikutukset ....................................................................................................... 12<br />
1.8. Komposiiteissä käytettävät muovit ................................................................................................................. 13<br />
1.9. Pelto<strong>kasvien</strong> tuottaminen komposiitin raaka-aineeksi .................................................................................... 14<br />
1.10. Kasvien kuitupitoisuus ja sen muutokset .................................................................................................... 15<br />
1.11. Kasvilajien satotasojen ja kuitumäärän vertailua meillä ja muualla ........................................................... 17<br />
1.12. Sadon korjuukustannuksia ja kuituraaka-aineen hinnoitteluperusteita ....................................................... 18<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 19<br />
2. Luonnonkuitukasvit, viljely ja kauppa ................................................................................................................ 23<br />
Marketta Saastamoinen ................................................................................................................................................... 23<br />
2.1. Viljelyalat <strong>Sastamalan</strong> seudulla....................................................................................................................... 23<br />
2.2. Luonnonkuitu<strong>kasvien</strong> viljelyalat EU:n alueella ja luonnonkuitujen kauppa ................................................... 24<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 27<br />
3. Kuitu- ja öljypellava sekä öljy- ja kuituhamppu ................................................................................................. 28<br />
Marketta Saastamoinen ................................................................................................................................................... 28<br />
3.1. Johdanto .......................................................................................................................................................... 28<br />
3.2. Pellavan ja hampun viljelyn ja käytön historia ................................................................................................ 28<br />
3.3. Toteutetut pellava- ja hamppuhankkeet ja muu tutkimus ................................................................................ 30<br />
3.4. Pellava ja hamppu: öljy- ja kuitupellavan sekä hampun kuitu ja koostumus .................................................. 30<br />
3.5. Pellava ............................................................................................................................................................. 40<br />
3.5.1. Kuitu- ja öljypellavan viljely: kylvö ja käytettävä kylvösiemenmäärä ................................................... 40<br />
3.5.2. Pellavan lannoitus ................................................................................................................................... 42<br />
3.5.3. Pellavan esikasvi ja pellava esikasvina ................................................................................................... 43<br />
3.5.4. Pellavan kasvinsuojelu ........................................................................................................................... 43<br />
3.5.5. Kuitu- ja öljypellavalajikkeet, siemen- ja varsisato sekä kuitupitoisuus ................................................ 47<br />
3.5.6. Pellavakuitu ja sen ominaisuudet, perinnöllinen vaihtelu ....................................................................... 56<br />
3.5.7. Pellavan kasvuaika ................................................................................................................................. 59<br />
3.5.8. Pellavan varsi, pituus ja laonkesto .......................................................................................................... 60<br />
3.5.9. Pellavakuidun mikrobiologinen laatu ..................................................................................................... 60<br />
3.5.10. Öljy- ja kuitupellavan sadon korjaaminen .............................................................................................. 60<br />
3.5.11. Pellavan varsisadon ja kuidun käyttö ..................................................................................................... 61
3<br />
3.6. Hamppu ........................................................................................................................................................... 63<br />
3.6.1. Kuitu- ja öljyhamppu .............................................................................................................................. 63<br />
3.6.2. Hampun kylvö, kylvötiheys .................................................................................................................... 63<br />
3.6.3. Maalaji ja lannoitus ................................................................................................................................ 63<br />
3.6.4. Hampun kasvinsuojelu ........................................................................................................................... 64<br />
3.6.5. Hamppulajikkeet..................................................................................................................................... 64<br />
3.6.6. Hamppukuidun mikrobiologinen laatu ................................................................................................... 68<br />
3.6.7. Hampun sadon korjuu ............................................................................................................................. 68<br />
3.6.8. Hamppusadon käyttö .............................................................................................................................. 68<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 68<br />
4. Viljan olki ............................................................................................................................................................... 74<br />
Marketta Saastamoinen ................................................................................................................................................... 74<br />
Oljen käyttö .................................................................................................................................................................. 77<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 80<br />
5. Kuitujen tuottaminen heinäkasveista ................................................................................................................... 81<br />
Jukka Saarinen ................................................................................................................................................................ 81<br />
5.1. Yleistä nurmi<strong>kasvien</strong> viljelystä ....................................................................................................................... 81<br />
5.2. Nurmi<strong>kasvien</strong> viljelyn laajuus ......................................................................................................................... 82<br />
5.3. Suomessa viljeltäviä tärkeimpiä nurmikasveja................................................................................................ 82<br />
5.4. Nurmi<strong>kasvien</strong> tuottaminen kuitukasveiksi ...................................................................................................... 83<br />
5.5. Nurmi<strong>kasvien</strong> satotasot, kuitusaanto %:t ja kuitusadot ................................................................................... 84<br />
5.6. Nurmikasvikuidun tuotannon kannattavuuden arviointia ................................................................................ 85<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 85<br />
6. Järviruoko, nokkonen ja kauran kuori ................................................................................................................ 86<br />
Kaija Vesanen .................................................................................................................................................................. 86<br />
6.1. Järviruoko ........................................................................................................................................................ 86<br />
6.2. Kauran kuori.................................................................................................................................................... 87<br />
6.3. Nokkonen ........................................................................................................................................................ 88<br />
6.4. Muita kuitukasveja .......................................................................................................................................... 89<br />
Lähdeluettelo ................................................................................................................................................................ 89<br />
LIITE 1 ............................................................................................................................................................................. 91
4<br />
1. Kuitukomposiitit<br />
Jukka Saarinen<br />
1.1. Komposiittien määritelmiä<br />
Komposiitilla tarkoitetaan kahden tai useamman materiaalin yhdistelmää, jossa materiaalit toimivat<br />
yhdessä, mutta eivät ole liuenneet tai sulautuneet toisiinsa (KURRI ym. 1999) . Komposiittivalmistuksessa<br />
tähdätään materiaaleihin ja tuotteisiin, joissa yhdistyvät raaka-ainekomponenttien hyvät<br />
ominaisuudet ja niiden heikkoudet minimoituvat. Komposiiteissa kokonaisuuden yhteen sitova<br />
yhdiste nk. matriisi, on jokin muoviyhdiste, useimmiten joko kesto- tai kertamuovi.<br />
Kuitukomposiiteilla tarkoitetaan yhdistettä, joka koostuu lujuutta lisäävistä kuiduista, kokonaisuuden<br />
yhteen sitovasta muovimatriisista sekä mahdollisista lisäaineista. Esimerkki tällaisesta on lasikuitukomposiitti.<br />
Hajoamattoman ja palamattoman lasikuidun käyttö komposiitin lujitteena vaikeuttaa<br />
kuitenkin tuotteen kierrätystä ja loppusijoittamista.<br />
Luonnonkuitukomposiitilla tarkoitetaan yhdistettä, jossa muovimatriisi yhdistetään luonnosta<br />
saatavien kasviperäisten kuitujen kanssa. Kuidut voivat olla puuperäisiä tai pellolla tuotetuista kasveista<br />
erotettuja ns. agrokuituja. Kasvikuitujen käytöllä on monia taloudellisia, teknisiä ja ympäristökuormitukseen<br />
liittyviä etuja lasikuitulujitteen käyttöön verrattuna. Kuitulujitettujen komposiittien<br />
tavoitteena ovat tuotteet, joissa korkea lujuus ja jäykkyys yhdistyvät keveyteen.<br />
1.2. Kuitujen luokittelu<br />
Kuidut voidaan luokitella ylimmällä tasolla sen mukaan, esiintyvätkö kuidut luonnossa sellaisenaan,<br />
jolloin puhutaan luonnonkuiduista vai tuotetaanko ne jonkin teollisen muuntoprosessin avulla,<br />
jolloin käytetään nimitystä tekokuidut. Määritelmän mukaan kaikkien luonnonkuitujen raaka-aineen<br />
ei tarvitse olla alkuperältään eloperäistä ja uusiutuvaa eikä kaikkien tekokuitujen uusiutumattomia<br />
(Kaavio 1).<br />
Kasvikuidut<br />
pellava<br />
puuvilla<br />
Kaavio 1. Kuitujen luokittelu (finatex 12.7.2011 mukaeltu)<br />
Luonnonkuidut<br />
Eläinkuidut<br />
villa, silkki,<br />
karvat<br />
Mineraalikuidut<br />
asbesti wollastoniitti<br />
Kuidut<br />
Muuntokuidut<br />
viskoosi<br />
asetaatti<br />
Tekokuidut<br />
Synteettiset<br />
kuidut<br />
nylon<br />
kevlar<br />
Epäorgaaniset<br />
kuidut<br />
lasikuitu metallikuitu
5<br />
1.3. Kuitujen sijainti kasveissa<br />
Tämän selvityksen kannalta tärkein ryhmä, kasvikuidut voidaan ryhmitellä sen mukaan, missä osassa<br />
kasvia kuidut esiintyvät. Jaotelman mukaisesti kuituja nimitetään varsi-, niini-, siemen-, lehti-,<br />
hedelmä- ja puukuiduiksi (Kaavio 2).<br />
Kaavio 2. Luonnonkuitujen jaottelu esiintymispaikkansa mukaan kasvissa ja<br />
(MOHANTY & al. 2005 Muokattu lähteestä s. 45)<br />
Kasvikuidut<br />
Varsikuidut viljat, heinät, maissi, bambu, sokeriruoko<br />
- maissi<br />
-maissi<br />
Niinikuidut pellava, hamppu, juutti, rami, kenaf<br />
-maissi<br />
Siemenkuidut puuvilla, kapokki<br />
Lehtikuidut ananas, sisal<br />
-maissi<br />
Hedelmäkuidut kookos<br />
Puukuidut kuusi, mänty, koivu, eukalyptus<br />
Puukuidut sijaitsevat puuvartisten <strong>kasvien</strong> jälsikerroksen sisäpuolisessa puuosassa yhteen kasvaneina<br />
johtojännekehinä (TERÄVÄ & al. 2008 s. 81). Varsikuidut ovat putkilo<strong>kasvien</strong> varsien tukisolukkoa<br />
sekä varsien johtosolukoiden puuosan solukkoa. Johtosolukot sijaitsevat yksisirkkaisilla<br />
kasveilla varren poikkileikkauspinnalla hajallaan (Kuva 1.) ja kaksisirkkaisilla kasveilla kehämäisesti<br />
kasvin varressa (Kuva 2). Niinikuidut sijaitsevat kaksisirkkaisten <strong>kasvien</strong> varren pintaosan<br />
nilakerroksessa toisistaan erillään olevina kuitukimppuina (Kuva 3).<br />
Kuva 1. Maissin varren poikkileikkaus Kuva 2. Auringonkukan varren poikkileikkaus<br />
Kuvat 1 ja 2. Teoksesta Terävä, E. & Kanervo, E. Kasvianatomia s. 81.
6<br />
Kuva 3. Pellavan varren rakenne: 1. pintakerros, 2. kuitukimppu, 3. yksittäinen kuitusolu<br />
(peruskuitu), 4. päistäre, 5. ydinkanava (FRÖIER & ZIENKIEWICZ 1991)<br />
Suomen oloissa kaupallisesti ylivoimaisesti tärkeimmän ryhmän muodostavat puukuidut. Myös<br />
varsi- (olki, heinät, järviruoko) ja niinikuidut (pellava, hamppu) omaavat kaupallisen potentiaalin.<br />
Siemen-, lehti- ja hedelmäkuiduilla ei Suomessa ole merkitystä, mutta muualla näihin kasviryhmiin<br />
kuuluu tärkeitä kuitukasveja.<br />
1.4. Kasvikuitujen rakenne ja kemiaallinen koostumus<br />
Kasvikuidut l. peruskuidut ovat kuolleita, paksuseinäisiä, pitkiä, solunseinällisiä soluja. Kuitujen<br />
massa koostuu valtaosin onton keskiosan ympärillä olevasta solunseinämäaineksesta. Solunseinä<br />
koostuu ns. primaarisesta ja kerroksellisesta sekundaarisesta solunseinästä (Kuva 4). Kuitusolujen<br />
solunseinän painosta, paksuudesta ja selluloosasta suurin osa on kertynyt sekundaarisen solunseinän<br />
kerroksiin. Sekundaarinen solunseinä ja sen sisältämä selluloosa antaa kuidulle sen korkean vetolujuuden<br />
(LEHTINIEMI 2011 s. 4). Puuvartisilla kasveilla suurimmalla osalla soluista on sekundaarinen<br />
solunseinä, mutta ruohovartisilla kasveilla näitä on lähinnä erilaisissa tuki- ja johtosolukoissa<br />
(SAARELA 2003 kuva 12). Moniin <strong>kasvien</strong> soluihin, kuten kasvusoluihin ja tylppysoluihin (TE-<br />
RÄVÄ ym. 2008 s. 31), ei muodostu sekundaarista solunseinää lainkaan.
7<br />
Kuva 4. Pellavan peruskuidun soluseinän rakenne. S1 on peruskuidun sekundaarisen soluseinän<br />
sisäkerros, S2 keskikerros ja S3 ulkokerros. P on primaarinen soluseinä (LEHTINIEMI 2011 s. 4)<br />
Kemiallisesti solunseinä on pääosin selluloosaa, hemiselluloosaa, ligniiniä, pektiiniä sekä vesiliukoisia<br />
ainesosia. Näistä selluloosa, hemiselluloosa ja ligniini ovat soluseinän peruskomponentteja,<br />
jotka määräävät kuitujen fysikaaliset ominaisuudet (MOHANTY & al. 2005 s.46 – 47). Näiden<br />
pitoisuudet vaihtelevat kasvilajista, kasvinosasta ja kasvin kehitysasteesta toiseen.<br />
Kuidut (solunseinä) syntyvät hierarkkisesta rakenteesta, jossa ”perusyksikkö” on kuusihiiliatominen<br />
yleinen luonnossa esiintyvä hiilihydraatti, glukoosi. Kuvassa 5 on kuvattu glukoosimolekyylien<br />
ketjuuntuminen ja liittyminen sivusuunnassa yhteen sekä rakenneosat, joista päädytään lopulta itse<br />
kuituun.
8<br />
Kuva 5. Kuidun muodostuminen (Mäkinen, 2010)<br />
Peruskuidut esiintyvät usein kasveissa yhteen kasvaneina kuitukimppuina (esim. pellavan ja hampun<br />
niinikuidut). Myös teknisissä sovelluksissa kuituja käytetään usein kuitukimppuina. Kuituja<br />
kutsutaan tällöin tekniseksi kuiduksi. Kuitukimput syntyvät <strong>kasvien</strong> pektiinin sitoessa yksittäiset<br />
peruskuidut yhteen (Kuva 6). Kuidut liittyvät yhteen myös pituussuunnassa, mistä syystä kuitukimput<br />
voivat olla jopa metrin pituisia, vaikka itse kuidut ovat korkeintaan kymmeniä millimetrejä pitkiä.<br />
Teknisistä kuiduista valmistetuissa komposiiteissa on kaksi rajapintaa; yksi teknisen kuidun ja<br />
muovimatriisin välillä sekä toinen kuitukimpussa peruskuitujen välillä. Kuitukimpun pektiinisidokset<br />
ovat itse kuitua heikompia, joten jos komposiitin lujuutta halutaan vahvistaa, on käytettävä kuitukimppujen<br />
sijasta peruskuituja (MOHANTY & al. 2005 s. 49).
9<br />
Kuva 6. Poikkileikkaus pektiinin sitomasta kuitukimpusta pellavalla<br />
(MOHANTY & al. 2005 s. 49)<br />
Kuitujen muoto ja koko sekä kuituseinämän paksuus ja rakenne vaikuttavat kuitujen lujuuteen, taipuisuuteen<br />
ja niistä valmistettujen kuitumateriaalien ominaisuuksiin (WOOD 19981). Kuiduilla on<br />
eri tekniset käyttötarkoitukset ominaisuuksiensa mukaisesti. Kuidun pituus ja leveys sekä pituuden<br />
ja leveyden suhde ovat tärkeimpiä kuitujen muototekijöitä. Paperinvalmistukseen käytettävissä kuiduissa<br />
tämä suhde on yleensä alle 100, mutta tekstiilikuiduissa yli 1000 (McDOUGALL 1993).<br />
Paperinvalmistusta varten kuituja luokitellaan yleisesti myös pelkästään pituutensa mukaan pitkiin<br />
ja lyhyihin kuituihin.<br />
1.5. Luonnonkuidut komposiittien raaka-aineena<br />
Luonnonkuitujen ominaisuuksista on vaikea laatia yksityiskohtaista taulukkoa, joka yhdistäisi kaikki<br />
laatuominaisuudet. Tulokset vaihtelevat kuitujen ja käytettyjen testausmenetelmien mukaan.<br />
Aina ei myöskään kerrota onko testauksessa käytetty peruskuitua tai kuitukimppua. Kuitujen tehtävänä<br />
on toimia jäykkinä ja lujina kuormankantajina. Kuitulujitetuiila komposiiteilla pyritään tuotteisiin,<br />
joissa yhdistyvät korkea lujuus ja jäykkyys keveyteen (LEHTINIEMI 2011 s. 15).<br />
Kasvimassa saattaa soveltua sellaisenaankin komposiitin raaka-aineeksi. Niin sanotuissa puumuoveissa<br />
muoviin on sekoitettu pelkkien kuitujen sijasta sahanpurua, puunkuorta tai oksia. Tällöin<br />
ei ole kuitenkaan kyse varsinaisista kuitukomposiiteista, vaikka tuotteet niitä ominaisuuksiltaan<br />
muistuttavatkin (RITAMÄKI 2010 s. 4).<br />
Yleensä komposiitit valmistetaan kuitenkin yhdistämällä muovimatriisi kuidutetun kasvimateriaalin<br />
kanssa. Kuidutuksessa raaka-aineesta poistetaan hemiselluloosa ja ligniini, jolloin jäljelle jää pääasiassa<br />
selluloosasta koostuva kuitujae.<br />
Erilaisia kuituja, muoveja ja lisäaineita yhdistelemällä voidaan luonnonkuitukomposiittien ominaisuuksia<br />
muokata halutuiksi. Raaka-aineisiin liittyvä merkittävä ongelma on kasvikuitujen ja muovien<br />
välinen luontainen epäsopivuus. Kasvikuidut ovat vesihakuisia l. hydrofiilisiä ja muovit vettä<br />
hylkiviä l. hydrofobisia. Komponenttien erilainen luonne heikentää raaka-aineiden keskinäistä sitoutumista<br />
toisiinsa (adheesio). Vain hyvin muodostunut liitäntäpinta siirtää ulkopuolelta tulevan<br />
kuormituksen muovimatriisista kuituihin. Kuitujen vetolujuus voidaan hyödyntää täysimääräisesti<br />
ainoastaan silloin, kun ne katkeavat ennen kuin irtoavat sidosaineesta (WOLLENDORFER & BA-<br />
DER 1997). Useimpiin käyttötarkoituksiin luonnonkuitukomposiittien tekniset ominaisuudet riittävät<br />
ja sopivat kuitenkin hyvin. Kun kuitumateriaali ja muovi yhdistetään, saavutetaan uusia ominaisuuksia,<br />
jotka ovat parempia kuin kummassakaan raaka-aineessa yksinään. Tyypillisimmät muu-
10<br />
tokset ovat luonnonkuitujen kosteudenkestävyyden paraneminen ja muovin jäykkyyden lisääntyminen.<br />
Jotta matriisi voisi siirtää kuorman kuidulle, on kuitujen oltava riittävän pitkiä. Kun kuidun pituus<br />
kasvaa, komposiittia lujittava vaikutus tehostuu (CALLISTER 2003). Liian pitkä kuitu aiheuttaa<br />
kuitenkin nk. flokkeja, mitkä vaikeuttavat kuidun syöttöä ja sekoittumista tasaisesti polymeerimatriisin<br />
sekaan. Liian lyhyt kuitu toimii puolestaan vain täyteaineen tapaan, eli ne jäykistävät muovia,<br />
mutta eivät tee siitä sitkeää (KOTO ym. 2004). Kuidun tasainen sekoittuminen muovimatriisin<br />
kanssa on kuitenkin jopa kuidun pituutta tärkeämpää (RITAMÄKI 2010 s. 10).<br />
Kuidun optimipituudelle on ilmoitettu arvo 2-4 mm (MOHANTY & al. 2005 s. 110). Kuidun tavoitepituus<br />
riippuu myös komposiitin valmistusmenetelmästä sekä valmistettavasta tuotteesta. Märkärainaukseen<br />
käytettävälle kuidulle on annettu optimipituudeksi 0,5-2,0 mm (Suullinen tiedonanto<br />
Esko Järvinen 2011).<br />
Paperin valmistukseen käytetään kuoritun puun runko-osasta valmistettuja kuituja, jotka ovat tasalaatuisia<br />
(MOHANTY 2005 s. 67). Pellolla kasvaneissa ruohovartisissa kasvimassoissa lopputuotteen<br />
laatuvaihtelu on suurempaa, koska peltokuidun raaka-aine sisältää sekä varsia että lehtiä, joiden<br />
sisältämien kuitujen laatu poikkeaa toisistaan (ILVESSALO-PFÄFFLI 1995). Luonnonkuitujen<br />
ominaisuuksiin vaikuttaa myös ulkoiset tekijät, kuten kasvin kehitysaste, sadonkorjuu, varastointi ja<br />
sadon prosessointi, joiden tulee olla mahdollisimman hallittuja. Vasta näin toimien luonnonkuitujen<br />
korkea lujuus, mikrobiologinen laatu ja tasalaatuisuus voidaan säilyttää (MOHANTY & al. 2005 s.<br />
39–40).<br />
Varsinaisten kuitusolujen seinät eivät juuri sisällä epäorgaanisia aineita pektiinin kalsiumia lukuun<br />
ottamatta (McDOUGALL ym. 1993). Pelto<strong>kasvien</strong> mineraalipitoisuus on monivuotisia puuvartisia<br />
kasvilajeja korkeampi vaihdellen havupuiden 1 %:sta riisin jopa 20 %:iin (Taulukko 5). Puuvartiset<br />
kasvit lisäksi kuoritaan ennen sellun keittoa, jolloin puusta erotetaan runsaimmin kivennäisaineita<br />
sisältävä kuoriosa. Pellolla tuotettu kuidun raaka-aine käytetään useimmiten kokonaisuudessaan,<br />
jolloin myös muiden, kuin korkean kuitupitoisuuden omaavan kasvinosien ja solukoiden mineraalit<br />
tulevat mukaan prosessiin. Kasvimateriaalien korkea mineraalipitoisuus vaikeuttaa kuidutuksen<br />
keittoprosessia. Haitallisin mineraali on pii, jonka korkea pitoisuus kuluttaa mm. enemmän laitteistoja<br />
(WATSON ja GARTSIDE 1976), sekä vaikeuttaa kemikaalien ja energian talteenottoa (RA-<br />
NUA 1977).<br />
Luonnonkuitujen käytöllä saavutettavan edun suuruus vaihtelee tuotteittain. On sovelluskohteita,<br />
joissa epäorgaaniset kuidut ovat parempia. Esimerkiksi tuotteissa, jotka joutuvat vaikeisiin sääolosuhteisiin<br />
tai sovelluksissa, joissa vaaditaan hyvin suurta lujuutta, lasikuidun käyttö lujitteena on<br />
perusteltua. Luonnonkuitukomposiittien ympäristöetu saavutetaan usein tuotteen välillisillä ominaisuuksilla<br />
kuten tuotteen keventymisellä kuin itse kuidun alkuperällä (BOS 2004).<br />
1.6. Luonnonkuitujen tärkeimmät edut komposiiteissa<br />
Luonnonkuitujen, synteettisten kuitujen ja muovien hintoja<br />
Merkittävimmät syyt komposiittien lasikuidun korvaamiseen luonnon kuiduilla ovat niiden lasikuitua<br />
edullisempi hinta, kierrätettävyys ja helpompi lopullinen hävitettävyys. Luonnonkuitujen käyttö<br />
tasaa myös itse lopputuotteen hintavaihtelua, kun osa öljypohjaisesta muovista korvataan vakaampihintaisella<br />
kuidulla. Taulukon 1 hintatiedot osoittavat osan luonnonkuiduista olevan merkittävästi<br />
edullisempia kuin lasikuitu joskin annettujen hintojen vaihteluväli on suuri.
11<br />
Taulukko 1. Kuitujen hintoja (LEWIN 2007, BAILLIE 2004), muovit (KOSKINEN<br />
– Tiedonanto sähköpostilla 3.10.2011, havu- ja lehtisellun hinta: (MT 9.11.2011))<br />
Luonnonkuitujen keveys<br />
Kuitulajit: Hinta (€/ kg)<br />
<strong>Luonnonkuituja</strong>: Pellava 2,29 - 11,47<br />
Juutti 0,12 - 0,35<br />
Hamppu 0,57 - 1,73<br />
Puuvilla 1,61 - 4,59<br />
Havupuusellu 0,65 - 0,70<br />
Lehtipuusellu 0,50 - 0,60<br />
Tekokuituja: E-lasikuitu 0,90 - 2,63<br />
Aramidi 13,0 - 40,0<br />
Hiilikuitu 20 - 140<br />
Muovit: Polystyreeni 2<br />
Polypropeeni 2 – 3<br />
Biohajoava muovi PLA 3 – 4<br />
Luonnonkuitukomposiitit ovat lasikuituvahvisteisia kevyempiä. Luonnonkuituvahvisteisen komposiitin<br />
paino on n. 550–800 kg/m3, mikä on vain hieman kuivaa puuta painavampaa, mutta huomattavasti<br />
esimerkiksi puhdasta muovia kevyempää (RITAMÄKI 2010 s. 6). Kevyt, luja rakenne on<br />
useimmissa sovelluksissa eduksi ja mahdollistaa esimerkiksi autoteollisuudessa kevyiden sisäverhoiluelementtien<br />
valmistuksen ja välillisesti alhaisemman polttoaineen kulutuksen sekä ympäristövaikutuksen.<br />
Kuitujen hyvä vetolujuus<br />
Luonnonkuitujen vetolujuus on useimpiin käyttösovelluksiin riittävä. Niiden vetolujuus ei kuitenkaan<br />
pärjää epäorgaanisille kuiduille, joilla lujuus on moninkertainen luonnonkuituihin verrattuna.<br />
Lasikuitu on kuitenkin myös painavampaa, ja jos luonnonkuitujen ja lasikuidun lujuus suhteutetaan<br />
kuitujen painoon, niin ero vetolujuuksissa pienenee.<br />
On kehitetty myös tuotteita, joihin on sekoitettu sekä luonnon kuituja että epäorgaanisia kuituja.<br />
Näissä nk. hybridikomposiiteissa luonnonkuituja lujitetaan tarvittavalla määrällä mineraalikuituja,<br />
esimerkiksi sekoittamalla puolet pellava- ja puolet hiilikuitua (ANON 2008).
12<br />
Taulukko 2. Kuitujen tiheys, halkaisija ja vetolujuusarvoja<br />
(Mohanty, K. & al. 2005 s. 41, mukaeltu)<br />
Kasvi Tiheys Kuidun halkaisija Vetolujuus<br />
(g/cm3) (µm) (MPa)<br />
pellava 1,5 40-600 345–1500<br />
hamppu 1,47 25-500 690<br />
juutti 1,3-1,49 25-200 393–800<br />
kenaf 930<br />
nokkonen 650<br />
sisal 1,45 50-200 468–700<br />
puuvilla 1,5-1,6 12-38 287–800<br />
kookos 1,15-1,46 100-460 131–220<br />
lasikuitu 2,55
13<br />
Taulukko 3. Uusiutumattoman energian tarve pellava- ja lasikuitumattojen valmistuksessa<br />
(JOSHI & al. 2004)<br />
Pellavakuitumatto MJ/kg Lasikuitumatto MJ/kg<br />
Siementen tuottaminen 0,05 Raaka-aineet 1,7<br />
Lannoitteet 1,00 Sekoitus 1,0<br />
Kuljetus 0,90 Kuljetus 1,6<br />
Viljely 2,00 Sulatus 21,5<br />
Kuitujen erotus 2,70 Kehruu 5,9<br />
Maton valmistus 2,90 Maton valmistus 23,0<br />
Kokonaistarve 9,55 54,7<br />
Luonnonkuitukomposiittien hävittäminen<br />
Elinkaarensa lopulla luonnonkuitukomposiittien merkittävä etu mineraalikuitukomposiitteihin verrattuna<br />
on niiden helpompi hävittäminen. Yksinkertaisimmillaan luonnonkuituvahvisteiset tuotteet<br />
voidaan polttaa muun poltettavan jätteen mukana, jolloin lopputuloksena syntyy vain hiilidioksidia<br />
ja vettä (JOSHI & al 2004). Myös lasikuituvahvisteinen komposiitin muovi voidaan polttaa, mutta<br />
tällöin lasikuituvahviste jää tuhkaan. Jos kuitukomposiitin muovimatriisina on käytetty biohajoavaa<br />
muovia, se voidaan hävittää myös kompostoimalla.<br />
Kasvikuitujen laatuvaatimukset komposiitteja varten<br />
Huolimatta edellä mainituista monista hyvistä piirteistä luonnonkuidulla ja niistä valmistetuilla<br />
komposiiteilla on myös ominaisuuksia, joissa ne eivät pärjää mineraalikuitukomposiiteille. Alla<br />
olevaan luetteloon on koottu tärkeimpiä luonnonkuitukomposiittien heikkouksia (MOHANTY & al.<br />
2005):<br />
- luonnonkuitukomposiittien lujuusominaisuudet heikompia kuin mineraalikuitukomposiiteilla<br />
- kuitujen hajoaminen yli 200°C ja heikko palonkesto<br />
- kuitujen hydrofiilinen luonne, kuitujen lahoaminen, homehtuminen sekä epämiellyttävä haju<br />
- kuitujen heikko pitkäaikaiskestävyys<br />
Pellolla tapahtuvaa kuitu<strong>kasvien</strong> <strong>tuotanto</strong>a kritisoidaan myös sen kilpaillessa ruuantuotannossa olevasta<br />
viljelymaasta. Osa kuitukasveista menestyy kuitenkin vaatimattomissa kasvuoloissa, kuten<br />
Suomessa ruokohelpi, käytöstä poistetuilla turpeen<strong>tuotanto</strong>alueilla tai Suomea eteläisemmillä alueilla<br />
sisal, joka menestyy myös kuivissa ja karuissa oloissa. Ruuantuotannon edellytykset ovat näissä<br />
oloissa heikot.<br />
Osa kuitukasvituotannosta saattaa kuitenkin kilpailla myös suoraan ruuantuotannon kanssa. Tällaisia<br />
ovat kasvit, joiden pääsato käytetään kuitu<strong>tuotanto</strong>on. Suomessa tällaisia kasveja ovat kuitupellava<br />
ja kuituhamppu sekä nurmikasvit, jos nämä käytetään kuidun raaka-aineeksi sellaisenaan tai<br />
ilman siemensadon puintia. Muualla tällainen on esimerkiksi puuvilla, jonka viljely vaatii lisäksi<br />
mittavan kasvinsuojeluaineiden käytön (MÜSSIG 2010).<br />
1.8. Komposiiteissä käytettävät muovit<br />
Muovien pehmeneminen kuumennettaessa ja kovettuminen jäähdytettäessä mahdollistavat muiden<br />
materiaalien, kuten kuidun, sekoittamisen niiden kanssa (ANON). Matriisin tehtävinä on sitoa kui-
14<br />
dut yhteen, olla sitkeä, suojata kuituja vaurioilta ja kosteudelta sekä pitää kuidut erillään toisistaan<br />
ja estää näin olen hauraiden murtumien eteneminen kuidulta toiselle (LEHTINIEMI 2011 s. 15).<br />
Muovien ominaisuudet luovat pohjan komposiittien ominaisuuksille.<br />
Kuitukomposiiteissa käytettävät muovit ovat joko kerta- tai kestomuoveja. Perinteisesti lujiteaineita<br />
on totuttu yhdistämään pääasiassa kertamuovien kanssa, mutta nykyään komposiittien muovimatriisiksi<br />
valitaan yhä useammin kestomuovi johtuen niiden edullisesta hinnasta ja uudelleen käyttömahdollisuudesta<br />
(RITAMÄKI 2010). Kasvikuidut muodostavat kuitenkin lujemman rajapinnan<br />
kertamuovien kanssa verrattuna kestomuoveihin, sillä kertamuovilla ja kuiduilla on usein samantyyppinen<br />
pinnan kemiallinen luonne, joten pintojen välille muodostuu kemiallisia sidoksia (FAKI-<br />
ROV ym. 2007).<br />
Em. kahden muovityypin pääasiallinen ero on niiden uudelleen kuumennuksen kestossa. Kertamuovit,<br />
kuten polyesteri, epoksit ja fenolit, eivät sovellu uudestaan kuumennettavaksi, vaan hajoavat<br />
kuumennettaessa alkuaineikseen. Kestomuovit, kuten polypropeeni, polystyreeni, vinyylit, polyeteenit<br />
sekä ABS ja ASA (KOTO & TIISALA 2004 s. 1) sen sijaan kestävät toistuvan kuumennuksen,<br />
mikä mahdollistaa niiden uudelleen käytön. Rajoittava tekijä kestomuoveja ja luonnonkuituja<br />
yhdistettäessä on muovien vaatima korkea sulamislämpötila. Muovien tulee sulaa luonnonkuitujen<br />
lignoselluloosayhdisteiden hajoamislämpötilaa (200–220°C) alhaisemmassa lämpötilassa<br />
(KOTO & TIISALA 2004 s. 1).<br />
Kolmas käytettävä muovityyppi on biohajoavat muovit, jotka ovat uudempia raaka-aineita kuin<br />
edellä mainitut kerta- ja kestomuovit. Yleisin biohajoava muovi on polymaitohappo, PLA (polylactic<br />
acid). Toistaiseksi PLA:n valmistus on pienen volyymin ja uutuutensa johdosta kalliimpaa kuin<br />
kerta- ja kestomuovien, eikä se ole hyvistä ominaisuuksista huolimatta vielä kovin yleinen (STE-<br />
WARD 2007)<br />
1.9. Pelto<strong>kasvien</strong> tuottaminen komposiitin raaka-aineeksi<br />
Kuituraaka-aineen taloudellisen tuottamisen ja jalostamisen edellytys on suuri ja hyvälaatuinen sato,<br />
sadon korkea kuitupitoisuus, hyvä kuidun tekninen laatu, alhainen kuidun prosessointikustannus<br />
sekä kohtuullinen, itse raaka-aineesta maksettava hinta (WOOD 1981). Toiminnan kannattavuutta<br />
varmistaa, jos sadon korjuu, mahdollinen esikäsittely, varastointi ja kuljetus onnistuvat olemassa<br />
olevin maataloustyökonein tai urakoitsijan toimesta.<br />
Kuituraaka-aineen tuottamisen kiinnostavuus kasvaa, jos erotettava kuitu saadaan kasvin sivujakeesta<br />
(STOKKE 2005). Tällaisia raaka-aineita Suomen oloissa ovat esimerkiksi viljan olki, pellavan<br />
ja hampun varsisto, nurmisiementuotannosta jäävä korsimassa sekä kauran kuorinnasta jäävä<br />
kuori. Näiden <strong>kasvien</strong> pääsato koostuu jyvistä tai siemenistä ja kuitu saadaan normaalisti peltoon<br />
jäävästä tai jalostusprosessin yhteydessä erottuvasta kasvimassasta. Näissä tapauksissa valtaosa<br />
<strong>tuotanto</strong>kustannuksista katetaan pääsadosta saatavalla myyntitulolla ja sivutuotteen osalle jää vain<br />
korjuusta, varastoinnista, kuljetuksesta, prosessoinnista ja itse tuotteesta maksettava hinta. Näissä<br />
tapauksissa kuidun<strong>tuotanto</strong> ei myöskään kilpaile viljelymaan käytössä ruuantuotannon kanssa.<br />
Myös kasvin monivuotisuus parantaa kasvin kilpailukykyä kuituraaka-aineena. Tällöin siemenkustannus<br />
ja osa työkustannuksistakin jakautuu useammalle sadolle.<br />
Tilanne on toisen kasveilla, joiden tuottama kuituraaka-aine on niiden pääsato. Tällöin tuotteesta on<br />
pystyttävä maksamaan niin korkea hinta, joka kattaa <strong>tuotanto</strong>kustannukset ja tekee kuituraakaaineen<br />
tuottamisen kilpailukykyiseksi muihin pellonkäyttömuotoihin verrattuna. Esimerkki tällaisis-
15<br />
ta kasvilajeista Suomessa olisivat nurmikasvit, kuitupellava ja – hamppu, joita tuotettaisiin kuidun<br />
raaka-aineeksi.<br />
Alla olevaan luetteloon on koottu kuitukasvituotannon yleisiä edellytyksistä (ATCHISON 1987).<br />
- raaka-ainetta saatavilla pysyvästi<br />
- raaka-aine oltava varastoitavissa kohtuukustannuksin<br />
- raaka-ainetta saatavilla ympäri vuoden<br />
- materiaalin hankinta keskittyy pienelle alueelle<br />
- sato korjattavissa ajankohtana, jolloin sääriski on pieni<br />
- keräämis- ja kuljetuskustannukset kohtuulliset<br />
- sadon korjuuseen tarvittavat koneet ja laitteet sekä työvoimaa saatavilla<br />
- raaka-aineen jalostuskustannukset alhaiset<br />
- raaka-aineesta saatava riittävä määrä hyvälaatuista kuitua<br />
1.10. Kasvien kuitupitoisuus ja sen muutokset<br />
Kasvin solunsolunseinämäaineksen osuus kasvin painosta ja kokonaismäärä kasvavat kasvin vanhetessa.<br />
Kasvikuidut koostuvat pääosin solunseinämäaineksesta ja mitä suurempi on tämän osuus (läh.<br />
selluloosa, hemiselluloosa ja ligniini) kasvimateriaalista sitä suuremmaksi kasvaa myös kuitupitoisuus.<br />
Solunseinämien osuus ja kuitupitoisuus vaihtelevat kasvilajeittain. Esimerkiksi vehnän, ohran ja<br />
kauran oljissa solunseinämien osuus on yli 80 %, raiheinässä noin 66 % ja koiranheinässä 62 %<br />
kuiva-aineesta (HARTLEY 1987). Puun kuivapainosta solunseinämien osuus on yli 90 % (GLA-<br />
ZER ym. 1995). Ruohovartisten <strong>kasvien</strong> solunseinällisiä soluja on lähinnä erilaisissa tuki- ja johtosolukoissa,<br />
kun taas puuvartisilla kasveilla suurin osa kasvin soluista on sekundaariseinällisiä<br />
(SAARELA 2003). Taulukossa 4 esitetään eräiden merkittävien viljely<strong>kasvien</strong> ja puiden kemiallista<br />
koostumusta. Selluloosapitoisuuden mukaan arvioiden ylivertainen kuitukasvi on puuvilla, Suomessa<br />
menestyvistä kasveista korkeimmat pitoisuudet ovat kuitupellavalla, järviruo’olla sekä havupuilla.
16<br />
Taulukko 4. Eräiden viljely<strong>kasvien</strong> ja puulajien alfaselluloosa, ligniini-, tuhka- ja<br />
piidioksidipitoisuus (HURTER 1988 – mukaeltu, PAHKALA 1997)<br />
Kuitu-/kasvilaji Alfa- Ligniini Pentosaani Tuhka SiO2<br />
selluloosa % % % %<br />
%<br />
Varsikuidut:<br />
Riisi 28-36 12–16 23-28 15-20 9-14<br />
- Vehnä 29-35 16–21 26-32 4-9 3-7<br />
- Kaura 31-37 16–19 27-38 6-8 4-7<br />
- Ohra 31-34 14–15 24-29 5-7 3-6<br />
- Ruis 33-35 16–19 27-30 2-5 0,5-4<br />
Esparto-heinä 33-38 17–19 37-32 6-8 2-3<br />
Järviruoko 45 22 20 3 2<br />
Niinikuidut:<br />
Kuitupellavan varret 45-68 10–15 6-17 2-5<br />
Öljypellavan varret 34 23 25 2-5<br />
Lehtikuidut:<br />
Manilahamppu 61 9 17 1
17<br />
Kuva 7. Heinien kemiallinen koostumus eri kehitysvaiheissa (GILL et al. 1989)<br />
Sadon määrä oli neljän eri heinälajin kokeessa suurin, kun kasvusto niitettiin kaksi kertaa kesässä<br />
(NISSINEN ja HAKKOLA 1994). Ruokohelvestä puolestaan korjattiin suurin kuiva-ainesato yhdellä<br />
korjuulla (PAHKALA 1997). Sadon laatu ja määrä voivat myös muuttua myös eri nopeudella<br />
alku- ja loppukesällä. Esimerkiksi kuitupitoisuuden kasvu on hitaampaa nurmen syyssadossa kuin<br />
kevätsadossa (VIRKAJÄRVI ym. 2010). Useammat korjuukerrat lisäävät kuitenkin myös kustannuksia,<br />
joita on tarkasteltava mahdollisesti saatavaa lisäsatoa ja sadon laatua vasten. Kasveilla, joiden<br />
kuidun raaka-aineeksi käytettävä osa on sadon sivutuote, korjuun ajankohta määräytyy pääsadon<br />
mukaan (viljat, öljypellava).<br />
Kasvin ikä ja korjuuajankohta vaikuttaa sadon laatuun paitsi kuitupitoisuuden, mutta myös eri kasvinosien<br />
osuuksien muutosten kautta. Vilja- ja heinäkasveissa korsien selluloosapitoisuus on suurempi<br />
kuin lehdissä (PETERSEN 1988, THEANDER 1991). Kasvin vanhetessa sen kuitumainen<br />
korsiosuus kasvaa ja lehtien osuus pienenee, mistä syystä myös kuitupitoisuus on vanhempana korjatuissa<br />
sadoissa korkeampi kuin nuoremmissa. Tämä ilmenee selvästi keväällä korjatulla ruokohelvellä,<br />
joka menettää talven aikana ja keväisessä sadonkorjuussa moninkertaisesti lehtimassaa suhteessa<br />
korsien määrän vähenemiseen (LOMAKKA 1993).<br />
1.11. Kasvilajien satotasojen ja kuitumäärän vertailua meillä ja muualla<br />
Kasvilajien kuidun<strong>tuotanto</strong>potentiaali määräytyy kasvin kuiva-ainesadon ja kuitupitoisuuden mukaan.<br />
Kuitusaantoon vaikuttaa myös kuiduttamisessa käytettävä menetelmä. Suomessa teollisesti<br />
hyödynnettävä kuitu tuotetaan lähes kaikki puuraaka-aineesta ja käytetään paperi- ja kartonkiteollisuuden<br />
tarpeisiin. Puusellun <strong>tuotanto</strong> on Suomessa määrällisesti ja taloudelliselta arvoltaan hyvin<br />
suurta. Vakiintunutta ja taloudellisesti merkittävää peltokasveista valmistetun kuidun <strong>tuotanto</strong>a on<br />
Suomessa vain vähän, lähinnä pellavan ja hampun pienimuotoista jalostusta.
18<br />
Kuidun tuottaminen peltokasveista olisi kuitenkin myös mahdollista. Vuosittainen peltohehtaarilta<br />
saatava kuitusato on jopa suurempi kuin keskimääräinen metsähehtaarin vuosikasvu Suomessa.<br />
Taulukkoon 5 on koottu merkittävien kuitu<strong>kasvien</strong> vuosittaisia kuiva-aine- ja kuitusatoja. Taulukon<br />
kasvilajeista ilmenee, että suurimman kuitusadon tuottavia kasveja kuten eukalyptus, kenaf, hamppu<br />
ja elefanttiheinä ei viljellä Suomessa lainkaan tai ne ovat viljelyalueensa äärirajoilla (hamppu).<br />
Taulukko 5. Tärkeiden kuitu<strong>kasvien</strong> tuottamia vuosittaisia kuiva-ainesatoja sekä kuitumääriä<br />
Suomessa ja muualla - mukaeltu (SAIJONKARI-PAHKALA 2001)<br />
Kasvilaji/-kasvin osa Kuiva-aine<strong>tuotanto</strong> Kuitumäärä<br />
t/ha<br />
t/ha<br />
Vehnän olki 2,5 1,1<br />
Kauran olki 1,6 0,7<br />
Rukiin olki 2,2 1,1<br />
Ohran olki 2,1 1,9<br />
Riisin olki 3,0 1,2<br />
Sokeriruokojäte (bagassi) 9,0 4,2<br />
Elefanttiheinä 12,0 5,7<br />
Ruokohelpi 6,0 3,0<br />
Ruokonata 8,0 3,0<br />
Kenaf 15,0 6,5<br />
Hamppu 12,0 6,7<br />
Koivu 3,4 1,7<br />
Havupuut 1,5 0,7<br />
Eukalyptus 15,0 7,4<br />
1.12. Sadon korjuukustannuksia ja kuituraaka-aineen hinnoitteluperusteita<br />
Kuitu<strong>kasvien</strong> sadonkorjuun yksikkökustannukset vaihtelevat tapauksesta toiseen merkittävästi. Vaikuttavia<br />
tekijöitä ovat mm. raaka-ainelaji, sadon määrä, korjuutapa, korjataanko sato yhden kerran<br />
vai useampia kertoja kasvukaudessa, tehdäänkö työ itse vai teetetäänkö työ urakoitsijalla, peltolohkon<br />
koko ja etäisyys, sadon varastointitapa jne.<br />
Kuituraaka-aineen korjuukustannuksia voidaan laskea urakointityöstä koottujen keskiarvohintojen<br />
mukaan (TYÖTEHOSEURA 2011). Urakointihinta on työsuorituksen ”ulosmyyntihinta”, jonka<br />
käyttö korjuukustannuksen arvioinnissa on käyttökelpoista, koska se sisältää sekä työsuorituksen<br />
muuttuvat (mm. työ, polttoaine) että kiinteät kustannukset (koneen pääomakustannus). Taulukon<br />
useimmat hinnat esitetään tuntihintoina, jolloin hehtaari- tai sadonkorjuun yksikkökustannukseen<br />
pääsemiseksi tuntihinta on jaettava joko tunnissa korjattujen hehtaarien tai korjatun sadon tonnimäärällä.<br />
Useille työsuorituksille hinta ilmoitetaan myös valmiina hehtaarihintana.<br />
Sadonkorjuun kokonaishintaa voidaan arvioida tarvittavien yksittäisten työvaiheiden hintojen summana.<br />
Työvaiheet määräytyvät korjattavan raaka-aineen ja korjuumenetelmän mukaan. Voidaan<br />
ajatella, että kuituraaka-aine korjataan kahdella pääasiallisella menetelmällä joko paalaamalla tai<br />
irtotavarana. Alla olevissa listauksissa on esitetty tyypilliset paalauksen ja irtotavarana korjuun työvaiheet,<br />
joista useimmille löytyy hinta Työtehoseuran tilastosta. Tilanteesta toiseen kaikkia alla<br />
esitetyissä esimerkeissä lueteltuja työvaiheita ei kuitenkaan aina tarvita.
Sadon paalaus:<br />
19<br />
- niitto<br />
- pöyhintä<br />
- karhotus<br />
- paalaus<br />
- käärintä muoviin (tuoreet raaka-aineet)<br />
- paalien keruu ja kuljetus pois pellolta<br />
- mahdollinen välivarastointi kuorman käsittelyineen<br />
- kuljetus vastaanottopaikkaan<br />
Sadon irtokäsittely:<br />
- niitto<br />
- karhotus<br />
- korjuu (noukinvaunu, silppuri)<br />
- kuljetus pois pellolta<br />
- mahdollinen sadon välivarastointi aumaan<br />
- kuljetus vastaanottopaikkaan<br />
Sadonkorjuun työketjuista on kirjoitettu selvityksiä ja julkaistu raportteja ja opinnäytetöitä (HEM-<br />
MING ym. 1996, PAHKALA ym. 2005, LAITINEN ym. 2006). Artikkeleita löytyy sekä peltokuitu-<br />
että peltoenergia kuin myös nurmirehun korjuukustannusselvityksistä.<br />
Kaikille kuituraaka-ainelajeille ei ole vakiintunutta hinnoittelumallia eikä markkinahintaa. Hinnat<br />
määräytyvät tapauskohtaisesti. Tärkeää tuotteen hintatason kannalta on, onko kuituraaka-aine kasvin<br />
pääsato vai sivusato. Jos korjattava sato on kasvin pääsato, joudutaan tuotteesta maksettavalla<br />
hinnalla kattamaan kaikki raaka-aineen tuottamisen kustannukset, niin muuttuvat kuin kiinteät. Jos<br />
kuituraaka-aine on kasvin sivusato, koostuu kuituraaka-aineen hinta pääosin työkustannuksesta,<br />
kuten korjuun, kuljetuksen ja säilytyksen hinnasta. Tuotteen hintatasoa arvioitaessa on myös varauduttava,<br />
että tuotteesta joudutaan maksamaan tietty ”kantohinta”. Tuotteen yksikköhintaan voi hakea<br />
vertailukohtaa esimerkiksi sadon mukana korjattujen ravinteiden arvon tai sadon vaihtoehtoisen<br />
käyttötarkoituksen, esimerkiksi polttoaine- tai kuivikekäytössä maksettavan hinnan mukaan.<br />
Lähdeluettelo<br />
ANON. Puu-muovikomposiitit s. 3. Viitattu 20.11.2011. Lappeenranta University of Technology.<br />
Löytyy: http://tbrc-community.lut.fi/internal/alykop/system/files/Puumuovikomposiitit.pdf<br />
Anon 2008. Museeuw flax bike launch. Viitattu 22.11.2011. Löytyy:<br />
http://www.bikeradar.com/road/gear/article/museeuw-flax-bike-launch-15198<br />
ATCHISON , J.E. 1987. The future of non-wood plant fibers in pulp and paper making. Teoksessa<br />
Hamilton, F., Leopold, B & Kocurek, M.J. (toim.) Pulp and paper manufacture Volume 3. Secondary<br />
fibers and non-wood pulping s. 17-21.<br />
BAILLIE, C. Green composites: Polymer composites and the environment. Boca Raton, 2004,<br />
Woodhead Publishing Ltd, CRC Press. 308 s.
20<br />
BOS, H.L., 2004. The potential of flax fibres as reinforcement for composite materials. Väitöskirja.<br />
Technische universiteit Eindhoven.<br />
CALLISTER, Jr. W.D. Materials Science and engineering: An introduction. 6. Painos. USA, 2003.<br />
John Wiley &Son, Inc. 820 s.<br />
FAKIROV, S., BHATTACHARYYA, D. Handbook of engineering biopolymers; homopolymers,<br />
blends and composites. München 2007. Carl Hanser Verlag. 896 s.<br />
FRÖIER, K. & ZIENKIEWICZ, H. 1991. Linboken. Hemodling och hemberedning.<br />
Centraltryckeriet AB, Borås.<br />
FINATEX. Löytyy: www.finatex.fi 12.7.2011 mukaeltu<br />
GILL, M., BEEVER, D.E., & OSBOURN, D.F. 1989. The feeding value of grass and<br />
grassproducts. Teoksessa Holmes, W. (toim.) Grass, its production and utilization. s. 89-129.<br />
GLAZER, A.N. ja NIKAIDO, H. 1995. Microbial BIOTECHNOLOGY: Fundamentals of applied<br />
Microbiology. W.H. Freeman and Company. USA. S. 327-358<br />
GRABBER, J. H., JUNG, G.A. & HILL, R.R. 1991. Chemical composition of parenchyma and<br />
sclerencyma cell walls isolated from orchardgrass and switchgrass. Crop Science 31: 1058-1065.<br />
HARTLEY, R.D. 1987. The chemistry of lignocellulosic materials from agricultural wastes in relation<br />
to process for increasing their biodegradability. Teoksessa: Meer, J. M. vann der Rijkens, B.A.<br />
and Ferranti, M.P. (toim) Degradation of lignocellulosics in ruminants and in industrial processes.<br />
Proceedings of Cost 84-bis Workshop, Lelystad. London and New York, Elsevier Applied Science.<br />
s. 3-11.<br />
HEMMING, M. MAUNU, T. SUOKANNAS, A. JÄRVENPÄÄ, M. PEHKONEN, A. 1996. Agrokuidun<br />
<strong>tuotanto</strong> ja käyttö Suomessa. Tutkimuksen loppuraportti, II osa. Ruokohelven korjuu, varastointi<br />
ja mekaaninen esikäsittely sekä <strong>tuotanto</strong>kustannukset ja saatavuus. Maatalouden<br />
tutkimuskeskuksen julkaisuja. Sarja A nro 4.<br />
HURTER, A.M. 1988. Utilization of annual plants and agricultural residues for the production of<br />
pulp and paper. TAPPI Pulping Conference1988. New Orleans, LA, USA. Book 1. s. 139-160.<br />
ILVESSALO-PFÄFFLI,M-S. 1995. Fiber Atlas. Identification of papermaking fibers. Berlin,<br />
Springer-Verlag. 400 s.<br />
JOSHI, S.V., DRZAL, L.T., MOHANTY, A.K., ARORA, S. Are natural fiber composites environmentally<br />
superior to glass fiber reinforced composites ? Composites: Part A 35 (2004) 3, s. 371-<br />
376.<br />
KOTO, T., TIISALA, S. 2004. Muovi + Puu, Puukuitulujitteiset muovikomposiitit. Lahden ammattikorkeakoulun<br />
julkaisu. Sarja A Tutkimuksia, osa 7<br />
KURRI, V., MALEN, T., SANDEL, R. ja VIRTANEN, M. 1999. Muovitekniikan perusteet. Hakapaino<br />
Oy. 218 s.
21<br />
LAITINEN, A. SIRONEN, J. VESTERINEN T: 2006. Ruokohelven tuorekorjuun tekniikka ja talous.<br />
Esiselvitys. Jyväskylän Ammattikorkeakoulu. Luonnonvarainstituutti. Bioenergiakeskuksen<br />
julkaisusarja (BDC-Publications) Nro 26. Löytyy:<br />
https://publications.theseus.fi/bitstream/handle/10024/20551/laitinenym_26.pdf?sequence=3<br />
LEHTINIEMI, P,. 2011. Luonnonkuitupohjaiset lujitteet kelaamalla valmistetuissa komposiiteissa.<br />
Diplomityö. Tampereen teknillinen yliopisto<br />
LEWIN, M. Handbook of fiber chemistry. 3. Painos. Boca Raton, 2007. CRC Press Taylor & Francis<br />
Group. 1044 s.<br />
LOMAKKA, L. 1993. Odlingstekniska forsook avseende skördetid, gödsling och produktkvalitet<br />
samt sortförsök I rörflen (Phalaris arundinacea) till biobräsle och fiberråvara 1991/92 och 1992/93.<br />
Sveriges lantbruksuniversitet. Röbecksdalen meddelar 13. 43 s.<br />
McDOUGALL, J.J., MORRISON, I.M., STEWARD, D., WEYERS, J.D.B &HILLMAN, J.R.<br />
1993. Plant fibres: botany, chemistry and processing. Journal of the Science of Food and Agriculture<br />
62: 1-20.<br />
MOHANTY, A.K., MISRA, M., DRZAL, L. Natural fibers, Biopolymers and Biocomposites. Boca<br />
Raton, 2005. CRC Press, Taylor & Francis Group. 875 s.<br />
MT 9.11.2011. Maaseudun tulevaisuus-lehti.<br />
MÜSSIG, J. Industrial Applications of Natural Fibres: Structure, Properties and Technical Applications.<br />
UK, 2010, John Wiley &Sons, Ltd. 560 s.<br />
MÄKINEN, L. 2010. Massa- ja paperiteollisuuden raaka-aineet/Sellu- ja paperitekniikka. Luentomateriaali.<br />
Kuitu- ja partikkelitekniikan laboratorio. Prosessi- ja ympäristötekniikan osasto. Oulun<br />
yliopisto.<br />
NISSINEN, O. & HAKKOLA, H. 1994. Korjuutavan ja kasvilajin vaikutus nurmen tuottokykyyn<br />
Pohjois-Suomessa. Maatalouden tutkimuskeskus, Tiedote 19/94. 48 s.<br />
PAHKALA, K. 1997. Sellua peltokasveista. Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuus sellun raaka-aineeksi. Lisensiaattitutkimus.<br />
Kasvinviljelytieteen laitos, Kasvinviljelytieteen osasto. Helsingin yliopisto.<br />
PAHKALA, K. ISOLAHTI, M. PARTALA, A. SUOKANNAS, A. KIRKKARI, A-M. PELTO-<br />
NEN, M. SAHRAMAA, M. LINDH, T. PAAPPANEN, T. KALLIO, E. FLYKTMAN, M. 2005.<br />
Ruokohelven viljely ja korjuu energian <strong>tuotanto</strong>a varten. 2. korjattu painos. Maa- ja elintarviketalous<br />
1. 31 s. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus.<br />
PETERSEN, P.B. 1988. Separation and characterization of botanical components of straw. Agricultural<br />
Progress 63: 8-23.<br />
RANUA, M., 1977. Oljen käyttö puunjalostusteollisuudessa. Teho 4/77:14-16.<br />
RITAMÄKI, J. 2010. Luonnonkuitulujitteiset polymeerikomposiitit. Prosessi- ja ympäristötekniikan<br />
osaston kandidaatintyö 118.
SAARELA, S. 2003. Solubiologian luennot. Löytyy: http://www.cc.oulu.fi/~ssaarela/ksb4.ppt.<br />
Kuva 12.<br />
22<br />
SAIJONKARI-PAHKALA, K. 2001. Non-wood plants as raw material for pulp and paper. Agricultural<br />
and food science in Finland. Vol. 10 (2001): Supplement 1. s. 15.<br />
SCHUT, J. 2007. Recycling E-plastics. Plastics technology Magazine. 8. s. 48-52.<br />
STEWARD, R. Biopolymers. Plastic engineering magazine. (2007)6. s. 24-30.<br />
STOKKE, D. 2005. Alternative low-cost biomass for the biocomposite industry s. s. 168.<br />
Teoksessa: Mohanty, A.K., Misra, M. and DRZAL L.T. Natural fibers, biopolymers and<br />
biocomposites. CRC Taylor & Francis.<br />
TERÄVÄ, E. & KANERVO, E. Kasvianatomia. 2008. Edita. Helsinki<br />
THEANDER, O.1991. Rörflenets kemiska sammansättning. Teoksessa: Rörflen för massa och<br />
bränsle. Karlstad, Sverige. 4 s.<br />
TYÖTEHOSEURAN TIEDOTE 2011. Maataloustyö ja tuottavuus 4/2011 (631)<br />
WATSON, A.J., GARTSIDE, G. 1976. Utilizing woody fibre from agricultural crops. Australian<br />
Forestry 39: 16-22.<br />
VIRKAJÄRVI, P., PAKARINEN, K. 2010. Nurmi<strong>kasvien</strong> sadonmuodostus. Nurmi<strong>kasvien</strong> kehittyminen<br />
ja kasvu. Tieto tuottamaan 132. ProAgria Keskusten liitto.<br />
WOLLENDORFER, M. & BADER, H. 1998. Influence of natural fibres on the mechanical properties<br />
of biodegradable polymers. Industrial Crops and Products 8: 105−112.<br />
WOOD, I.M. 1981. The utilization of field crops and crop residues for paper pulp production. Field<br />
Crop Abstracts 34: 557-568.
23<br />
2. Luonnonkuitukasvit, viljely ja kauppa<br />
Marketta Saastamoinen<br />
Luonnonkuitukomposiittien kuituraaka-aineena voidaan käyttää erilaisten <strong>kasvien</strong> kuituja. Tällaisina<br />
kuituina tulevat kyseeseen kuitu- ja öljypellava, viljojen oljet, öljy- ja kuituhamppu, nokkonen,<br />
ruokohelpi ja muut kuiduttuneet heinät kuten siemenheinien ja nurmikesannoiden heinien varret ja<br />
järviruoko. Viljojen oljista parhaita ovat syysviljojen oljet, koska syysviljat saadaan puitua aikaisemmin<br />
kuin kevätviljat. Luonnonkuitukomposiittien valmistukseen voidaan luonnollisesti käyttää<br />
myös puiden ja pensaiden selluloosaa.<br />
2.1. Viljelyalat <strong>Sastamalan</strong> seudulla<br />
Hankkeen kohdealuetta ovat: Sastamala, Huittinen, Kokemäki, Orivesi, Juupajoki, ja Mänttä-<br />
Vilppula. Alue käsittää 2 erillistä aluetta: Sastamala-Kokemäki-Huittinen, Orivesi ja Juupajoki-<br />
Mänttä-Vilppula alueet. Kunnista Orivesi, Juupajoki ja Mänttä-Vilppula sijaitsevat niin kaukana<br />
Sastamalasta, että niiltä kuitumateriaalien hankinta ei ole taloudellisesti kannattavaa. Orivesi, Juupajoki,<br />
Mänttä/Vilppula alueella ei ole juurikaan varsinaista kuitukasvi<strong>tuotanto</strong>a (Taulukko 1).<br />
Mahdollisena hankinta-alueena on <strong>Sastamalan</strong> kaupunki ympäristöineen: Sastamala, Huittinen, Kokemäki,<br />
Punkalaidun, Kiikoinen, Lavia, Vesilahti, Urjala ja Nokia (Taulukko 2). Olkea ei kannata<br />
hankkia tämän alueen ulkopuolelta. Jos pellavaa ei saada riittävästi tältä alueelta, joudutaan sitä<br />
hankkimaan kauempaa. Mahdollisia muita hankinta-alueita ovat esim. Kiukainen, jossa on runsaammin<br />
pellavan viljelyä.<br />
Taulukko 1. Kuitukomposiittien raaka-aineeksi mahdollisesti soveltuvien kasvilajien <strong>tuotanto</strong> <strong>Sastamalan</strong><br />
koulutuskuntayhtymän hankealueen kunnissa vuonna 2011 (TIKE 2011 ja kunnat 2011)<br />
Kasvilaji Kokemäki <br />
Huittinen<br />
Sastamala Orivesi Juupajoki<br />
Mänttä-<br />
Vilp-<br />
pula <br />
Yhteensä<br />
Viljat: syysvehnä, ha 197,5 732,0 610,9 136,0 1676,5<br />
syysruis, ha 106,2 296,5 430,1 191,1 50,1 1074,3<br />
muut viljat, ha 6 987,0 13 224,5 12 269,1 4 802,0 1 270,5 1 459,8 40 012,9<br />
Viljat yhteensä, ha 7 290,8 14 253,0 13 310,1 5 129,1 1 270,5 1 510,0 42 763,4<br />
Öljypellava, ha 7,40 8,50 41,59 57,49<br />
Kuitupellava, ha 0,04 0,04<br />
Öljyhamppu, ha 7,92 10,21 18,13<br />
Kuituhamppu, ha<br />
Kuitukasvit yhteensä, ha 7,40 16,46 51,80 0,0 0,0 0,0 75,66<br />
Siemennurmet, ha 62.01 62,01<br />
- siementimotei, ha 56,90 29,54 80,80 167,24<br />
- siemennurminata, ha 34,58 34,58<br />
Siemennurmet yhteensä, ha 0,0 56,90 126,13 80,80 0,0 0,0 263,83<br />
Luonnonhoitonurmet, ha 487,52 486,45 1 470,63 826,62 221,19 234,78 3 727,19<br />
Yhteensä, ha 7 785,7 14 812,8 14 958,7 6 036,5 1 491,7 1 744,8 46 830,1<br />
Luonnonkuitukomposiittien raaka-aineeksi soveltuvien <strong>kasvien</strong> pinta-alat <strong>Sastamalan</strong> <strong>ympäristössä</strong><br />
on esitetty Taulukossa 2. <strong>Sastamalan</strong> <strong>ympäristössä</strong> on vuonna 2011 ollut yhteensä 94,1 ha öljypellavaa<br />
ja 20,6 ha öljyhamppua. Kohtuullisella satotasolla nämä luvut merkitsevät 94 000 kg pellavan
24<br />
varsimassaa ja 40 000 kg hampun varsimassaa ja kuituna 18 000 kg pellavakuitua ja 8000 kg hamppukuitua.<br />
Lisäksi alueella viljellään syysviljoja (Taulukko 2), joista saa runsaasti olkea olkikuidun<br />
valmistukseen. Jos <strong>Sastamalan</strong> koulutuskuntayhtymä alkaa todella ostaa ja käyttää kuitu<strong>kasvien</strong><br />
varsimassoja, viljelijät voivat hyvinkin lisätä kuitu<strong>kasvien</strong> viljelyä tällä alueella. Öljypellava on<br />
tällä hetkellä kunnollisena korjuuseen saatuna taloudellisesti kannattavimpia viljelykasveja Suomessa.<br />
Ongelmaa voi tulla ainoastaan sellaisina sateisina vuosina, jolloin kuitukasveja ei saada sateiden<br />
vuoksi kunnolla korjattua ja varsimassoja talteen, koska sekä öljypellava että öljyhamppu<br />
ovat Suomessa viljeltävistä kasveista myöhäisimpiä.<br />
2.2. Luonnonkuitu<strong>kasvien</strong> viljelyalat EU:n alueella ja luonnonkuitujen kauppa<br />
Suomessa ei ole tällä hetkellä juurikaan kuitukasvi<strong>tuotanto</strong>a Pohjanmaan kuituhampun viljelyä lukuun<br />
ottamatta. Suomeen tuotujen ja vietyjen tekstiilikuitu<strong>kasvien</strong> ja niiden jakeiden määrät ja arvot<br />
vuonna 2008 ovat taulukossa 3 FAO:n tilastotietojen perusteella. Tekstiilikuitujen vienti Suomesta<br />
on hyvin vähäistä. Suomessa on ollut vuonna 2008 vielä hyvin pieni pellavakuidun vienti, koska<br />
Maalahdella oleva pellavakehräämö toimi vielä tuona vuonna. Suurin tuotu tekstiilikuituryhmä ovat<br />
kuitenkin puuvillakuidut. Myös villan ja silkin määrät ovat pienet. Pellavan siementä on tuotu maahan<br />
903 000 kg, jonka arvo on ollut 707 000 $. Myös pellavansiemenöljyä on tuotu Suomeen<br />
564 000 kg, jonka arvo on ollut 989 000 $. Pellavansiemenkakkua on tuotu 574 000 kg, jonka arvo<br />
on ollut 304 000 $. Suomeen on tuotu myös maaliteollisuudessa tarvittavaa vernissaa, jonka määrää<br />
ja arvoa ei löydy erikseen FAO:n tilastoista. Pellavaa tuodaan Suomeen eri muodoissa, joten pellavasta<br />
ei ole Suomessa yli<strong>tuotanto</strong>a, vaan pellavan <strong>tuotanto</strong> on alijäämäistä. Kuitujen <strong>tuotanto</strong>a Suomessa<br />
on hyvin vähän lukuun ottamatta puukuitua.<br />
Euroopan suurimmat kuitupellavan viljelijämaat ovat FAO:n tilastojen mukaan Itävalta, Romania ja<br />
Ranska (Taulukko 4). FAO:n tilastoista ei löydy Suomen öljypellavan viljelyaloja, ilmeisesti niitä ei<br />
ole sinne ilmoitettu. Öljypellavan viljelyalat Euroopassa ovat pienet FAO:n tilastojen perusteella.<br />
Suurimmat öljypellavan viljelijämaat tilastojen mukaan ovat Itävalta ja Ukraina. Kanada on yksi<br />
maapallon suurimmista öljypellavan viljelijämaista, josta tulee öljypellavaa myös EU:n alueelle.<br />
Kanadan GMO öljypellavalajikkeiden viljely on vaikeuttanut ei-GMO öljypellavan saantia Kanadasta.
25<br />
Taulukko 2. Luonnonkuitukomposiittien raaka-aineeksi soveltuvien <strong>kasvien</strong> viljelyalat <strong>Sastamalan</strong> <strong>ympäristössä</strong> v. 2011 (TIKE 2011, kunnat 2011)<br />
Kunta<br />
Kaupunki<br />
Öljy-<br />
pellava<br />
ha<br />
Kuitu-<br />
pellava<br />
ha<br />
Öljy-<br />
hamppu<br />
ha<br />
Kuitu-<br />
hamppu<br />
ha<br />
Kuitu-<br />
nokkonen<br />
ha<br />
Kuitu-<br />
kasvit<br />
yhteensä,<br />
ha<br />
Ruokohelpi<br />
ha<br />
Siemennurmet<br />
ha<br />
Timotein<br />
siemen<br />
ha<br />
Nurminadan<br />
siemen,<br />
valvottu<br />
<strong>tuotanto</strong>, ha<br />
Ruokonadan<br />
siemen,<br />
valvottu<br />
<strong>tuotanto</strong>, ha<br />
Siemen<br />
nurmet<br />
yhteensä,<br />
ha<br />
Luonnonhoito<br />
nurmi<br />
ha<br />
Pinta-ala<br />
yhteensä<br />
ha<br />
Huittinen 8,50 0,04 7,92 16,46 9,06 48,44 8,56 57,00 486,45 585,40<br />
Kokemäki 7,40 7,40 24,36 24,36 508,87 548,00<br />
Kiikoinen 0,00 154,9 178,95<br />
Lavia 0,1 0,1 3,03 6,59 6,59 337,89 347,7<br />
Nokia 29,06 12,36 41.42 291,74 333,20<br />
Punka- 32,52 2,49 35,01 7,11 55,05 39,26 94,31 663,9 835,30<br />
laidun<br />
Sastamala 41,59 10,21 0,10 51,90 10,60 86,99 34,58 121,57 1706,60<br />
Urjala 0,00 44,95 44,95 775,14 820,10<br />
Vesilahti 3,86 3,86 2,96 2,96 473,36 484,04<br />
Yhteensä,<br />
ha<br />
94,11 0,04 20,62 0,0 0,10 114,87 29,96 149,96 160,80 73,84 393,16 3692,25 4336,39<br />
Satakunta 156,2<br />
8<br />
0,04 9,22 300 300 8800<br />
Pirkanmaa 134,3 0,03 16,53 0,10 100 900 12700<br />
3<br />
Koko maa 1807,<br />
5<br />
0,31 62,58 42,51 0,10 15500 10600 151200
Taulukko 3. Tekstiilikuitujen ja kuitukasvituotteiden tuonti ja vienti arvoineen Suomessa vuonna<br />
2008 (taulukko ei sisällä puusilkkiä eli viskoosia) (FAO 2011)<br />
Tuote Tuonti Tuonti Vienti Vienti<br />
1000<br />
tn/vuosi 1000 $/vuosi tn/vuosi $/vuosi<br />
Puuvilla 59 169 0 0<br />
Puuvillakuitu 181 519 1 9<br />
Puuvillakuidut 2606 4542 0 3<br />
Puuvillajäte 41 67 0 3<br />
Pellavansiemenkakku 574 304 0 0<br />
Pellavakuitu 257 294 4 32<br />
Pellavakuitu, raaka 34 52 0 0<br />
Pellavakuitu, jäte 25 38 4 33<br />
Kuitukasvit 11 82 0 0<br />
Hampun jätekuitu 6 44 1 5<br />
Juutti 11 70 0 0<br />
Öljypellava 903 707 35 53<br />
Pellavansiemenöljy 564 989 0 0<br />
Juutti ja niinikuitu 11 70 0 0<br />
Silkki 0 6 0 0<br />
Villa 2 12 0 3<br />
Tekstiilikuitukasvit<br />
yhteensä 3233 5901 10 88<br />
FAOSTAT | © FAO Statistics Division 2011 | 01 June 2011
27<br />
Euroopan suurimmat kuitupellavan viljelijämaat ovat FAO:n tilastojen mukaan Belgia, ja Iso-<br />
Britannia (Taulukko 4). FAO:n tilastoista ei löydy Suomen öljypellavan viljelyaloja, ilmeisesti niitä<br />
ei ole sinne ilmoitettu. Öljypellavan viljelyalat Euroopassa ovat pienet FAO:n tilastojen perusteella.<br />
Suurimmat öljypellavan viljelijämaat tilastojen mukaan ovat Belgia, Ranska, Iso-Britannia, Ruotsi<br />
ja Espanja. Kanada on yksi maapallon suurimmista öljypellavan viljelijämaista, josta tulee öljypellavaa<br />
myös EU:n alueelle. Kanadan GMO öljypellavalajikkeiden viljely on vaikeuttanut ei-GMO<br />
öljypellavan saantia Kanadasta. Kuitu- ja siemenhamppua viljellään EU:n alueella vain pieniä aloja.<br />
Siemenhampun suurin viljelijämaa EU:ssa on Ranska.<br />
Taulukko 4. Kuitu- ja öljypellavan ja kuitu- ja öljyhampun <strong>tuotanto</strong>aloja ja<br />
satoja Euroopan Unionin alueella vuonna 2009 (FAO 2011)<br />
Maa Kuitupellavan<br />
viljelyala<br />
ha<br />
Kuitupellavan<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Öljy-<br />
pellavan<br />
viljelyala<br />
ha<br />
Öljy-<br />
pellavan<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Kuituhampun<br />
viljelyala<br />
ha<br />
Kuitu-<br />
hampun<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Siemen-<br />
hamppu<br />
viljelyala<br />
ha<br />
Siemen-<br />
hampun<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Itävalta 3 535 12000<br />
Belgia 11277 11085 11277 6585<br />
Bulgaria 46 23913 180 8333<br />
Kypros<br />
Tsekki 153 30131 2631 16309<br />
Tanska 91 5495<br />
Eesti 85 13176 236 7415<br />
Suomi<br />
Ranska 56602 11837 56200 3667 600 16667 8500 8201<br />
Saksa 4100 9756<br />
Kreikka<br />
Unkari 910 10418 300 16667 1266 4505<br />
Irlanti<br />
Italia 3043 1568 3000 6667 250 46000<br />
Latvia 50 20000 200 5000<br />
Liettua 100 3100 200 10000<br />
Luxemburg<br />
Malta<br />
Alankomaat 2850 11839 2817 9865<br />
Puola 1897 2225 1624 12820 70 7143 53 6792<br />
Portugali<br />
Romania 35 28571 838 13115 1600 18750 1124 970<br />
Slovakia 1444 12882<br />
Slovenia<br />
Espanja 7525 12252 10 22000 4 25000<br />
Ruotsi 9900 18990<br />
Iso-Britannia 10198 14457 29000 19310<br />
EU 86339 11516 132658 9981 2830 20396 10947 7042<br />
Maapallo 322179 14213 2111538 10057 48940 14237 20141<br />
FAOSTAT | © FAO Statistics Division 2011 | 29 November 2011<br />
Lähdeluettelo<br />
FAO 2011. FAO Statistics Division. (www.fao.org)<br />
TIKE 2011. Maa- ja metsätalousministeriön tietopalvelukeskuksen, TIKE:n, antamia tilastoja.
28<br />
3. Kuitu- ja öljypellava sekä öljy- ja kuituhamppu<br />
Marketta Saastamoinen<br />
3.1. Johdanto<br />
Pellava (Linum usitatissimum L.) ja hamppu (Cannabis sativa L.) ovat vanhoja Suomessa viljeltyjä<br />
kuitukasveja, joita on viljelty pellava- ja hamppulangan ja sitä kautta vaatteiden valmistamista varten<br />
aikana, jolloin kaupallista vaatteiden valmistusta ei ole ollut olemassa. Teollisena aikakautena<br />
pellavaa on laajemmin viljelty sota-aikana 1940-luvulla. Pellavan ja hampun viljelyä on pyritty uudestaan<br />
käynnistämään 1990-luvulta lähtien. Pellavan ja hampun viljely ovat käynnistyneet lähinnä<br />
siemensato<strong>tuotanto</strong>na: öljypellava- ja öljyhamppu<strong>tuotanto</strong>na. Kuitukasvi<strong>tuotanto</strong>na pellavan ja<br />
hampun viljely ovat jääneet vähäisemmiksi ja kuitua hyödyntävät yritykset ovat olleet varsin lyhytikäisiä.<br />
Yksinomaan pellavakuidun kehrääminen on siirtynyt Euroopasta lähes kokonaan halvemman<br />
työvoiman maihin Kiinaan ja kehitysmaihin. Useimmat muutkin pellava- ja hamppukuidun<br />
käyttäjäyritykset ovat lopettaneet tuotannon tai käyttävät ulkomaista halpaa raaka-ainetta. Pellava-<br />
ja hamppukuidun käyttö on kasvanut kuitenkin voimakkaasti uusilla käyttöalueilla, etenkin komposiittituotannossa<br />
esim. autojen puskureiden ja sivupeltien suojaliuskojen valmistuksessa.<br />
Pellavan ja hampun viljelyyn, viljelytekniikkaan ja siemensadon kemialliseen koostumuksen sekä<br />
käytön sovellutuksiin on Suomessa suunnattu varsin runsaasti julkista rahoitusta tutkimuksen ja<br />
kehittämisen muodossa. Pellavan ja hampun viljelystä, viljelytekniikasta ja kuidun käytöstä on valmistunut<br />
2000-luvun alusta lukien ainakin 5 väitöskirjaa: 1) Hannele Sankarin (2000) pellavan ja<br />
hampun kuitu<strong>tuotanto</strong>a koskeva väitöskirjaa, 2) Antti Pasilan (2004) pellavan ja hampun korjuutekniikkaa<br />
ja komposiitti<strong>tuotanto</strong>a koskeva väitöskirja, 3) Hanna-Riitta Kymäläisen (2004) pellavan ja<br />
hampun lämmöneristekäyttöä koskeva väitöskirja, 4) Tiina Härkäsalmen (2008) Taideteolliseen<br />
korkeakouluun tehty väitöskirja sekä 5) Minna Nykterin (2006) pellava- ja hamppukuidun mikrobiologista<br />
laatua koskeva väitöskirja.<br />
3.2. Pellavan ja hampun viljelyn ja käytön historia<br />
Pellava on vanhempina aikoina ollut erityisesti kuitupellavaa ja sen viljelyä. Kuitupellavaa on tarvittu<br />
tekstiilien valmistukseen vaatteiksi ja liinavaatteiksi. Tekstiiliteollisuus on kuitenkin ollut kehityttyään<br />
niin suurta, että kuitupellavaa on tuotu Suomeen etenkin Amerikan mantereelta (Forssan<br />
museo).<br />
Suomessa tekstiiliteollisuus on kehittynyt aikaisemmin kuin muut teollisuuden haarat. Sakari Topelius<br />
(1873) kirjoittaa, että ’vuonna 1870 Suomessa oli yhteensä 405 tehdasta ja niissä työväkeä<br />
9,541 henkeä’. Lisäksi hän jatkaa ’pumpulinkehruu ja kudontatehtaat ovat niistä etevimmät. Pumpulitehtaita<br />
oli viimeksi mainittuna vuonna 5 ja niiden teosten arvo oli ilmoitettu 8,198,491 markaksi.<br />
Suurimmat ovat Finlayson’in ja Kumppalein tehdas Tamperella sekä Forssan Tammelassa. Lähinnä<br />
suuruudeltaan näiden jälkeen tulee pellavatehdas Tamperella, jossa on 735 henkeä työväkeä<br />
ja vuotuinen teosten määrä neljättä miljoonaa markkaa.’<br />
Myöhemmin pellavalle on löytynyt paljon myös muita käyttömuotoja. Pellavakuidun lujuus puoltaa<br />
sen käyttöä myös lujuutta vaativissa komposiittituotteissa.<br />
Viljelty pellava (Linum usitatissimum L.) kuuluu pellava<strong>kasvien</strong> Linaceae heimoon. Linum lajiin<br />
kuuluu viljellyn pellavan lisäksi noin 100 muuta Linum suvun lajia (Diederichsen 2007). Maapallon<br />
geenipankeissa on 48 000 pellavanäytettä, joista arviolta 10 000 on erilaisia. Geenipankeissa on
29<br />
lisäksi 53 muun Linum lajin näytteitä yhteensä noin 900 näytettä, joista pelkästään viljellyn pellavan<br />
kantalajin Linum biennen näytteitä 279 kappaletta. Viljelty pellava on kehittynyt viljelykasviksi<br />
Välimeren ja Lähi-Idän alueella.<br />
Hamppu (Cannabis sativa L.) kuuluu Cannabaceae heimoon. Hamppu on 2-kotinen kasvi, jossa<br />
emi- ja hedekukat ovat eri kasveissa (Kuva 2). Hedekukat pölyttävät emikukat, minkä jälkeen hedekasvit<br />
yleensä kuihtuvat pois. Hamppu on kiistanalainen kasvi sen sisältämän huumaavan THC-<br />
(tetrahybrokannabinoidi)kannabinoidin takia. Hampusta tunnetaan sekä kuituhampputyyppisiä että<br />
öljyhampputyyppisiä lajikkeita. Kuituhamppulajikkeet ovat niin myöhäisiä, että ne eivät tuota<br />
Suomessa siementä.<br />
Hamppu on Suomessa hyvin vanha viljelykasvi. Hampusta on tehty arkeologisia löytöjä Itä-<br />
Suomesta. Ilmeisesti hamppu on tullut Suomeen idästä jo ennen viljan viljelyn yleistymistä. Vanhimmat<br />
löydöt hampun viljelystä Suomessa ovat 4000 vuotta vanhoja. Karjalassa hamppu on ollut<br />
yleinen kuitukasvi, jonka kuiduista on valmistettu vaatteita. Välillä hampun viljely on päässyt unohtumaan,<br />
mutta nykyään Suomessa viljellään taas sekä aikaista öljyhamppua että myöhäisiä kuituhamppulajikkeita.<br />
Kuva 1. Pellava: kasvin morfologinen rakenne (http://en.wikipedia.org/wiki/File:Koeh-088.jpg).
30<br />
Kuva 2. Hamppu on 2-kotinen kasvi, jossa emi- ja hedekukat ovat eri kasveissa<br />
(http://www.livingtouch.com/13/hemp/)<br />
3.3. Toteutetut pellava- ja hamppuhankkeet ja muu tutkimus<br />
Suomessa on toteutettu hyvin runsaasti etenkin pellavaan ja jonkin verran myös hamppuun sekä<br />
ruokohelven viljelyyn ja käyttöön kohdistuneita hankkeita ja muuta tutkimusta 1990–2000-luvuilla.<br />
Hankkeita on esitelty liitteessä 1.<br />
3.4. Pellava ja hamppu: öljy- ja kuitupellavan sekä hampun kuitu ja koostumus<br />
Pellava, Linum usitatissimum L., on kuitu- ja öljykasvi. Pellava kuuluu Linaceae-heimoon. Se ei ole<br />
ristikukkainen kasvi monien muiden öljy<strong>kasvien</strong> tavoin. Useimmat pellavalajikkeet ovat sini- tai<br />
valkokukkaisia. Harvinaisempina värimuotoina pellavasta tunnetaan violetti- ja vaaleanpunakukkaisia<br />
muotoja (Tammes 1930, Brutch ym. 2001). Kukan terälehtien koossa on eroja. Kukan terälehdet<br />
voivat olla myös tähden muotoisesti asettuneet, jolloin terälehtien kärjet ovat kapenevat (Tammes<br />
1930, Brutch ym. 2001). Pellava on hyvin vanha kuitukasvi, josta valmistettua pellavakangasta on<br />
osattu valmistaa jo muinaisessa Egyptissä. Pellava on hyvin monikäyttöinen kasvi. Pellavan siemen<br />
on öljypitoinen, erityisesti paljon alfa-linoleenihappoa sisältävä siemen. Pellavansiemenöljyä voidaan<br />
käyttää sekä elintarvikkeena, rehuseoksiin että teknisiin tarkoituksiin. Pellavaöljyä käytettään<br />
paljon maaliteollisuudessa ja siitä valmistetaan vernissaa. Pellavaöljy on myös linoleumimattojen<br />
raaka-aine. Linoleumimatot ovat siis ekologinen luonnontuote muovimattoihin verrattuna. Kotimainen<br />
öljypellavan <strong>tuotanto</strong> ei riitä maaliteollisuuden tarpeisiin. Suomen maaliteollisuuden käyttämä<br />
pellavaöljy tuodaan ilmeisesti suurelta osalta ulkomailta (vrt. Osa 1, Taulukko 3).<br />
Pellavan siemenestä puristustuotteena muodostuva rouhe käy eläinten rehuksi ja terveystuotteiksi.<br />
Se lisää eläinten terveyttä ja karvan kiiltoa. Pellavansiemenestä voidaan valmistaa myös ihmisille<br />
terveystuotteita. Pellavan siemenen kuitu, lignaani, estää todennäköisesti hormonaalisia syöpälaatuja.<br />
Pellavalla on yksi haittapuoli: pellava nostaa helposti maasta kadmiumia, mikä on haitallista<br />
ihmisen terveydelle (Saastamoinen ym. 2010). Pellavaa pitäisi viljellä korkeamman pH:n puhtailla<br />
mailla, koska maan alhainen pH tekee kadmiumista liukenevaa ja helposti kasveihin imeytyvää.<br />
Pellava, hamppu ja myös nokkonen kuuluvat niinikuitukasveihin. Pellavan ja hampun kuitu sijatsee<br />
varren pinnassa kuitukimppuina (Kuva 3 ja 4), joista kuitu on helppo eristää liotuksen jälkeen pitki-
31<br />
nä rihmoina. Pellavan kuitu on selluloosaa (Kuva 5). Selluloosa on kemialliselta rakenteeltaan hiiltä,<br />
vetyä ja happea sisältävä yhdiste (C6-H10-O5)n, joka sisältää ketjumaisesti sitoutuneita jopa<br />
kymmeniä tuhansia β-(1-4)-D-glukoosimolekyylejä. Ihminen on varsin aikaisin oppinut käyttämään<br />
näitä pellavan kuitukimppuja lankojen valmistamiseen ja edelleen kankaiden kutomiseen. Monissa<br />
muissa kasveissa varren selluloosa on sitoutunut muihin yhdisteisiin esim. puussa ligniiniin, josta<br />
sen irrottaminen on vaikeampaa ja vaatii kemiallisia prosesseja.<br />
Pellava on edelleen arvostettu vaatteiden ja kodin tekstiilien raaka-aine. Pellavan varren sisäosa on<br />
ontto ja puumainen. Pellavan kuidutuksessa varren sisäosasta muodostuu n. s. päistäre, josta ei voi<br />
valmistaa lankaa. Päistärettä käytetään etenkin hevosten ja muiden eläinten kuivikkeena. Päistäreen<br />
selluloosaa voidaan käyttää myös luonnonkuitukomposiittien valmistukseen.<br />
Öljy- ja kuitupellavan varren koostumus on sama. Nämä kasvit erotetaan toisistaan lähinnä varren<br />
pituuden perusteella. Kuitupellavalajikkeiden varsi on pitkä ja öljypellavalajikkeet on jalostettu<br />
lyhyiksi ja laon kestäviksi.<br />
Kuva 3. Pellavan varren poikkileikkaus Kuva 4. Pellavan varren rakenne (Snijder 2006)<br />
(http://en.wikipedia.org/wiki/Flax)<br />
(http://www.agrofibrecomposites.com/process.htm#Glassfibresversusnaturalfibres)<br />
Kuva 5. Selluloosan rakenne<br />
(http://en.wikipedia.org/wiki/File:Cellulose_Sessel)<br />
Suurin osa hamppulajikkeista on 2-kotisia kasveja. Niissä hede- ja emikasvit ovat erikseen. Hedekasvit<br />
pölyttävät emikasvit ja yleensä kuivuvat sen jälkeen pois. Hampussa kuitu sijaitsee varren<br />
pinnassa samalla tavalla kuin pellavassa. Hampusta erotetaan kuituhamppulajikkeet, jotka ovat hyvin<br />
pitkäkasvuisia ja myöhäisiä ja öljyhamppulajikkeet, jotka ehtivät tekemään Suomessa siementä.<br />
Huumetta <strong>tuottavien</strong> hamppujen siemenissä on huumaavaa THC-kannabinoidia. Suomessa ja<br />
EU:ssa hampun THC-kannabinoidipitoisuus ei saa ylittää 0.2 %.<br />
Pahkala on lisensiaatti- (1997) ja väitöskirjatyössään (2001) esittänyt Hurterin (1988) pellavan ja<br />
hampun kuidun koostumuksen verrattuna muihin kuituihin (Taulukko 1). Sekä pellavan että hampun<br />
kuitu on hyvin pitkää. Öljypellavan kuitu on hiukan lyhyempää kuin kuitupellavan, mutta sekin
32<br />
on hyvin pitkää. Vain puuvillakuitu on yhtä pitkää kuin pellava- ja hamppukuitu. Kaikkien muiden<br />
kuitu<strong>kasvien</strong> kuidut ovat lyhyempiä. Pellavan ja hampun kuitu on myös varsin paksua, yhtä paksua<br />
kuin puuvillakuitu. Vain juutin, bambun ja havupuun kuitu ovat jonkin verran paksumpia kuin pellavan<br />
ja hampun kuitu.<br />
Taulukko 1. Erilaisten kuitu<strong>kasvien</strong> kuidun pituus ja paksuus sekä kuidun pituuden suhde<br />
paksuuteen (Pahkala 1997 Hunterin 1988 mukaan)<br />
Kasvilaji Kuidun<br />
pituus (L)<br />
µm<br />
Kuidun<br />
läpimitta (D)<br />
µm<br />
maks. min. keskiarvo maks min. keskiarvo<br />
L:D<br />
suhde<br />
Varsikuidut:<br />
Viljat: -riisi 2480 650 1410 14 5 8 175:1<br />
-kaura 3120 680 1480 24 7 13 110:1<br />
Heinät: -esparto 1500 600 1100 14 7 9 120:1<br />
-sabai 4900 450 2080 24 4 9 230:1<br />
-lemon 1320 9 145:1<br />
Ruo’ot: -papyrus 8000 300 1500 25 5 12 125:1<br />
-järviruoko 3000 100 1500 37 6 20 75:1<br />
-bambu 3500- 375- 1360- 25–55 3-18 8-30 135-<br />
9000 2500 4030<br />
175:1<br />
-sokeriruoko 2800 800 1700 34 10 20 85:1<br />
(bagasse)<br />
Niinikuidut:<br />
Kuitupellavan varret 55000 16000 28000 28 14 21 1350:1<br />
Öljypellavan varret 45000 10000 27000 30 16 22 1250:1<br />
Kenaf 7600 980 2740 20 135:1<br />
Juutti 4520 470 1060 72 8 26 45:1<br />
Hamppu 55000 5000 20000 50 16 22 1000:1<br />
Lehtikuidut:<br />
Manilahamppu 12000 2000 5000 36 12 20 300:1<br />
Sisal 6000 1500 3030 17 180:1<br />
Siemenkarvat:<br />
Puuvilla 50000 20000 30000 30 12 20 1500:1<br />
Puuvilla (lintterit) 6000 2000 3500 27 17 21 165:1<br />
Puukuidut:<br />
Havupuut 3500 2700 3000 43 32 30 100:1<br />
Lehtipuut 1800 1000 1250 50 20 25 50:1<br />
Kymäläinen (2004) väitöskirjassaan on koonnut pellavan ja hampun kuidun rakennetta koskevat<br />
kirjallisuustiedot. Kymäläinen on koonnut pellavan ja hampun kuitukimpun ja peruskuidun pituus-<br />
(Taulukko 2), paksuus- (Taulukko 3) ja tiheystiedot (Taulukko 4) taulukoiksi. Hampun kuitukimput<br />
ovat pidempiä kuin pellavan, mikä johtuu näiden <strong>kasvien</strong> erilaisesta pituudesta. Kuitukimppujen<br />
pituus riippuu siis kasvin pituudesta. Pellavan peruskuitu on kuitenkin yhtä pitkää tai pidempää<br />
kuin hampun (Taulukko 2). Hampun kuitukimput ovat myös paksumpia kuin pellavan, sen sijaan<br />
peruskuidun paksuudessa ei näytä olevan eroa (Taulukko 3). Pellavan ja hampun tiheydessä ja hienoudessa<br />
ei näytä olevaan suuria eroja (Taulukko 4).<br />
Pellavan ja hampun varren eri osien kemiallisessa koostumuksessa on eroja (Taulukko 5). Pellavan<br />
kokonaisessa varressa on paljon selluloosaa 60 % ja ligniiniä 27 % ja vähemmän hemiselluloosaa 7<br />
% ja pektiiniä 3 %. Liottamattomassa pellavan kuidussa on paljon selluloosaa 57–63 % ja hemiselluloosaa<br />
15–17 % ja vähemmän ligniiniä 3-5 %, pektiiniä 3.8–4.2 % ja rasvoja ja vahoja 1.3–1.4 %.
33<br />
Liotetussa pellavan kuidussa selluloosapitoisuus on korkeampi 64–71 %, samoin hemiselluloosapitoisuus<br />
16–19 % ja vastaavasti vähemmän ligniiniä 2-3 %, pektiiniä 1.8–3.0 %. Rasvoja ja vahoja<br />
liotetussa pellavassa on hiukan enemmän kuin liottamattomassa 1.5–1.7 %. Pellavan päistäre, joka<br />
on pellavan varren puumainen ontto sisäosa, sisältää paljon selluloosaa 36–47 %, ligniiniä 23–30 %<br />
ja hemiselluloosaa 25–26 % ja pieniä määriä rasvoja ja vahoja, 0.5-1.6 %. Päistäre poikkeaa kuidusta<br />
korkean ligniinipitoisuuden vuoksi.<br />
Taulukko 2. Pellava- ja hamppusäikeen ja peruskuidun pituus (mm) (Kymäläinen 2004)<br />
Kuitukimppu<br />
(säie), mm<br />
Pellava<br />
310-910<br />
150-1020<br />
Kuitukimppu<br />
(säie), mm<br />
Hamppu<br />
1020-2030<br />
-<br />
-<br />
-<br />
100-800 1000-3000<br />
600-750 prosessoinnin<br />
jälkeen<br />
200-1400 1000-2250<br />
-<br />
300-380 -<br />
-<br />
-<br />
Peruskuitu,<br />
mm<br />
Pellava<br />
-<br />
5-66<br />
keskiarvo 25-32<br />
25-30<br />
Peruskuitu,<br />
mm<br />
Hamppu<br />
-<br />
10-36<br />
keskiarvo 25<br />
5-55 keskiarvo 20<br />
Kirjallisuuslähde<br />
Mauersberger 1948<br />
Peters 1963<br />
Garner 1967<br />
25-40 10-30 Haudek ja Viti 1978<br />
20-40<br />
15-30<br />
Anon. 1983<br />
27-36, keskiarvo < 50 keskiarvo
34<br />
Taulukko 4. Pellava- ja hamppukuidun tiheys ja hienous (Kymäläinen 2004)<br />
Bulkkitiheys (kg/m 3 ) Hienous (tex) Kirjallisuuslähde<br />
Pellava Hamppu Pellava Hamppu<br />
1480-1500 1480-1500 0.1-0.5 (peruskuitu) 0.2-0.6 (peruskuitu) Haudek ja Viti 1978<br />
1430 (raaka) 1430 (raaka) 0.2-0.3 (peruskuitu) 0.3-0.4 Anon.1983<br />
1520 1530 noin 2 (tekninen kuitu) (peruskuitu)<br />
(valkaistu) (valkaistu)<br />
1500 - - - The Textile Institute<br />
1985<br />
- 0.1-0.7 - Morris 1989<br />
1300 - - - Kromer ym. 1995<br />
(liottamaton kuitukimppu)<br />
Hampun varressa on selluloosaa noin 59–67 % ja ligniiniä noin 54–62 % (Taulukko 5). Hampun<br />
kuidussa on selluloosaa 60–67 %, hemiselluloosaa 16 %, ligniiniä 3-14 %, pektiiniä 1.0 % ja rasvoja<br />
ja vahoja 0.7 %. Hampun päistäre on puumainen samoin kuin pellavankin päistäre ja sisältää 40–<br />
52 % selluloosaa ja 22–30 % ligniiniä sekä rasvoja ja vahoja 0.3-1.4 %.<br />
Solun seinän suurin rakennekomponentti on selluloosa. Selluloosan perusrakenneosa on glukoosirengas.<br />
Selluloosa muodostaa mikrofibrillejä, jotka muodostavat levyjä, jotka ovat sitoutuneet<br />
toisiinsa vetysidoksilla (Kuva 6). Mikrofibrillit ovat usein hyvin pitkiä. Solun seinä muodostuu selluloosamikrofibrilleistä,<br />
hemiselluloosasta, pektiinistä, ligniinistä ja glykoproteiineista, vahoista ja<br />
lukuisista entsyymeistä. Hemiselluloosa jaetaan sokerirenkaiden mukaan. Ksyloosi, galaktoosi ja<br />
mannoosi muodostavat hemiselluloosan perusrungon ja arabinoosi, galaktoosi ja glukuronihappo<br />
muodostavat sivuhaaroja muodostavia ketjuja (Kuva 7, 8 ja 9). Jälkimmäiset muodostavat hemiselluloosan<br />
vaihtelevan rakenteen (Kuva 9). Solujen välissä on keskilamelli, joka sisältää pektiiniä.<br />
Pektiini, jota on etenkin solujen välisessä keskilevyssä, on kemialliselta rakenteeltaan monimutkainen.<br />
Solujen keskilevyjen pektiini liimaa solut toisiinsa. Pektiini on hyytelöityvää materiaalia. Pektiini<br />
on liukoinen ravintokuitu (Kuva 10). Pektiini on rakenteeltaan heteropolysakkaridi. Se muodostuu<br />
kemiallisesti 1,4 sitoutuneista α-D-galaktosyluronihappotähteistä (Kuva 11 ja 12). Kasvien<br />
solujen seinistä on eristetty 3 ryhmää pektiinejä: homogalakturonaanit, johdannaisgalakturonaanit ja<br />
rhamnogalakturonaanit. Homogalakturonaanit ovat lineaarisia ketjuja α-(1-4)sitoutuneista- Dglakturonihaposta.<br />
Johdannaisgalakturonaaneissa on lisäksi sokeri D-ksyloosi tai D-apioosi. Rhamnogalakturonaanit<br />
voidaan jakaa rhamnogalakturonaani I:ksi ja rhamnogalakturonaani II:ksi.<br />
Rhamnogalakturonaani I perusrakenteena on toistuva disakkaridi: 4)-α-D-galakturonihappo-(1,2)-α-<br />
D-rhamnoosi- (1. Tähän perusrakenteeseen on sitoutuneena sivuketjuja muodostavia neutraaleja<br />
sokereita. Neutraalit sokerit ovat pääasiallisesti D-galaktoosia, D-arabinoosia tai D-ksyloosia.<br />
Rhamnogalakturonaani II on harvinaisempi yhdiste. Se on hyvin voimakkaasti haaroittuva ketju,<br />
jonka perusrakenteena on D-galakturonihappotähde (Kuva 13). Eristettyjen pektiinien molekyylipaino<br />
on ollut 60–130,000 g/mol. Pektiinimolekyylit ovat siis hyvin suuria moleyylejä.
35<br />
Taulukko 5. Pellavan ja hampun varren kemiallinen koostumus ( %) (Kymäläinen 2004)<br />
____________________________________________________________________________________________________________________________________<br />
Yhdiste Pellava Hamppu Kirjallisuuslähde<br />
Varsi Kuitu Kuitu Päistäre Varsi Kuitu Päistäre<br />
(kypsä) liotta- liotettu<br />
maton<br />
_______________________________________________________________________________________________________________________________<br />
Selluloosa - 63 71 - - - - Peters 1967<br />
- - 65 - - - - Haudek ja Viti 1978<br />
- 57 64 - - 67 - Anon. 1983<br />
60 - - - - - - Dambroth ja Seehuber 1988<br />
- - - 40-46 - - - Sharma 1992b<br />
- - - 36-47 - 60-67 40-52 Kozlowski ym. 1997<br />
- - - - noin 59-67 - - Struik ym. 2000<br />
Ligniini - 3 2 - - - - Peters 1967<br />
- 3 3 - - 4 - Haudek ja Viti 1978<br />
- 3 2 - - 3 - Anon 1983<br />
- 2-5 - - Focher 1992<br />
27 - - - - - - Dambroth ja Sechuber 1988<br />
- - - 23-28 - - - Sharma 1992b<br />
- - - 24-30 - 3-14 22-30 Kozlowski ym. 1997<br />
- - - - noin 54-62 - - Struik ym. 2000<br />
Hemi- - 17 19 - - - - Peters 1967<br />
selluloosa - - 16 - - - - Haudek ja Viti 1978<br />
15 17 - 16 - Anon. 1983<br />
- - - 25-26 - - - Sharma 1992b<br />
7 - - - - - - Dambroth ja Seehuber 1988<br />
Pektiini - 4.2 2.0 - - - - Peters 1967<br />
- - 3.0 - - - - Haudek ja Viti 1978<br />
- 3.8 1.8 - - 1.0 - Anon. 1983<br />
3.0 - - - - - - Dambroth ja Seehuber 1988<br />
Rasva ja - 1.4 1.7 - - - - Peters 1967<br />
vaha - - 1.5 - - - - Haudek ja Viti 1978<br />
- 1.3 1.5 - - 0.7 - Anon. 1983<br />
- - - 1.2-1.3 - - - Sharma 1992b<br />
- - -<br />
+ =Keväällä korjattu; ++ = Syksyllä korjattu<br />
0.5-1.6 + - - 0.5-1.0 + Pasila 2004<br />
++ - -<br />
0.5-0.8<br />
0.3-1.4 ++<br />
Pasila 2004
36<br />
Ligniini (Kuva 14 ja 15) on selluloosan jälkeen yleisin luonnon polymeeri, johon on sitoutuneena<br />
30 % maapallon orgaanisesta hiilestä. Ligniiniä esiintyy kasveissa ja punalevissä, <strong>kasvien</strong> puumaisissa<br />
osissa yhdessä selluloosan kanssa. Ligniini tekee puusta kovaa ja taipumatonta. Kasvien puumaiset<br />
osat sisältävät ¼ -1/3 ligniiniä. Ligniini sijaitsee puussa selluloosan, hemiselluloosan ja pektiinin<br />
välissä. Ligniini on kovalenttisesti sitoutuneena hemiselluloosaan. Ligniinillä on suuri rooli<br />
<strong>kasvien</strong> veden kuljetuksessa, koska polysakkaridit, selluloosa ja hemiselluloosa ovat vettä sitovia<br />
hydrofiilisiä yhditeitä, kun taas ligniini on hybrofobinen eikä siten sido vettä. Kasvien kaikissa vettä<br />
kuljettavissa putkilosoluissa on ligniiniä. Ligniinin alkuperäinen rooli lieneekin veden kuljettamiseen<br />
liittyvä. Ligniiniä on pellavan ja hampun puumaisessa sisäosassa päistäreessä, kuidussa ligniiniä<br />
on vain vähän (Taulukko 5).<br />
Ligniinin synteesi alkaa glykosyloidun monolignolin synteesillä fenylalaniini-aminohaposta. Glukoosimolekyyli<br />
tekee niistä vesiliukoisia ja vähentää niiden toksisuutta. Myöhemmin glukoosi irtoaa<br />
niistä ja alkaa polymerisaatio, jota katalysoivat oksidatiiviset entsyymit, peroksidaasi että lakkaasi.<br />
Ei tiedetä, osallistuvatko molemmat vai vain toinen entsyymi tähän katalyysiin. Katalyysin seurauksena<br />
syntyy monolignoliradikaaleja (Kuva 16), joista ligniini polymerisoituu.<br />
Kuva 6. Selluloosan, hemiselluloosan ja pektiinin rakenne ja niitä hajottavien entsyymien ketjun<br />
katkaisukohdat (University of Miami, Departament of Biology,<br />
http://www.bio.miami.edu/dana/226/226F09_3.html)<br />
Kuva 7. Selluloosan ketjuista muodostuva levymäinen rakenne, jossa näkyy ketjuja yhdistävät vetysidokset<br />
(http://en.wikipedia.org/wiki/Natural_fiber)
37<br />
Kuva 8. Hemiselluloosan eri sokerirenkaiden, glukoosin, galaktoosin, mannoosin, ksyloosin,<br />
arabinoosin ja glukuronihapon rakenne<br />
(University of Michigan, http://www.engin.umich.edu/dept/che/research/savage/energy.html)<br />
Kuva 9. Hemiselluloosan rakenne, jossa eri sokerit ovat yhdistyneet yhdeksi haaroittuvaksi ketjuksi<br />
(http://en.wikipedia.org/wiki/File:Hemicellulose.png)<br />
Kuva 10. Kuva pektiinistä (http://upload.wikimedia.org/wikipedia/en/d/dd/Pectin.jpg)
38<br />
Kuva 11. Pektiinin perusrakenne Kuva 12. Pektiinin ketjumainen<br />
(Ohio State University rakenne (http://sci-toys.com/ingredients/pectin.html)<br />
http://class.fst.ohio-state.edu/fst605/lectures/lect20.html)<br />
Kuva 13. Rhamnogalakturonaani II pektiinin monimutkainen rakenne ja pektiiniä hajottavan<br />
pektinaasi-entsyymin toiminta (http://www.sigmaaldrich.com/life-science/metabolomics/enzymeexplorer/learning-center/carbohydrate-analysis/carbohydrate-analysis-iii.html)
39<br />
Kuva 14. Pieni osa ligniinimolekyyliä<br />
(http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/2/24/LigninStructure.png)<br />
Kuva 15. Ligniinimolekyylin rakennetta<br />
(http://www.lsuagcenter.com/en/our_offices/departments/Audubon_Sugar_Institute/news/potential<br />
+market+for+biorefinery+lignin.htm)
40<br />
Kuva 16. Kolme yleisenä esiintyvää ligniinin rakenneosaa monolignolia: 1. parakumaryylialkoholi,<br />
2. koliferyylialkoholi ja 3. sinapylalkoholi<br />
3.5. Pellava<br />
3.5.1. Kuitu- ja öljypellavan viljely: kylvö ja käytettävä kylvösiemenmäärä<br />
Öljypellavan normaali kylvömäärä on noin 750–900 itävää siementä/m2. Kuitupellavaa kylvetään<br />
sen sijaan suurempi määrä 2200–2500 itävää siementä/m 2 . Kuitupellavakasvuston toivotaan muodostavan<br />
hyvin pitkiä haaromattomia varsia, joista saadaan mahdollisimman suuri pitkän kuidun<br />
saanto. Pitkäksi tekstiilikuiduksi hyväksytään vain vähintään 50 cm pitkä kuitu (Anon 2011). Muu<br />
osa kuidusta on lyhyttä kuitua, jonka hinta on halvempi.<br />
Satafood on testannut kahden öljypellavalajikkeen siemen- ja varsisatojen määrää eri kylvösiemenmäärillä<br />
kylvettynä (Kuva 17). Siemensadon määrä oli voimakkaammin riippuvainen kylvömäärästä<br />
kuin varsisato. Heljän varsisadon määrässä oli havaittavissa nousua kylvösiemenmäärän noustua,<br />
mutta Laserin varsisadon määrä pysyi lähes samana pienintä 450 itävää siemenentä/m 2 lukuun ottamatta.<br />
Laser on hyvin lyhytvartinen lajike.
3500<br />
3000<br />
2500<br />
2000<br />
1500<br />
1000<br />
500<br />
0<br />
41<br />
450 550 650 750 850 950 450 550 650 750 850 950<br />
Heljä Laser<br />
Siemensato, kg/ha<br />
Varsisato, kg/ha<br />
Kuva 17. Kylvömäärän vaikutus (450–950 itävää siementä/m 2 Heljä ja Laser öljypellavan siemen-<br />
ja varsisadon määrään vuonna 2009 MTT:n Piikkiön yksikön koekentällä (Saastamoinen 2010).<br />
Svensk Raps on tutkinut Taurus lajikkeella kylvösiemenmäärän vaikutusta öljypellavan satoon ja<br />
sitä kautta taloudelliseen tulokseen 500, 700, 900 ja 1100 itävän siemenen määrillä/m 2 vuonna 2010<br />
(Taulukko 6) (Gunnarsson 2011). Satotaso on noussut 1660 kilosta 1730 kiloon kylvösiemenmäärän<br />
noustessa 500 itävästä siemenestä 1100 itävään siemeneen neliömetrille kylvettäessä. Parhaan<br />
taloudellisen tuloksen on saanut 500 itävällä siemenellä/m 2 , mikä on merkinnyt 38 kg kylvösiementä/ha.<br />
Taulukko 6. Taurus öljypellavan taloudellinen kannattavuus eri kylvösiemenmäärillä Ruotsissa<br />
vuonna 2010 (Gunnarsson 2011)<br />
Lajike Kasveja<br />
kpl/m 2<br />
Kylvösiementä Kylvösiemenen Siemensato Nettotuotto<br />
kg/ha hinta, kr/ha kg/ha kr/ha<br />
Taurus 500 38 535 1660 5607<br />
Taurus 700 54 749 1590 5134<br />
Taurus 900 69 964 1750 5511<br />
Taurus 1100 84 1178 1730 5223<br />
MTT on tutkinut kuitupellavan kylvötiheyttä Uudenkaupungin pellavahankkeessa. Kuitupellavan<br />
kylvömäärä on kokeissa ollut 2000–2500 itävää siementä/m 2 vuosina 2004 ja 2005 (Taulukko 7 ja<br />
8). Kumpanakin vuonna 2250 itävää siementä/m 2 on antanut parhaat sadot ja kuitusadot Hermes ja<br />
Elise lajikkeilla. Viking lajikkeella sekä sato että kuitusato ovat nousseet vielä 2500 itävää siementä/m<br />
2 tiheydellä. MTT suosittelee 2200 itävän siemenen käyttöä/m 2 kuitupellavan kylvössä. Kuitupellavalla<br />
pitkän kuidun määrä on vaihdellut 27–31,5 % eri kylvötiheyksillä.<br />
Easson ja Long (1992) ovat tutkineet kuitupellavan kylvötiheyden vaikutusta lakoutumiseen, kuitusatoon<br />
ja kuidun laatuun Pohjois-Irlannissa. He ovat todenneet, että kylvötiheyden nostaminen lisää<br />
varsisatoa, kuitusatoa ja lakoutumista. Kylvötiheyden nostaminen lisää lakoutumista enemmän kuin<br />
typpilannoituksen nostaminen. Kuidun hienous ja laatu paranevat kylvötiheyden noustessa. Easson<br />
ja Long (1992) suosittelevat Pohjois-Irlannissa kuitupellavalle 1800 itävää siementä/m 2 . Suurempi<br />
siemenmäärä lisää liiallisesti lakoutumista.
42<br />
Taulukko 7. MTT:n kuitupellavan kylvömääräkokeen tulokset vuonna 2005 (Salo, 2006)<br />
Kokonais- Puhdistamaton kuitu 20 kasvin mittaus, keskimäärin per kasvi Pituus Kuk. Taimi- Taimi-<br />
sato kg/ha Pitkä kuitu Lyhyt kuitu Paino Pituus mm Varren paksuus mm cm alku tiheys tiheys<br />
Lajike Kylvötiheys kg/ha + / - kg/ha % kg/ha % g latvaanalahaaraan tyvi keski alahaara3/8 vrk 14/6 % 27/6<br />
HERMES 2000 kpl/m 2<br />
3650 0 1094 30.2 132 3.6 0.43 609 566 1.1 0.9 0.5 67 55 1657 100<br />
HERMES 2250 kpl/m 2<br />
5430 1780 1659 30.5 241 4.6 0.39 603 564 1.3 1.0 0.5 68 55 1783 100<br />
HERMES 2500 kpl/m 2<br />
4950 1300 1562 31.9 242 4.8 0.37 570 530 1.2 0.9 0.5 65 55 1870 100<br />
VIKING 2000 kpl/m 2<br />
4510 860 1174 26.2 135 3.0 0.40 577 545 1.2 0.9 0.6 66 55 1506 100<br />
VIKING 2250 kpl/m 2<br />
4410 760 1189 27.0 141 3.2 0.38 590 556 1.2 0.9 0.6 68 55 1590 100<br />
VIKING 2500 kpl/m 2<br />
4610 960 1272 27.5 154 3.3 0.30 545 515 1.1 0.8 0.5 66 55 1765 100<br />
Taulukko 8. MTT:n kuitupellavan kylvömääräkokeen tulokset vuonna 2004 (Salo 2006)<br />
Kokonais- Teh. Kuk. Taimi-<br />
sato kg/ha Kasvu-lämpö- Lako- Pituus Tsp alku tiheys<br />
Koodi Lajike Kylvötiheys kg/ha + / - aika tilas. % cm g vrk 16/6<br />
1.1. ELISE 2000 kpl/m 2<br />
5190 0 21 84 1084<br />
1.2. ELISE 2250 kpl/m 2<br />
5740 550 16 84 1351<br />
1.3. ELISE 2500 kpl/m 2<br />
5710 520 24 80 1368<br />
2.1. VIKING 2000 kpl/m 2<br />
4260 -930 26 76 1181<br />
2.2. VIKING 2250 kpl/m 2<br />
4450 -740 25 77 1323<br />
2.3. VIKING 2500 kpl/m 2<br />
5210 20 26 76 1257<br />
Pellava kylvetään mahdollisimman aikaisin, koska kasvuaika on pitkä. Pellava ei ole hallanarka.<br />
Pellavan voi kylvää joko muokattuun maahan tai suorakylvönä. Kylvösyvyys on 2-3 cm. Liian syvää<br />
kylvöä on vältettävä, koska pellavan siemen on varsin pieni.<br />
3.5.2. Pellavan lannoitus<br />
Öljypellava on myöhäinen kasvi, joka saadaan Suomessa korjattua vasta syys-lokakuun vaihteessa.<br />
Öljypellavan lannoitus ei saa olla liian suuri. Pellava pärjää pienellä typpilannoitusmäärällä. Öljypellavayhdistys<br />
(Peltonen 2010) suosittelee öljypellavan typpilannoitustasoksi 40–70 kg/ha maalajista<br />
ja maan multavuudesta riippuen. Karkeilla kivennäismailla riittää 60 kg/ha typpimäärä. Hieta-<br />
ja hiesumailla pellava pärjää pienellä typpimäärällä. Ruotsissa öljypellavan siemensato on noussut<br />
aina 100 kiloon typpeä hehtaarille annettaessa (Krijger 2011). Suomessa pellavalle ei voi antaa niin<br />
korkeita typpilannoitustasoja pellavan pitkän kasvuajan takia.<br />
MTT on tutkinut kuitupellavan typpilannoitusta (Salo 2006). Typpilannoitus 40 kg/ha on antanut<br />
paremman kokonaisvarsisadon kuin typpitaso 0 kg/ha ja 20 kg/ha sekä vuonna 2004 (Taulukko 9) ja<br />
2005 (Taulukko 10). Kuitusato ei kuitenkaan ole noussut lannoituksen nostamisella 40 kiloon hehtaaria<br />
kohden vuonna 2005 (Taulukko 9). Kokonaisvarsisato on noussut huomattavasti 40 kg/ha<br />
typpilannoituksella vuonna 2004, mutta ei niin paljon vuonna 2005. Vuonna 2005 typpilannoituksen<br />
lisääminen on vaikuttanut melko voimakkaasti <strong>kasvien</strong> pituuskasvua nostavasti.<br />
Easson ja Long (1992) eivät suosittele kuitupellavan viljelyssä 25 kg/ha enempää typpilannoitusta<br />
pellavan lakoutumisen ja laatuvaikutusten takia Pohjois-Irlannissa. Typpilannoitus lisää kuitupellavan<br />
lakoutumista ja tekee kuidusta karkeampaa kuin matalammilla typpitasoilla.
43<br />
Taulukko 9. Typpilannoituksen vaikutus kuitusaantoon 2004 (Salo 2006)<br />
Kokonais- Teh.<br />
Lannoitus sato kg/ha Kasvu- lämpö- Lako- Pituus<br />
Koodi kg N/ha kg/ha PUY2 kg/ha + / - aika tilas. % cm<br />
1.1. 0 0 4930 0 15 82<br />
1.2. 20 333 5460 530 15 81<br />
1.3. 40 667 6390 1460 20 82<br />
Taulukko 10. Typpilannoituksen vaikutus kuitusaantoon 2005 (Salo 2006)<br />
Kokonais- Puhdistamaton kuitu 20 kasvin mittaus, keskimäärin per kasvi Pituus Kuk. Taimi-<br />
Lannoitus sato kg/ha Pitkä kuitu Lyhyt kuitu Paino Pituus mm Varren paksuus mm cm alku tiheys<br />
kg N/ha Lannoite kg/ha + / - kg/ha % kg/ha % g latvaanalahaaraan tyvi keski alahaara 3/8 vrk % 27/6<br />
0 0 kg/ha PUY2 4130 1652 40.2 181 4.3 0.27 557 525 1.0 0.8 0.4 66 56 100<br />
20 333 kg/ha PUY2 5820 1690 2138 35.3 333 5.6 0.37 668 638 1.2 0.9 0.3 73 56 100<br />
40 667 kg/ha PUY2 5940 1810 1981 33.5 340 5.6 0.40 677 644 1.2 1.0 0.4 79 56 100<br />
Öljypellavayhdistys (Peltonen 2010) suosittelee pellavalle yhtä paljon kaliumia kuin typpeä eli 30–<br />
50 kg/ha. Kevyillä ja eloperäisillä mailla kaliumin tarve voi olla vieläkin suurempi. Kalium parantaa<br />
varren lujuutta, joten se on tarpeellinen lannoitus pellavan viljelyssä. Kaliumin lisäksi pellava<br />
tarvitsee rikkiä ja sinkkiä. Öljypellavayhdistys (Peltonen 2010) suosittelee 2 kg/ha rikkiä jokaista 10<br />
lannoitetyppikiloa kohden. Pellava tarvitsee sinkkiä taimivaiheessa, jolloin sinkin puute aiheuttaa<br />
lehtien kellastumista.<br />
Pellava ei tarvitse paljon fosforia. Fosforia kannattaa antaa pellavalle korkeintaan 10 kg/ha matalan<br />
fosforitason mailla (Öljypellavayhdistys Peltonen 2010). Starttifosfori kylvöriviin sijoitettuna saattaa<br />
estää pellavan taimettumista. Kalkituksen jälkeen saattaa esiintyä boorin puutetta, jolloin pellavalle<br />
kannattaa antaa booripitoista lannoitetta.<br />
3.5.3. Pellavan esikasvi ja pellava esikasvina<br />
Pellavaa ei kannata kylvää palkoviljojen ja apilan jälkeen tai muun sellaisen kasvin jälkeen, joka on<br />
jättänyt maahan paljon typpeä, koska pellava ei tarvitse paljon typpilannoitusta. Esikasviksi sopii<br />
hyvin vilja. Pellava ei sovi kovin hyvin rypsin ja rapsin esikasviksi, koska pellavassa voi olla pahkahometta,<br />
joten se saattaa lisätä pahkahomeen esiintymistä. Pellava sopii hyvin viljan viljelykiertoon.<br />
3.5.4. Pellavan kasvinsuojelu<br />
Pellavan kasvinsuojelusta on laadittu oppaita (Kangas 2007, Öljypellavayhdistys, Peltonen 2010,<br />
ProAgria Maaseutukeskusten Liitto, Peltonen 2011). Pellava on taimivaiheella melko hentoa kasvustoa,<br />
joten rikkatorjunta on hyvä suorittaa. Juuririkkaruohot on hyvä torjua jo ennen kasvuvuotta.<br />
Pellavan rikka<strong>kasvien</strong> torjuntaan soveltuvat metsulfuroni-metyyli (Ally 50 ST), amidosulfuroni<br />
(Gratil), MCPA ja bentatsoni (Basagran SG). Ally 50 ST:n ja Gratilin seoksesta on hyviä kokemuksia.<br />
MCPA on edullisin torjunta-aine, mutta sen teho ei aina riitä. MCPA:n ja Basagran SG:n seos<br />
on tehokkaampi. ProAgria Maaseutukeskusten Liitto (Peltonen 2011) on julkaissut listan rikka<strong>kasvien</strong><br />
torjunta-aineiden vaikutuksesta eri rikkakasveihin (Taulukko 11). Ally:n ja Gratilin seoksella<br />
on mahdollista saada hyvä teho eri rikkakasveja vastaan.
44<br />
MTT on tutkinut rikka<strong>kasvien</strong> torjunta-aineiden tehoa myös kuitupellavan viljelyssä. Eri torjuntaaineilla<br />
on erilainen teho eri rikkakasvilajeihin (Kuvat 18–19) (Kangas ja Luokkakallio 2001) Kuitupellavalla<br />
useimmat rikkatorjunta-aineet ovat pienentäneet pellavan varsisatoa aiheuttaen pellavakasvustolle<br />
vioituksia (Taulukko 12) (Salo 2006). Etenkin Basagran on pienentänyt pitkän kuidun<br />
määrää, samoin kuin Ally toisena tutkimusvuonna MTT:n Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla<br />
(Kuvat 20–21) (Kangas ja Luokkakallio 2001). Lyhyen kuidun määrää rikkatorjunta-aineiden käyttö<br />
on sen sijaan lisännyt vuonna 1999.<br />
Juolavehnän torjuntaan pellavalla soveltuvat samat torjunta-aineet kuin rypsille, esim. Agil (propakvitsafoppi),<br />
Targa Super 5 SG (kvitsalofoppi-P-etyyli), Fusilade Max (fluatsifoppi-P-butyyli) ja<br />
Maatilan Propafor (propakvitsafoppi).<br />
Pellavalla on kasvitauteja. Nykyisin pellavan viljely on kuitenkin niin pientä, että kasvitauteja ei<br />
yleensä pellavassa paljon esiinny. Taimipoltetta voi torjua peittaamalla kylvösiemen. Peittaukseen<br />
käy hyvin tiraamipeittaus (Tirama 50). Kosteina kasvuvuosina lakoutuneissa kasvustoissa saattaa<br />
esiintyä harmaahometta ja pahkahometta. Joskus saattaa esiintyä myös pellavaruostetta ja härmää.<br />
Kasvitautien esiintymistä estää viljelykierto. Öljypellavalle on hyväksytty kasvunsääde Terpal (sisältää<br />
mepikvattikloridia ja etefonia) ja Maatilan Etefoni Duo (mepikvattikloridi ja etefoni), joilla<br />
voi estää pellavan lakoutumista (Peltonen 2011, ProAgria Maaseutukeskusten Liitto). Kasvunsääteet<br />
lyhentävät pellavan vartta. Pellavan lehvästön ja rikka<strong>kasvien</strong> kuivattamiseen on hyväksytty<br />
Reglonen (dikvatti) käyttö 4-7 vuorokautta ennen korjuuta.<br />
Taulukko 11. Öljypellavan rikka<strong>kasvien</strong> torjunta-aineiden teho eri rikkakasvilajeihin<br />
(Teho: +++ = 90–100 %, ++ = 70–80 %, + = 50–70 %, - < 50 %<br />
(ProAgria Maaseutukeskusten Liitto, Peltonen 2011)<br />
Rikkakasvi Bayerin Ally 50 ST + Basagran SG Basagran M75 Bayerin Gratil + MCPA<br />
Sito Plus<br />
kiinnite<br />
Emäkki + ++ + ++ -<br />
Hatikka +++ +++ +++ ++ +<br />
Kiertotatar ++ ++ ++ ++ -<br />
Lemmikki + ++ +++ ++ -<br />
Linnunkaali ++ + ++ ++ -<br />
Matara - +++ ++ ++ -<br />
Orvokki ++ - - ++ -<br />
Pihatähtimö +++ +++ ++ + +<br />
Pillikkeet +++ + ++ ++ +++<br />
Ristikukkaiset +++ +++ +++ +++ +++<br />
Saunakukka +++ +++ ++(+) ++ +<br />
Savikka ++ ++ +++ +++ +++<br />
Ukontatar +++ ++ ++ +++ -<br />
Tuhoeläimiä pellavassa ei juuri esiinny. Joskus pellavassa saattaa esiintyä kirppoja ja niittyluteita.<br />
Ne voidaan torjua tuhohyönteisten torjunta-aineilla.<br />
Ruotsissa on öljypellavalla tehty kokeita kasvitautien torjunta-aineilla (Gunnarsson 2011). Amistarilla<br />
on saatu Taurus öljypellavan satoon 5-14 % nousu. Useimmat amerikkalaiset pellavalajikkeet<br />
ovat kuitenkin kestäviä sekä lakastumistautia ja härmää vastaan (Taulukko 13).
45<br />
Taulukko 12. Rikka<strong>kasvien</strong> torjunta-aineiden vaikutus kuitusaantoon 2005 (Salo 2006)<br />
Kokonais- Puhdistamaton kuitu 20 kasvin mittaus, keskimäärin per kasvi Pituus Vioitus,Taimi-<br />
sato kg/ha Pitkä kuitu Lyhyt kuitu Paino Pituus mm Varren paksuus mm cm pituus tiheys<br />
Koodi Kasvinsuojelu Aika kg/ha + / - kg/ha % kg/ha % g latvaanalahaaraan tyvi keski alahaara 3/8 % 27/6 % 27/6<br />
1. Käsittelemätön 5470 0 1419 26.8 292 5.6 0.32 490 453 1.1 0.9 0.5 60 100 100<br />
2. Ally 20DF 15 g +kiinnite 0.1 l/ha A 5070 -400 1246 24.8 302 6.0 0.28 437 399 1.1 0.8 0.5 55 50 100<br />
3. BasagranSG 1.1 l +kiinnite 0.2 l/ha A 5000 -470 1400 27.7 241 4.7 0.27 474 441 1.0 0.8 0.4 59 98 100<br />
4. Gratil 30 g +kiinnite 0.1 l/ha A 5210 -260 1338 25.6 212 4.1 0.31 465 432 1.1 0.9 0.5 58 83 100<br />
5. 2x Ally 20DF 15 g +kiinnite 0.1 l/haA + B 5090 -380 1192 23.6 225 4.3 0.29 403 363 1.2 0.8 0.6 51 38 100<br />
6. 2x Gratil 30 g +kiinnite 0.1 l/ha A + B 5140 -330 1199 23.0 174 3.5 0.29 437 402 1.1 0.9 0.5 53 63 100<br />
Kuitupellavan rikkakoe 1999<br />
Rikkojen määrät g/m²<br />
käsittelemätön<br />
Basagran SG 1,7 l/ha+ Sito Plus<br />
MCPA 1,3 l/ha<br />
MCPA 1,0 l/ha<br />
Zalem 1,2 l/ha<br />
Basagran MCPA 3,5 l/ha<br />
Ally 20 DF 0,02 kg/ha+ Sito Plus<br />
MTT/Etelä-Pohjanmaan tutkimusasema<br />
Pihasaunio g<br />
Pillike g<br />
Pihatähtimö g<br />
Savikka g<br />
Pelto-orvokki g<br />
Muut rikat g<br />
0 10 20 30 40 50 60 70 80<br />
Kuitupellavan rikkakoe 2000<br />
Rikkojen määrät g/m²<br />
Käsittelemätön<br />
Basagran SG 1,7 l/ha + Sito Plus 0,2 l/ha<br />
MCPA (75 %) 1,3 l/ha<br />
MCPA (75 %) 1,0 l/ha<br />
Basagran MCPA 3,5 l/ha<br />
Ally 20 DF 0,02 kg/ha + Sito Plus 0,2 l/ha<br />
Ally 20 DF 0,01 kg/ha + Sito Plus 0,2 l/ha<br />
MTT/Etelä-Pohjanmaan tutkimusasema<br />
jauhosavikka g<br />
0 20 40 60 80<br />
Kuvat 18–19. Rikka<strong>kasvien</strong> torjunta-aineiden teho eri rikkakasvilajeihin kuitupellavalla MTT:n<br />
Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla vuosina 1999 ja 2000 (Kangas ja Luokkakallio 2001).<br />
Kuvat 20–21. Rikka<strong>kasvien</strong> torjunta-ainekäsittelyjen vaikutus kuitupellavan pitkän ja lyhyen kuidun<br />
määrään MTT:n Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla (Kangas ja Luokkakallio 2001)<br />
saunio<br />
orvokki g<br />
matara g<br />
pihatähtimö g<br />
tatar g<br />
peippi<br />
muut 2-sirkk.
46<br />
Taulukko 13. Kanadalaisten pellavalajikkeiden lakastumistaudin ja härmän kestävyys (Flax Council of Canada 2011)<br />
Lajike Kaupaanlasku-<br />
vuosi<br />
Kasvuaika Pituus Laon-<br />
kesto<br />
Lakastumistaudin<br />
kestävyys<br />
Härmän<br />
kestävyys<br />
Tyyppi<br />
CDC Arras 1998 keskim. keskim. hyvä melko kestävä melko altis öljypellava<br />
CDC Bethune 1998 melko myöh. melko pitkä hyvä melko kestävä melko kestävä öljypellava<br />
AC Carnduff 1996 melko myöh. melko pitkä hyvä melko kestävä melko kestävä öljypellava<br />
AC Emerson 1994 keskim. keskim. keskim. resistentti resistentti öljypellava<br />
Flanders* 1989 melko myöh. keskim. melkohyvä melko kestävä melko kestävä öljypellava<br />
AC Lightning 2001 melko myöh. keskim. hyvä melko kestävä resistentti öljypellava<br />
AC Linora 1991 melko myöh. keskim. melko hyvä resistentti melko altis öljypellava<br />
Linott 1966 melko aikainen keskim. keskim. melko kestävä altis öljypellava<br />
AC McDuff 1993 myöhäinen melko pitkä eritt. hyvä melko kestävä resistentti öljypellava<br />
McGregor 1981 myöhäinen melko pitkä eritt. hyvä melko kestävä resistentti öljypellava<br />
Norlin 1982 keskim. keskim. hyvä melko kestävä melko altis öljypellava<br />
NorMan 1984 keskim. keskim. keskim. melko kestävä altis öljypellava<br />
CDC Normandy 1995 keskim. keskim. melko hyvä melko kestävä melko altis öljypellava<br />
Somme 1989 keskim. keskim. keskim. melko kestävä altis öljypellava<br />
Taurus* 2000 melko myöh. keskim. hyvä melko kestävä resistentti öljypellava<br />
CDC Valour melko aikainen keskim. melko huo- melko kestävä altis öljypellava<br />
Vimy 1986 keskim. melko pitkä heikko melko kestävä melko altis öljypellava<br />
AC Watson 1995 keskim. keskim. hyvä melko kestävä resistentti öljypellava<br />
Linola 947 1993 myöhäinen melko pitkä hyvä melko kestävä resistentti kuitupellava<br />
Linola 989 1995 melko myöh. melko pitkä eritt. hyvä melko kestävä resistentti kuitupellava<br />
Linola 1084 2000 melko myöh. melko pitkä hyvä melko kestävä resistentti kuitupellava<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
no
47<br />
3.5.5. Kuitu- ja öljypellavalajikkeet, siemen- ja varsisato sekä kuitupitoisuus<br />
3.5.5.1. EU:n kasvilajikeluettelo<br />
EU pitää yllä yhteistä kasvilajikeluetteloa peltokasveille ja vihanneksille. EU kasvilajikeluettelon<br />
lajikkeita saa viljellä ja niiden kylvösiementä saa tuottaa ja myydä koko EU:n alueella. EU:n kasvilajikeluetteloon<br />
kuuluu vuonna 2011 seuraavat pellavalajikkeet ja käyttö (suluissa): Abacus (öljy),<br />
Ada (kuitu), Adria (kuitu), Agatha (kuitu), Alaska (öljy), Alcala, Alexin (öljy), Alin (kuitu), Alizee<br />
(kuitu), Altea, Altess (öljy), Amina (kuitu), Amon (öljy), Andrea, Antello (öljy), Aramis, Aretha<br />
(kuitu), Aries (öljy), Artemida (kuitu), Asral (öljy), Atena (kuitu), Baikal (öljy), Baladin (öljy),<br />
Banquise, Barbara (öljy), Bazil (kuitu), Belinka (kuitu, Islannin luettelo), Betalisa (kuitu), Bilton<br />
(öljy), Bilstar (öljy), Birdseye (öljy), Blizzard, Bonet (kuitu), Bonita (kuitu), Boreal, Brighton (öljy),<br />
Brigitte (öljy), Bukoz (öljy), Caesar Augustus (kuitu), Calista (kuitu), Chantal (kuitu), Codruta<br />
(kuitu), Comtess, Cosmin (kuitu), Cristalin (syysmuoto), Cristina (öljy), Crystal (öljy), Damara<br />
(kuitu), Dangiai (kuitu), Delphine (kuitu), Diane (kuitu), Dragon (öljy), Drakkar (kuitu), Duchess,<br />
Eden, Elan FD, Electra (kuitu), Elise (kuitu), Elodie, Eole (öljy), Escalina (kuitu), Eurodor (öljy),<br />
Evea, Evelin (kuitu), Everest (öljy), Ferdinand (kuitu), Festival, Flanders (öljy), Floriana (öljy),<br />
Florinda (öljy), Fluin (öljy), Galaad (öljy), Gemini (öljy), GK Emma (öljy), Glacial (öljy), Heljä,<br />
Hella (öljy), Helmi (kuitu), Hermes (kuitu), Hivernal (öljy), Hungarian Gold (öljy), Iceberg (syysmuoto),<br />
Ilona (kuitu), Imperial (öljy), Ingot (öljy), Iunia 96 (öljy), Jantar (öljy), Jantarol (öljy), Jitka<br />
(kuitu), Jordan (kuitu), Josephine (kuitu), Juliet (öljy), Kaolin (öljy), Kastaciai (kuitu), Lagoon (öljy),<br />
Laser (öljy), Laura (kuitu), Libra, Linoal (öljy), Lirina (öljy), Lisette (kuitu), Lola (öljy), Lorea<br />
(kuitu), Louis (kuitu), Luna (kuitu), Luncavat (kuitu), Lutea (öljy), Marilyn (kuitu), Marmalade<br />
(öljy), Marylin (kuitu), Mc Gregor (öljy), Melina (kuitu), Merkur (kuitu), Merlin (öljy), Meteor<br />
(öljy), Mikael (öljy), Mistral (öljy), Modran (kuitu), Monica (kuitu), Natural (öljy), Niagara (öljy),<br />
Nike (kuitu), Nikol (öljy), Nineta (kuitu), Noemic, Oleal (öljy), Oleane, Olinette, Oliver (öljy),<br />
Oliwin (öljy), Omega (öljy), Oscar (öljy), Otztaler, Oural (öljy), Paula (kuitu), Princess (öljy), Raciol<br />
(öljy), Rares (kuitu), Recital (öljy), Rina (kuitu), Rooster, Sandra (öljy), Sara (kuitu), Sartai<br />
(kuitu), Scorpion (öljy), Selena (kuitu), Selin (kuitu), Serenade (öljy), Sideral (öljy), Snaigiai (kuitu),<br />
Sofie (kuitu), Solal (öljy), Star FD, Sumuleu (kuitu), Sunrise (öljy), Super (kuitu), Suzanne<br />
(kuitu), Symphonia (öljy), Szafir (öljy), Tabor (kuitu), Talon (öljy), Taurus (öljy), Temida (kuitu),<br />
Texa (kuitu), Valoal (öljy), Vasilelin (kuitu), Vega 2, Venica (kuitu), Vesta (kuitu), Viking (kuitu),<br />
Viola (kuitu), Violin (syysmuoto), Windermere (öljy), Zoltan (öljy) (European Comission 2011).<br />
EU:n kasvilajikeluettelossa on todella suuri määrä pellavalajikkeita. Osa näistä lajikkeista on alkuperältään<br />
EU:n ulkopuolelta esim. Kanadasta. Ne on kuitenkin pitänyt hyväksyä jonkin EU:n jäsenvaltion<br />
kansalliseen kasvilajikeluetteloon ennen EU:n kasvilajikeluetteloon hyväksymistä. EU:n<br />
kasvilajikeluetteloon kuulumattomien lajikkeiden kylvösiemenen sertifiointi ja myynti lajikenimellä<br />
on EU:n alueella kiellettyä. Suomen kansallisessa kasvilajikeluettelossa näistä EU:n lajikeluettelon<br />
pellavalajikkeista ovat öljypellavalajikkeet Helmi ja Heljä. Vanha kuitupellavalajike Martta on<br />
poistunut lajikeluettelosta, joten sen kylvösiementä ei saa enää sertifioida, eikä kaupata lajikenimellä.<br />
Helmi esiintyy EU:n kasvilajikeluettelossa kuitupellavana, vaikka se on öljypellava.<br />
3.5.5.2. Lajikkeiden tuloksia Suomesta<br />
Suomi pitää yllä omaa kasvilajikeluetteloa, johon hyväksytään lajikkeet Suomen virallisten lajikekokeiden<br />
perusteella. Kasvilajikeluetteloa pitää yllä Evira eli Elintarviketurvallisuusvirasto. Kasvilajikeluettelo<br />
hyväksytään vuosittain. Viralliset lajikekokeet järjestää MTT eli Maa- ja elintarviketalouden<br />
tutkimuslaitos. Kasvilajikeluetteloon pääsyn edellytyksenä on myös kasvilajikkeen aitous,
48<br />
joka pitää sisällään yhtenäisyyden, tunnistettavuuden ja erotettavuuden. Kasvilajikkeesta on laadittava<br />
lajikekuvaus. Kasvilajikkeen aitouden tutkii Evira Loimaalla tai jalostaja itse. Sekä viralliset<br />
lajikekokeet että lajikkeen aitouden määrittäminen ovat maksullisia, jotka lajikkeen jalostajan tai<br />
edustajan on maksettava.<br />
Suomen kasvilajikeluettelossa olevat lajikkeet hyväksytään EU:n kasvilajikeluetteloon. Toisaalta<br />
Suomessa saa viljellä ja myydä kaikkia EU kasvilajikeluettelon lajikkeita. Nykyään myös EU kasvilajikeluettelossa<br />
olevien lajikkeiden kylvösiementä saa tuottaa Suomessa, vaikka lajike ei olisikaan<br />
Suomen kasvilajikeluettelossa. Tämä tilanne on johtanut siihen, että kaikkia Suomessa myytäviä<br />
lajikkeita ei ole testattu Suomen olosuhteissa.<br />
Suomen kasvilajikeluettelossa on kolme pellavalajiketta: öljypellavat Helmi ja Heljä sekä vuonna<br />
2012 lajikeluettelosta poistuva kuitupellavalajike Martta (Lahti 2011). Nämä lajikkeet ovat Boreal<br />
Kasvinjalostus Oy:n lajikkeita. Sen jälkeen, kun lajike on poistunut EU kasvilajikeluettelosta, lajikkeesta<br />
ei saa tuottaa ja myydä sertifioitua tarkistettua kylvösiementä. Boreal on ilmeisesti luopumassa<br />
myös vanhemman Helmi lajikkeen ylläpidosta. Öljypellavayritykset tuovat Suomen viljelyyn<br />
lajikkeita. Elixi Oil Oy viljelyttää seuraavia öljypellavalajikkeita, Laser, Abacus ja Sunrise sekä<br />
Comtess, joista ei ole Suomen virallisten lajikekokeiden tuloksia. Laser, Abacus ja Sunrise ovat<br />
englantilaisia lajikkeita ja Comtess ranskalainen. Satafood Kehittämisyhdistys ry on testauttanut<br />
lajikekokeissa seuraavia Englannin kasvilajikeluettelossa olevia lajikkeita: Taurus ja Aries. Taurus<br />
on alkuperältään kanadalainen lajike ja Ruotsin eniten viljelty öljypellavalajike.<br />
Suomen virallisten lajikekokeiden tulokset julkaistaan MTT:n julkaisusarjoissa. Öljypellavan lajikekokeessa<br />
tutkitaan ainoastaan siemensadon määrä ja laatu. Varsisadon määrää ei mitata, ainoastaan<br />
kasvin pituus mitataan. Virallisista lajikekokeista on tulokset Heljä ja Helmi öljypellavalajikkeista<br />
(Taulukko 14). Näistä lajikkeista Heljän siemensato on suurempi kuin Helmin. Heljä on ollut<br />
myös muuten laadultaan parempi paitsi, että sen lehtivihreäpitoisuus on ollut jonkin verran korkeampi<br />
kuin Helmin. Heljä on myös 2 päivää myöhäisempi kuin Helmi. Vuonna 2010 Helmi on ollut<br />
vielä eniten viljelty öljypellavalajike (1148 ha) (Kuva 22) (TIKE 2011). Seuraavaksi eniten on viljelty<br />
Laseria (596 ha). Heljän viljelyala (419 ha) on ollut kolmannella tilalla ja Abacus:en (187 ha)<br />
ja Sunrisen (74 ha) neljännellä ja viidennellä tilalla (TIKE 2011). Virallisten lajikekokeiden tuloksia<br />
ei kuitenkaan ole käytössä kuin Helmistä ja Heljästä. Myöskään kuitupellavasta ei ole olemassa<br />
yhtään virallisten lajikekokeiden tulosta Suomesta.<br />
Lajike<br />
Taulukko 14. Öljypellavalajikkeiden menestyminen Suomen virallisissa lajikekokeissa vuosina<br />
2004–05 (Kangas ym. 2006)<br />
Kokeita<br />
kpl<br />
Siemensato<br />
kg/ha<br />
suhdeluku <br />
Suhdeluku<br />
Kas<br />
vu-<br />
aika<br />
pv<br />
Lako- <br />
%<br />
Pituus<br />
cm<br />
Kukinnan<br />
kesto<br />
vrk<br />
1000<br />
siemenen<br />
paino,<br />
g<br />
Öljy-<br />
pitoisuus<br />
%<br />
Öljysato<br />
kg/<br />
ha<br />
Valkuaispitoisuus<br />
%<br />
Valkuaissato<br />
kg/ha<br />
Lehtivihreäpitoisuus<br />
mg/kg<br />
Helmi<br />
7 954 100 115 38 63 17 5,3 43,5 384 25,5 214 16,0<br />
Heljä 7 1144 120 117 31 60 16 5,9 44,4 463 24,9 256 17,4
49<br />
Kuva 22. Öljypellavalajikkeiden viljelyalat Suomessa vuonna 2010 (TIKE 2011)<br />
Helsingin yliopisto on julkaissut www-sivuillaan Agrokuituverkosto – hankkeen yhden lajikekokeen<br />
tulokset Laser öljypellavasta. Laserin siemensato on ollut vuonna 2002 2720 kg Helmin 2180<br />
kg:n hehtaarisatoon verrattuna. Kyseessä on kuitenkin vain 1 koetulos yhdellä koepaikalla. Agrokuituverkosto-hankkeesta<br />
Klemola ym. (2005) ovat julkaisseet 4 öljypellavalajikkeen siemensatoja<br />
3 vuonna. Kokeiden yhteenvetotulokset on esitetty Taulukossa 15. Laser ja Bor linja ovat olleet<br />
jonkin verran satoisampia kuin Helmi vuonna 2003 kokeissa. Laser on ollut satoisampi kuin Helmi<br />
vuonna 2002 ja 2003 käytännön viljelyssä. Laser on selvästi lyhyempi kuin Helmi ja Bor-linja on<br />
vastaavasti ollut pidempi kuin Helmi. Lajikkeiden varsisatojen tuloksia ei ole julkaistu, vain <strong>kasvien</strong><br />
pituudet on määritetty vuonna 2003. Laser on lajikkeista lyhin ja Bor-linja pisin.<br />
Taulukko 15. Agrokuituverkosto-hankkeen öljypellavalajikkeiden tuloksia vuosina 2002–04<br />
(Klemola ym. 2005)<br />
Lajike Lannoitus<br />
N kg/ha<br />
1 400,00<br />
1 200,00<br />
1 000,00<br />
800,00<br />
600,00<br />
400,00<br />
200,00<br />
0,00<br />
Viljelyala, ha, vuonna 2010 (TIKE)<br />
Kokeiden<br />
siemen-<br />
sato,<br />
kg/ha<br />
2002<br />
Helmi<br />
Laser<br />
Heljä<br />
Abacus<br />
Kokeiden<br />
siemen-<br />
sato,<br />
kg/ha<br />
2003<br />
Sunrise<br />
Comtess<br />
Silva<br />
Kasvien<br />
pituus<br />
kokeissa<br />
cm<br />
2003<br />
Kokeiden<br />
siemen-<br />
sato,<br />
kg/ha<br />
2004<br />
Kärry-<br />
sato<br />
kg/ha<br />
2002<br />
Kärry-<br />
sato<br />
kg/ha<br />
2003<br />
Kärry-<br />
sato<br />
kg/ha<br />
2004<br />
Kasvien<br />
pituus<br />
kerätyt<br />
kasvit<br />
cm<br />
2003<br />
Helmi* 60 2049 1697±149 58±6 1898±470 2191 1824 1320 66±4<br />
Laser* 40 - - 1953±229 - - 1624<br />
60 2557 2483±322 55±4 1826±178 2734 2393 1319 59±4<br />
80 - - 2024±334 - - 1359<br />
Niagara* 60 2200 - - 2353 - -<br />
Bor-linja 60 - 2260±199 67±7 - - - - 72±3<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Sankari (2000b) on tutkinut kahtena vuonna Helmi öljypellavan, Martta kuitupellavan, useiden ulkomaisten<br />
pellavalajikkeiden ja Borealin pellavalinjojen varsisatoja, kuitupitoisuuksia ja kuitusatoja<br />
(Taulukko 16). Sankarin tutkimusten mukaan parhaita varsisadon tuottajia ovat olleet Flanders,<br />
Gold Metchat, Norlin ja Martta-pellava. Martta on vanha suomalainen kuitupellavalajike, joka on<br />
poistumassa Suomen kasvilajikeluettelosta. Norlin on vanha kanadalainen öljy- ja kuitupellavalajike<br />
(Kenaschuk ja Hoes 1986), jota on viljelty aikaisemmin myös EU:n alueella. Gold Merchant ei ole<br />
enää EU lajikeluettelossa. Flanders pellava on EU:n kasvilajikeluettelossa hyväksyttynä Iso-<br />
Britannian, Tsekin, Slovakian ja Alankomaiden kasvilajikeluetteloon. Se on saman jalostajan jalos-<br />
Muu …<br />
Muu ei …<br />
Viljelyala, ha, vuonna<br />
2010 (TIKE)
50<br />
tama/edustama lajike kuin Laser, Abacus ja Sunrise. Linus lajike, jolla on ollut matala varsisato, ei<br />
ole enää EU:n kasvilajikeluettelossa. Varsin suuria varsisatoja ovat tuottaneet Borealin linjat BOR<br />
15 ja BOR 18, mutta niitä ei ole testattu virallisissa lajikekokeissa eivätkä ne ole tulleet kauppaan.<br />
Kuitupitoisuudeltaan parhaita ovat olleet Helmi, Martta ja Borealin linjat. Erityisen matala kuitupitoisuus<br />
on ollut Gold Merchant ja Norlin pellavassa. Flanders pellava on tuottanut toiseksi parhaan<br />
kuitusadon BOR 18 linjan jälkeen.<br />
Taulukko 16. Öljypellavalajikkeiden ja – linjojen sekä kuitupellava Martan varsisadot kuivaaineena,<br />
niinikuitupitoisuudet ja niinikuidun kuiva-ainesadot Helmi-öljypellavaan verrattuna<br />
(+/- arvoina) vuosina 1996–97 MTT:ssä Jokioisilla (Sankari 2000b).<br />
Kasvilaji Lajike/<br />
linja<br />
Varsi-<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Niinikuitu-<br />
pitoisuus<br />
%<br />
Niinikuitu-<br />
sato<br />
kg/ha<br />
Öljypellava Helmi* 1533 17,5 266<br />
Bor 02 – 522 +0,6 – 76<br />
Bor 13 – 172 +0,4 – 27<br />
Bor 15 +606 +0,4 +102<br />
Bor 18 +518 +1,0 + 109<br />
Bor 20 +363 – 0,7 + 40<br />
Flanders* + 733 – 0,5 +105<br />
Gold Merchant +1048 – 3,4 +98<br />
Laser* +261 – 1,1 +38<br />
Linus – 325 – 1,2 – 60<br />
Norlin +499 – 2,6 +31<br />
Kuitupellava Martta +434 – 0,1 +63<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Pasila (2004) on tutkinut Helmi öljypellavaa, Viking kuitupellavaa ja Felina 34 kuituhamppua, näiden<br />
lajikkeiden siemensatoa, varsisatoa syksyllä ja keväällä sekä kuitupitoisuutta (Taulukko 17).<br />
Viking kuitupellavalajike on edelleen EU:n kasvilajikeluettelossa Alankomaiden luettelossa hyväksyttynä<br />
lajikkeena. Se on keskimyöhäinen kuitupellavalajike, jota on viljelty esim. Ranskassa. Sen<br />
siementä ei saa kuitenkaan enää ostettua. Viking pellava on amerikkalainen North Dakota State<br />
University:n jalostama lajike (http://www.ag.ndsu.nodak.edu/aginfo/seedstock/varieties/VA-<br />
FLAX.htm). Viking pellavan varsisato on ollut syksyllä 1500 kg korkeampi kuin Helmi pellavan.<br />
Keväällä korjattuna Viking-pellavan varsisato on ollut 750 kg korkeampi kuin Helmi-pellavan. Vikingin<br />
kuitupitoisuus keväällä on ollut 17–32 % ollen korkeampi kuin syksyllä (8-16 %). Vikingin<br />
kuitupitoisuus on ollut korkeampi kuin Helmi-pellavan. Hävikki Helmi öljypellavassa talven aikana<br />
on ollut prosentuaalisesti suurempi kuin Viking-kuitupellavassa tai kuituhampussa.<br />
Kasvilaji<br />
Taulukko 17. Kuitu- ja öljypellavan sekä kuituhampun siemen- ja varsisadot sekä<br />
niinikuitupitoisuudet 1996–97 (Pasila 2004).<br />
Kokonaissato,<br />
syksy<br />
kg/ha kuivaainetta<br />
Siemensato<br />
syksy kg/ha<br />
kuivaainetta<br />
Varsisato<br />
syksy kg/ha<br />
kuivaainetta<br />
Varsisato<br />
kevät kg/ha<br />
kuivaainetta <br />
Hävikki<br />
%<br />
Niinikuitupitoisuus<br />
% syksy<br />
Niinikuitupitoisuus<br />
% kevät<br />
Kuitupellava<br />
Viking*<br />
5 700 1 200 4 900 3 050 22 8-16 17–32<br />
Öljypellava<br />
Helmi*<br />
4 400 1 000 3 400 2 200 27 21<br />
Kuituhamppu<br />
Felina 34<br />
7 100 - 7 100 5 100 14 28–32<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (Eeropean Comission 2011)
51<br />
Luostarinen ym. (1998) ovat kasvattaneet Helmi ja Norlin öljypellavaa ja Martta kuitupellavaa.<br />
Nämä pellavalajikkeet on leikkuupuitu. Pellavia on käsitelty eri tavoin: koottu heti puinnin jälkeen<br />
(Helmi, Norlin, Martta), peltoliotus 7 vrk (Helmi, Norlin, Martta), ei liotusta (Helmi), peltoliotus<br />
7,14 tai 21 vrk (Helmi), kylmävesiliotus 3 vrk, 6 vrk tai 12 vrk (Helmi), entsyymiliotus 4,5 vrk<br />
Primafast RFW ja Cytolase M102 entsyymeillä (Helmi). Eri menetelmillä käsiteltyjen leikkuupuitujen<br />
öljypellavien kuitupitoisuus on vaihdellut hyvin paljon alle 5 %:sta yli 20 %. Keskimääräinen<br />
leikkuupuidun öljypellavan varren kuitupitoisuus on ollut 12 %. Jos öljypellavan varsisatoa tulee<br />
1000 kg/ha, tulee kuitusadoksi 120 kg/ha. Luostarinen ym. (1998) ovat myös verranneet leikuupuidun<br />
ja toisaalta nyhdetyn, loukutetun ja lihdatun pellavan kuidun pituutta. Leikkuupuidussa pellavassa<br />
suurin kuituryhmä on ollut 5-10 cm mittaista ja seuraavaksi suurin ryhmä 10–15 cm pitkää<br />
kuitua. Nyhdetyssä, loukutetussa ja lihdatussa pellavassa suurin kuituryhmä on ollut 10–15 cm pitkää<br />
ja seuraavaksi suurin ryhmä 15–20 cm pitkän kuidun ryhmä. Leikkuupuidussa pellavassa pisin<br />
kuituryhmä on ollut alle 25 cm pitkää kuitua, nyhdetyssä, loukutetussa ja lihdatussa pellavassa pisimmät<br />
kuidut olivat 45–50 cm pitkiä. Nyhdetyssä, loukutetussa ja lihdatussa pellavassa on ollut<br />
pidempää kuitua kuin leikkuupuidussa pellavassa.<br />
Luostarinen ym. (1998) ovat laatineet taulukon öljy- ja kuitupellavan varsi- ja kuituominaisuuksista<br />
(Taulukko 18). He ovat määrittäneet myös Tampereen teknillisen korkeakoulun (nykyään yliopisto)<br />
tekstiili- ja vaatetustekniikan laitoksella öljy- ja kuitupellavan murtolujuutta ja murtovenymää, jotka<br />
kuvaavat kuidun tekstiilikäyttöisyyttä. Öljypellavan varsisato ja kuitupitoisuus ovat pienemmät kuin<br />
kuitupellavan, toisaalta öljypellavan siemensato on korkeampi.<br />
Taulukko 18. Öljy- ja kuitupellavan korsimassa, siemensato, kuitupitoisuus ja tekstiililaatuisuus<br />
(Luostarinen ym. 1998)<br />
Ominaisuus Öljypellava Kuitupellava<br />
Murtolujuus 30-60 cN/tex 50-60 cN/tex<br />
Murtovenymä 3-5 % 1,5-3 %<br />
Korsimassa 1000 kg/ha 4500 kg/ha<br />
Kuitusaanto 12 % 20 % 1<br />
Siemensato 1300-1500 kg/ha 700-900 kg/ha<br />
1 Kuusinen 1992<br />
Satafood on teettänyt ostopalveluna pellavan lajikekokeita MTT:n Piikkiön yksiköllä vuosina<br />
2009–2010 (Saastamoinen 2011). Kokeissa on ollut sekä öljypellavalajikkeita että kuitupellavalajikkeet<br />
Martta ja Belinka. Belinka on EU kasvilajikeluettelossa Islannin kasvilajikeluettelossa. Öljypellavalajikkeina<br />
kokeissa on testattu Helmiä ja Heljää sekä Elixi Oil Oy:n markkinoimia lajikkeita:<br />
Laser, Abacus ja Sunrise. Lisäksi kokeissa on ollut vuonna 2010 Satafoodin hankkimana Ruotsin<br />
eniten viljelty öljypellavalajike Taurus ja Aries. Taurus on kanadalainen lajike. Ne ovat Limagrainin<br />
englantilaisia lajikkeita. Kokeet on kylvetty öljypellavan kylvötiheydellä ja niissä on määritetty<br />
sekä siemensato että varsisato leikkuupuinnin jälkeen. Kokeita ei ole nyhdetty, joten varsisadot vastaavat<br />
tilannetta, jossa öljypellavan varsimassaa kerätään puinnin jälkeen pellolta. Öljy- ja kuitupellavalajikkeiden<br />
siemen- ja varsisadot näistä kahdesta kokeesta on esitetty Kuvassa 22. Kuitupellavalajikkeiden<br />
varsisadon määrä on suurempi ja vastaavasti siemensato pienempi kuin öljypellavalajikkeiden.<br />
Pienimmät varsisadot tuottivat Laser ja Sunrise. Korkeimmat siemensadot tuottivat Aries ja<br />
Taurus. Pellavalajikkeiden välillä oli suuria eroja kasvuajoissa ja varren pituudessa. Ulkomaiset<br />
lajikkeet ovat myöhäisempiä kuin kotimaiset lajikkeet Helmi, Heljä ja Martta (Kuva 23). Kuitupellavalajikkeiden<br />
varsi on huomattavasti lyhyempi kuin öljypellavalajikkeiden.<br />
Satafoodilla on ollut myös pellavan maatilakokeita, mutta toistaiseksi niistä ei ole saatu määritettyä<br />
varsisatojen määriä.
3000<br />
2500<br />
2000<br />
1500<br />
1000<br />
500<br />
0<br />
Helmi<br />
Heljä<br />
Abacus<br />
Laser<br />
Sunrise<br />
Aries<br />
52<br />
Öljypellava Kuitupellava<br />
Taurus<br />
Kuva 23. Satafoodin pellavakokeiden öljy- ja kuitupellavalajikkeiden siemensato- ja varsisatotulokset<br />
MTT:n Piikkiön yksikössä (Tuorla) vuosina 2009–10 öljypellavan<br />
kylvösiemenmäärällä kylvettyinä (Saastamoinen 2011)<br />
Kangas ja Luokkakallio (2002) ovat tutkineet kuitupellavalajikkeiden satoa, pitkän kuidun satoa<br />
sekä kokonaiskuitusatoa vuosina 1995–2000. Suurimmat pitkän kuidun sadot ovat olleet 1200–1300<br />
kg/ha ja kokonaiskuitusadot 1700–2100 kg/ha (Taulukko 19). Useimmat lajikkeet ovat olleet melko<br />
myöhäisiä. Aikaisin ja melko satoisa lajike on ollut Viking, josta ei kuitenkaan enää saa ostettua<br />
kylvösiementä. Kotimaiset lajikkeet Martta ja Helmi eivät ole pärjänneet satoisuudessa myöhäisemmille<br />
ulkomaisille lajikkeille. Pohjanmaalle sopivimmat kuitupellavalajikkeet ovat Hermes,<br />
Raisa, Laura ja Evelin. Torzak on satoisa, mutta se lakoutuu helposti. Ariane ja Evelin ovat myöhäisiä,<br />
mutta ne ovat satoisia. Kotimainen Martta ei pysty kilpailemaan keski-eurooppalaisten lajikkeiden<br />
kanssa (Kangas ja Luokkakallio 2002).<br />
Sankarin (2000) ja Satafoodin sekä toisaalta Pasilan (2004) ja Salon (2006) sekä Kankaan ja Luokkakallion<br />
(2002) esittämät öljypellavan ja kuitupellavan varsisatojen määrät ovat hyvin erilaiset:<br />
kuitupellavan varsisadot ovat huomattavasti suuremmat, silloin kun pellava on kylvetty kuitupellavan<br />
kylvömääräsuositusten mukaan. Näin myös kuitusadot kuitupellavasta ovat suuremmat. Kuitupellavan<br />
viljelyn kannattavuutta kuitenkin vaikeuttaa se, että siemensatoa ei saa kunnollisena talteen.<br />
Liotuksessa pellava alkaa itää ja vaikka siemensato otetaankin talteen, ei se kelpaa kuin korkeintaan<br />
johonkin rehujakeisiin.<br />
Kokonaisuutena on todettava, että sekä öljypellavan että kuitupellavan lajikkeiden kokeilu Suomessa<br />
on ollut hajanaista ja systemaattista lajikkeiden testausta ei ole ollut. Virallisten lajikekokeiden<br />
tuloksia on vain kotimaisista öljypellavalajikkeiden siemensadoista ja niitäkin vain kahdelta vuodelta.<br />
Belinka<br />
Martta<br />
Siemensato, kg/ha<br />
Varsisato, kg/ha
53<br />
Taulukko 19. Pellavalajikkeiden pitkän kuidun ja kokonaiskuidun sadot MTT:n Etelä-Pohjanmaan<br />
tutkimusasemalla vuosina Laura mittarilajikkeeseen verrattuna<br />
vuosina 1995–2000 (Kangas ja Luokkakallio 2002)<br />
Lajike Kokeita Pitkä kuitusato Kokonaiskuitusato Pituus,<br />
cm<br />
kg/ha rel. kg/ha rel<br />
Laon kesto 1-5 Kukinnan<br />
alku, päiviä<br />
kylvön<br />
jälkeen<br />
+/-<br />
Laura 5= hyvä, 1=huono<br />
+/-<br />
Laura<br />
Hermes’ 5 1371 137 2132 141 8 2 1<br />
Raisa 3 1282 128 1759 116 -5 4 -2<br />
Torzok 1 1277 128 1781 118 14 1 0<br />
Ariane 4 1275 128 1901 126 8 4 1<br />
Viola’ 5 1233 123 1821 120 3 4 0<br />
Escalina’ 1 1201 120 1930 127 2 * 0<br />
Marylin’ 3 1149 115 1806 119 2 3 1<br />
Evelin’ 5 1133 113 1924 127 2 * 0<br />
Nike’ 1 1090 109 1469 97 9 4 1<br />
Viking’ 2 1066 107 1635 108 -2 2 -2<br />
Electra’ 3 1066 107 1942 128 6 2 1<br />
Ilona’ 2 1043 104 1938 128 2 * 0<br />
Laura’ 4 1000 100 1514 100 79 5 52<br />
Liflax 1 995 100 2162 143 3 * 0<br />
Aleksim 1 987 99 1151 76 7 3 0<br />
Texa’ 1 970 97 1118 74 -6 * -1<br />
Elise’ 5 939 94 1660 110 1 2 -1<br />
Jitka’ 1 891 89 1575 104 -3 * -1<br />
Inka 1 840 84 1689 112 2 * 0<br />
Belinka’ 5 736 74 1151 76 -1 * -1<br />
Natasja 2 586 59 * * -2 2 1<br />
Martta 3 527 53 1081 71 -4 1 -4<br />
Helmi’ 1 483 48 567 37 -8 * -1<br />
Regina 2 473 47 * * -1 2 0<br />
Hera 2 454 45 * * 1 2 -1<br />
Helmi’ 1 393 39 387 26 -7 1 -1<br />
Saskia 2 375 38 * * -5 1 -4<br />
* =ei riittävästi koetuloksia<br />
‘EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)
54<br />
3.5.5.3. Lajikkeiden tuloksia ulkomailta<br />
Ruotsissa Svensk Raps järjestää öljypellavasta lajikekokeita ja viljelyteknisiä kokeita. Ruotsin eniten<br />
viljelty öljypellavalajike on Taurus, joka on alun alkaen kanadalainen, Euroopassa Limagrain:in<br />
edustama lajike. Ruotsin öljypellavakokeiden tulokset on esitetty Taulukossa 20 (Gunnarson 2011).<br />
Suomessakin viljelyssä oleva Sunrise on ollut heikkosatoisampi kuin Taurus, sen sijaan Lirina on<br />
ollut kaikilla alueilla satoisampi ja Serenade satoisampi tai lähes yhtä satoisa kuin Taurus. Testausalue,<br />
D, E ja F läänit, sijaitsee Tukholmasta etelään, mutta on kuitenkin Skånen pohjoispuolella.<br />
Alueista D on pohjoisin ja F eteläisin. Pohjoisimmalla alueella parhaiten on menestynyt Lirina lajike.<br />
Sekä Lirina että Serenade ovat saksalaisia lajikkeita. Ruotsissa öljypellavaljikkeiden kokeilu on<br />
laajaa, jatkuvaa ja koetuloksia on paljon, joten tuloksia voi pitää luotettavina.<br />
Taulukko 20. Öljypellavalajikkeiden menestyminen Ruotsin eri alueilla (Gunnarson 2011, Svensk<br />
Raps) D alue=Södermanland:in lääni, F=Jönköping:in lääni, Småland, Västergötland,<br />
E=Östergötland:in lääni<br />
Alue<br />
Lajike<br />
D-F<br />
kokeita<br />
Öljysato<br />
kg/ha, sl<br />
D<br />
kokeita<br />
Öljysato<br />
kg/ha, sl<br />
E<br />
kokeita<br />
Öljysato<br />
kg/ha, sl<br />
F<br />
kokeita<br />
Öljy-<br />
sato<br />
kg/ha, sl<br />
Taurus* 14 880 7 1020 4 790 3 820<br />
=100<br />
=100<br />
=100<br />
=100<br />
Sunrise* 14 89 7 89 4 87 3 96<br />
Lirina* 8 112 4 114 2 105 2 114<br />
Serenade* 8 104 4 97 2 99 2 124<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Suuresta joukosta pellavalajikkeita on laaja kuvaus menestymisestä Pohjois-Dakotassa USA:ssa<br />
(Taulukko 21) (Berglund ja Zollinger 2007). Kaikki USA:ssa viljelyssä olevat pellavalajikkeet ovat<br />
resistenttejä sikäläisiä ruostesieniä vastaan. Suurin osa lajikkeista on myös kestäviä lakastumistautia<br />
vastaan. Näistä lajikkeista Suomessa on testattu Norlinia, Taurusta ja Flandersia, jotka ovat alkuperältään<br />
kanadalaisia lajikkeita. Suomessa menestyvät melko myöhäisetkin lajikkeet. USA:ssa on<br />
myös keltasiemenisiä lajikkeita, joiden siemenen kuitupitoisuus on todennäköisesti hyvin alhainen.<br />
Kanadalaisten öljy- ja kuitupellavalajikkeiden ominaisuuksia on Taulukossa 13. Monet kanadalaiset<br />
lajikkeet ovat lakastumistaudin ja härmän kestäviä. Taudinkestävyys luonnollisestikin parantaa<br />
myös kuidun laatua, koska silloin kasvitaudit eivät pysty turmelemaan vartta ja sen kasvua. Kanada<br />
on maapallon suurin öljypellavan tuottajamaa, jossa tehdään työtä öljypellavan mutta myös kuitusadon<br />
hyväksikäytön suhteen. Kanadalaisista lajikkeista Suomessa on testattu Norlinia, Flandersia ja<br />
Taurusta, joka on Ruotsin eniten viljelty öljypellavalajike. Tauruksen varsi on keskimittainen ja<br />
luja. Kanadassa on viljelyssä myös kuitupellavalajikkeita (Taulukko 13), joita ei ilmeisestikään ole<br />
testattu Suomessa.<br />
Englannissa on laadittu suositusohjeet, miten pellava- ja hamppukuidun <strong>tuotanto</strong> ja lajikejalostus<br />
saadaan kasvamaan ja kannattamaan (Weightman ja Kindred 2005). Englannissa on testattu ranskalaisten<br />
ja alankomaalaisten pellavalajikkeiden menestymistä (Dimmock ym. 2005). Aurore, Diane<br />
ja Escalina ovat olleet Englannissa satoisia ja tuottaneet hyvän kuitusadon.
55<br />
Taulukko 21. Pellavalajikkeiden ominaisuuksia Pohjois-Dakotassa USA:ssa (Berglund ja Zollinger<br />
2007). Kaikki lajikkeet ovat kestäviä vallitsevia ruosterotuja vastaan.<br />
Lajikkeet ovat tuleentumisjärjestyksessä.<br />
Lajike Alkuperämaa <br />
Kauppaanlasku-<br />
vuosi<br />
Aikaisuus Siemenen<br />
väri<br />
Kasvin<br />
korkeus<br />
Lakastumistaudin<br />
kestävyys<br />
Suhteellinen<br />
satoisuus<br />
NorLin Kanada 1982 aikainen ruskea keskim. melko altis hyvä<br />
AC-Watson Kanada 1996 aikainen ruskea lyhyt melko kestävä eritt. hyvä<br />
CDC-Valor Kanada 1996 aikainen ruskea lyhyt melko kestävä ertt. hyvä<br />
Linton ND,<br />
USA<br />
1985 aikainen ruskea keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
Prompt SD,<br />
USA<br />
1988 aikainen ruskea keskim. melko kestävä hyvä<br />
Hanley Kanada 2002 kesk./aikainen ruskea keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
AC-Emerson Kanada 1994 keskim. ruskea keskim. eritt. kestävä eritt. hyvä<br />
CDC-<br />
Normandy<br />
Kanada 1995 keskim. ruskea lyhyt melko kestävä eritt. hyvä<br />
Cathay ND,<br />
USA<br />
1998 keskim. ruskea keskim. melko kestävä eritt. hyvä<br />
Pembina ND,<br />
USA<br />
1998 keskim. ruskea keskim. melko kestävä eritt. hyvä<br />
Carter ND,<br />
USA<br />
2004 keskim. keltainen keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
Necha ND,<br />
USA<br />
1988 keskim. ruskea keskim. kestävä hyvä<br />
Omega* ND,<br />
USA<br />
1989 keskim. keltainen keskim. melko altis eritt. hyvä<br />
Rahab 94 SD,<br />
USA<br />
1994 keskim. ruskea keskim. melko kestävä hyvä<br />
CDC Arras Kanada 1999 keskim. ruskea keskim. melko kestävä eritt. hyvä<br />
CDC Bet- Kanada 1999 keskim. ruskea melko melko kestävä eritt. hyvä<br />
hume<br />
/myöhäinen<br />
pitkä<br />
AC Carnduff Kanada 1998 keskim./myöh. ruskea melko melko kestävä eritt. hyvä<br />
CDC Mons Kanada 2003 keskim./myöh. ruskea keskim. melko kestävä eritt. hyvä<br />
Taurus* Kanada 2003 keskim./myöh. ruskea keskim. melko kestävä eritt. hyvä<br />
Flanders* Kanada 1989 myöhäinen ruskea keskim. melko altis hyvä<br />
Webster SD,<br />
USA<br />
1998 myöhäinen ruskea pitkä melko kestävä eritt. hyvä<br />
McDuff Kanada 1993 myöhäinen ruskea melko<br />
pitkä<br />
melko kestävä eritt. hyvä<br />
AC Linora Kanada 1993 myöhäinen ruskea pitkä kestävä eritt. hyvä<br />
Selby SD;<br />
USA<br />
2000 myöhäinen ruskea pitkä melko kestävä hyvä<br />
York ND,<br />
USA<br />
2002 myöhäinen ruskea keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
Nekoma ND, 2002 myöhäinen ruskea keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
USA<br />
Lighting Kanada 2002 myöhäinen ruskea keskim. kestävä eritt. hyvä<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
pitkä
56<br />
3.5.6. Pellavakuitu ja sen ominaisuudet, perinnöllinen vaihtelu<br />
Diederichen ja Ulrich (2009) ovat tutkineet 1177 öljypellavan ja kuitupellavan geenipankkigenotyypin<br />
kuitupitoisuutta ja sen korrelaatiota muihin ominaisuuksiin. He ovat määrittäneet pellavan<br />
kuitupitoisuuden varren alaosasta haaroittumattomalta alueelta. Pellavagenotyyppien kuitupitoisuus<br />
on vaihdellut 9,0- 35,0 %. Keskimääräinen kuitupitoisuus on ollut 21,4 % ja standardipoikkeama<br />
+/- 3,4 %. Pellavan kuitupitoisuusvaihtelu on siis hyvin suuri. Pohjois-Amerikan öljypellavalajikkeiden<br />
korkein kuitupitoisuus on ollut 27,3 % ja vastaavasti eurooppalaisten kuitupellavalajikkeiden<br />
suurin varren kuitupitoisuus on ollut 33,6 % ranskalaisessa Evelin lajikkeessa (Taulukko 22). Diederichen<br />
ja Ulrich (2009) ovat julkaisseet joukon pellavagenotyypeistä, joissa on ollut matalimpia<br />
(Taulukko 23) ja korkeimpia kuitupitoisuuksia (Taulukko 24) ja näiden genotyyppien muita ominaisuuksia<br />
kuten varren pituus, haaroittuvuus, siemenen paino ja väri. Suomessa näissä taulukoissa<br />
mainituista lajikkeista on koetuloksia ainakin seuraavista lajikkeista: Aleksim, Ariane, Belinka,<br />
Elise, Escalina, Evelin, Hera, Laura, Natasja, Hermes ja Raisa (Kuva 22, Taulukko 19) ja amerikkalainen<br />
Flanders, Norlin ja Viking (Taulukot 16, 17, 19). Diederichenin ja Ulrichin (2009) tutkimusten<br />
mukaan yli 25 % kuitupitoisuus on ollut seuraavissa Suomessakin testatuissa lajikkeissa: Belinka,<br />
Flanders, Ariane, Escalina, Laura, Aleksim, Evelin, Hermes ja Raisa. Näistä lajikkeista ainoastaan<br />
Flanders on öljypellavatyyppiä ja muut kaikki ovat kuitupellavatyyppiä.<br />
Taulukko 22. 28 pohjoisamerikkaisen öljypellavalajikkeen ja 28 eurooppalaisen kuitupellavalajikkeen<br />
varren kuitupitoisuus (Diederichen ja Ulrich 2009)<br />
Pohjois-<br />
Amerikka:<br />
lajike: öljypellava<br />
Alkuperä-<br />
maa<br />
Varren<br />
kuitu-<br />
pitoisuus<br />
%<br />
Eurooppa:<br />
lajike: kuitupellava<br />
Alkuperä-<br />
maa<br />
Norlin Kanada 16,3 Dolgunetz Neuvostoliitto 15,8<br />
AC Linura Kanada 17,2 Liflora Saksa 17,6<br />
Arny USA 18,8 Swetotsch Neuvostoliitto 18,5<br />
Somme Kanada 19,2 Rastatter Weiss Saksa 18,6<br />
AC McDuff Kanada 19,3 Sumpersky Zdar Tsekkoslovakia 19,4<br />
Vimy Kanada 19,5 Hollander Weiss Alankomaat 19,9<br />
Rocket 4 Kanada 19,9 Flachskopf Saksa 20,7<br />
Norland USA 20,0 Astelle Ranska 21,4<br />
Dufferin Kanada 20,4 Natasja Alankomaat 21,6<br />
Ottawa 829-C Kanada 20,5 Eckendorf Saksa 21,8<br />
Viking* USA 21,0 Predilschtschik Neuvostoliitto 22,1<br />
Marine USA 21,0 Percello Alankomaat 22,7<br />
CDC Bethune Kanada 21,1 Elise* Alankomaat 23,2<br />
AC Emerson Kanada 22,1 Hera Alankomaat 24,2<br />
Ottawa 770B Kanada 22,2 Ariadna Puola 24,4<br />
Victory USA 23,1 Norfolk Queen Fiber USA 24,5<br />
Chippewa USA 23,2 Tomskij 10 Neuvostoliitto 26,0<br />
Crown Kanada 23,9 Antares Ranska 26,1<br />
Andro Kanada 24,1 Belinka* Alankomaat 26,7<br />
AC Watson Kanada 24,3 Novotorzhskij Neuvostoliitto 26,8<br />
Bolley Golden USA 24,4 Ariane Ranska 28,1<br />
Dakota USA 24,9 Escalina* Alankomaat 28,3<br />
Diadem Kanada 25,0 Regina Alankomaat 28,6<br />
N.D. Resistant No 52 USA 25,1 Smolenskij Neuvostoliitto 28,7<br />
CDC Arras Kanada 25,2 Torzhokskij 4 Neuvostoliitto 29,9<br />
AC Varnduff Kanada 25,6 Laura* Alankomaat 30,2<br />
Flanders* Kanada 26,7 Aleksim Neuvostoliitto 31,3<br />
Redwood 65 Kanada 27,3 Evelin* Ranska 33,6<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Varren<br />
kuitu-<br />
pitoisuus<br />
%
57<br />
Taulukko 23. Pellavagenotyyppejä, joissa on matala varren kuitupitoisuus muine ominaisuuksineen<br />
(Diederichen ja Ulrich 2009).<br />
Genotyypin<br />
nimi<br />
Alkuperä-<br />
maa<br />
Alalaji Varren<br />
haaroit-<br />
tuminen<br />
Varren<br />
pituus<br />
cm<br />
Sieme-<br />
nen paino<br />
mg<br />
Siemenen<br />
väri<br />
Varren<br />
kuitu-<br />
pitoisuus<br />
%<br />
Tutkimus-<br />
vuosi<br />
- Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 80 3,9 keskiruskea 11,0 1998<br />
Tammes Type 2 Alankomaat elongatum ylin 1/4 86 4,4 keskiruskea 12,7 1998<br />
Unryu Japani usitatissimum ylin 1/3 90 4,6 keskiruskea 15,1 1998<br />
Sagino Japani usitatissimum ylin 1/3 30 4,4 keskiruskea 9,0 1999<br />
Field No 17 Turkki usitatissimum koko varsi 54 5,6 keskiruskea 11,1 1999<br />
- Turkki usitatissimum koko varsi 49 7,3 keskiruskea 11,8 1999<br />
- Pakistan usitatissimum ylin 1/2 58 6,1 keskiruskea 11,9 1999<br />
N.P. (RR) 272 Intia mediter- koko varsi 43 9,7 keskiruskea 12,3 1999<br />
raneum<br />
33W (syysmuoto) USA usitatissimum koko varsi 54 4,6 keskiruskea 12,5 1999<br />
55W (syysmuoto) USA usitatissimum koko varsi 47 4,8 keskiruskea 12,5 1999<br />
Varoneshski 1308 Neuvostoliitto usitatissimum ylin 1/2 56 5,9 keskiruskea 13,4 1999<br />
Valittu CIIi-2085 Kanada usitatissimum ylin 1/3 42 6,0 keskiruskea 13,4 1999<br />
- Turkki usitatissimum koko varsi 57 7,0 keskiruskea 13,5 1999<br />
Crandal Portugali crepitans ylin 1/2 24 5,5 keskiruskea 13,7 1999<br />
No 6156-1938 USA usitatissimum ylin 1/3 73 6,2 keskiruskea 14,2 1999<br />
Genotyypin<br />
nimi<br />
Taulukko 24. Pellavagenotyyppejä, joissa on korkea varren kuitupitoisuus muine<br />
ominaisuuksineen (Diederichen ja Ulrich 2009).<br />
Alkuperä-<br />
maa<br />
Alalaji Varren<br />
haaroit-<br />
tuminen<br />
Varren<br />
pituus<br />
cm<br />
Sieme-<br />
nen paino<br />
mg<br />
Siemenen<br />
väri<br />
Varren<br />
kuitu-<br />
pitoisuus<br />
%<br />
Tutkimus-<br />
vuosi<br />
Motley Fiber USA elongatum ylin 1/5 102 4,4 keskiruskea 26,6 1998<br />
Lazurnyj Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 85 4,1 keskiruskea 26,9 1998<br />
Smolenskij Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 95 4,7 keskiruskea 28,7 1998<br />
Verchnevotzhkij Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 106 4,5 keskiruskea 30,6 1999<br />
L-140-15 Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 85 4,7 keskiruskea 30,9 1999<br />
Aleksim Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 90 4,8 keskiruskea 31,3 1999<br />
Viking* Alankomaat elongatum ylin 1/4 98 5,5 keskiruskea 31,6 1999<br />
Hyb. 55 Intia usitatissimum ylin 1/2 42 6,3 keltainen 32,1 1999<br />
AR-1 Neuvostoliitto elongatum ylin 1/5 98 4,8 keskiruskea 32,4 1999<br />
Svetoch mutation Neuvostoliitto usitatissimum ylin 1/3 96 5,0 keskiruskea 32,7 1999<br />
Wicking Hegenan Tsekkoslovakia usitatissimum ylin 1/3 58 6,5 keltainen 32,8 1999<br />
Evelin* Ranska usitatissimum ylin 1/3 85 5,0 keskiruskea 33,6 1999<br />
Hermes* Ranska usitatissimum ylin 1/3 100 5,3 keskiruskea 33,8 1999<br />
Raisa Alankomaat elongatum ylin 1/3 82 4,8 keskiruskea 34,1 1999<br />
AR-2 Neuvostoliitto elongatum ylin 1/4 95 4,8 keskiruskea 35,0 1999<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (EUropean Comission 2011)<br />
Diederichen ja Ulrich (2009) löysivät lievän tilastollisesti positiivisen korrelaation pellavan varren<br />
kuitupitoisuuden ja varren pituuden välille, sen sijaan kuitupitoisuuden ja kasvuajan kylvöstä kukinnan<br />
loppumisen välillä vallitsi lievä, mutta tilastollisesti merkitsevä negatiivinen korrelaatio,<br />
mikä antaa viitteen siitä, että aikaisissa genotyypeissä saattaa olla jonkin verran korkeampi kuitupitoisuus<br />
kuin myöhäisissä genotyypeissä. Sankarin (2000b) mukaan aikaisen Helmiöljypellavalajikkeen<br />
kuitupitoisuus on korkeampi kuin Flanders lajikkeen ja Marttakuitupellavalajikkeen<br />
kuitupitoisuus (Taulukko 12). Sankarin (2000b) tutkimuksessa kuitupitoisuudet<br />
ovat kuitenkin paljon matalampia kuin Diederichenin ja Ulrichin (2009) saamat kuitupitoisuudet.<br />
Diederichen ja Ulrich (2009) eivät löytäneet pellavan siemenen painon ja öljypitoisuuden ja<br />
kuitupitoisuuden välille minkäänlaista korrelaatiota.<br />
Van den Oever ym. (2003) ovat julkaisseet korkeaa ja matalaa kuitupitoisuutta olevien pellavalajikkeiden<br />
tuloksia (Taulukko 25). Korkein kuitupitoisuus on ollut Hermes lajikkeessa 34,1 % ja mata-
58<br />
lin kuitupitoisuus Antares öljypellavalajikkeessa. Van den Oever ym. (2003) ovat määrittäneet näiden<br />
kuitupitoisuudeltaan erilaisten pellavalajikkeiden kuidun koostumuksen. Lajikkeiden kuidun<br />
kemiallisessa koostumuksessa ei ole ollut suurtakaan eroa (Taulukko 26). Lajikkeiden kuidun hienoudessa<br />
ja lujuudessa esiintyi eroja. Kuidun hienouden ja vetolujuuden välillä näytti olevan positiivinen<br />
korrelaatio. Laura lajikkeessa oli suurin vetolujuus ja kuidun hienous, vaikka lajikkeen<br />
kuitupitoisuus ei ole suurin. Hermes lajikkeessa oli suurin kuitupitoisuus.<br />
Taulukko 25. Eräiden pellavalajikkeiden pituus ja kuitupitoisuus (Oever van den ym. 2003)<br />
Lajike Tyyppi Alkuperämaa Varren pituus, cm Kuitupitoisuus, %<br />
lint (pitkä ?) tow (lyhyt ?)<br />
Laura* kuitupellava Alankomaat 80 25,8 0,8<br />
Hermes* kuitupellava Ranska 86 34,1 0,9<br />
Antares öljypellava Ranska 57 16,5 4,1<br />
Bateson tall kuitupellava Iso-Britannia 100 21,8 3,1<br />
Damask kuitupellava Itä-Eurooppa 75 18,8 2,4<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Taulukko 26. Eräiden pellavalajikkeiden varren kuidun koostumus vesiliotuksen jälkeen<br />
(Oever van den ym. 2003)<br />
Laura* Hermes* Antares Bateson tall Damask<br />
Sokerit ( %)<br />
Arabinoosi 0,4 0,4 0,5 0,4 0,5<br />
Ksyloosi 0,7 0,4 1,2 0,8 1,0<br />
Mannoosi 4,5 3,7 4,4 4,5 4,5<br />
Galaktoosi 3,5 4,2 3,6 3,6 3,5<br />
Glukoosi 71,3 73,6 70,3 72,7 70,2<br />
Rhamnoosi 0,3 0,3 0,3 0,3 0,3<br />
Uronihappo 2,2 1,1 2,1 2,8 1,7<br />
Ligniini (%)<br />
AIL (happoon liukenematon) 2,4 1,5 2,6 2,4 3,2<br />
ASL (happoon liukeneva) 0,1 0,1 0,1 0,1 0,1<br />
Yhteensä (%) 91,0 91,7 92,0 94,5 91,0<br />
Hienous<br />
IFS (-) 123 103 109 114 96<br />
Lujuus<br />
Vetolujuus (MPa) 951 748 762 841 695<br />
Venymiskyky (%) 3,3 2,9 3,4 2,5 2,5<br />
*EU:n kasvilajikeluettelossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
Booth ym. (2004) ovat tutkineet 1000 pellavagenotyyppiä Euroopasta, Pohjois- ja Etelä-<br />
Amerikasta, Australiasta ja Aasiasta erilaisten ominaisuuksien suhteen. Varren läpimitta on vaihdellut<br />
1,04–1,58 mm, varren kuitupitoisuus 17,4 – 36,8 %, varren ligniinipitoisuus 17–21 %, kuidun<br />
keskimääräinen läpimitta vaihteli 19–27 µm.<br />
Rennebaum ym. (2002) ovat tutkineet 11 Saksassa viljelyssä olevan pellavagenotyypin mahdollisuutta<br />
käyttää sekä öljyn että kuitusadon samanaikaiseen hyödyntämiseen Saksassa kolmena vuon-
59<br />
na. Tutkitut lajikkeet olivat: Atalande, Ceres, Lifete, Lifredo, Linetta, Hella, Kreola, Flanders, Gold<br />
merchant, McGregor ja Bolas. Lajikkeita tutkittiin vuosina 1995–97. Lajikkeiden kuitu irrotettiin<br />
mekaanisesti. Kuitupitoisuus vaihteli 15,3–30,3 %, kuidun hienous vaihteli 1,75–30,3 tex ja kuidun<br />
lujuus 8,3–1226,5 MPa. Vaihtelu oli suuri. Kuitupitoisuuden vaihtelusta genotyyppinen vaihtelu oli<br />
0 %, vuosivaihtelun osuus 20,2 % ja genotyyppi x vuosi vaihtelu oli 55,9 %. Kuidun hienouden<br />
vaihtelusta genotyyppinen vaihtelu oli 3,6 %, vuosivaihtelu 58,1 % ja genotyyppi x vuosi interaktio<br />
0,0 %. Kuidun lujuudesta genotyyppinen vaihtelu oli 13,8 %, vuosivaihtelu 31,0 % ja genotyyppi x<br />
vuosi interaktio 8,8 %. Lajikkeiden varsisato vaihteli 2633,7–8062,8 kg/ha, öljysato 923,9–2633,7<br />
kg/ha ja teknisen kuidun pituus vaihteli 27,0–75,7 cm. Genotyyppisen vaihtelun pienuuden ja vuosivaihtelun<br />
suuruuden takia Rennebaum ym. suosittelevat öljypellavan viljelyssä hyödynnettäväksi<br />
sivutuotteena myös varsisatoa.<br />
Kanadassa Saskatoonissa University of Saskatchewan:ssa kasvinjalostajat pyrkivät jalostamaan<br />
öljypellavalajikkeita, joissa on myös korkea kuitupitoisuus ja joiden vartta voidaan hyödyntää kuituteollisuudessa,<br />
koska monet yritykset voivat nykyään hyödyntää öljypellavan vartta (King 2011)<br />
(http://www.topcropmanager.com/content/view/4131/132/). Kanadassa on kehitetty myös geenipohjainen<br />
markkerivalintamenetelmä, jolla voidaan jalostaa pellavalajikkeita, jotka soveltuvat samanaikaisesti<br />
sekä öljyn että kuidun <strong>tuotanto</strong>on (Nandy ja Rowland 2008).<br />
3.5.7. Pellavan kasvuaika<br />
Pellava on myöhäinen kasvilaji Suomessa. Kotimaiset öljypellavalajikkeet Helmi ja Heljä sekä kuitupellavalajike<br />
Martta ovat aikaisempia kuin ulkomaiset lajikkeet. Helmin kasvuaika on ollut virallisissa<br />
lajikekokeissa keskimäärin 115 vrk ja Heljän 117 vrk (Taulukko 14). Laserin ja muiden ulkomaisten<br />
lajikkeiden kasvuaika on pidempi kuin Helmin, Heljän ja Martan (Kuva 23). Pelkästään<br />
varsisatona korjattuna pellavan voi korjata aikaisemmin, mutta silloin kuitu saattaa olla vihreää tuleentumattoman<br />
varren vaikutuksesta. Kasvilajina öljypellava on myöhäisimpiä Suomessa viljeltäviä<br />
kasvilajeja. Pellavan puinti menee usein syys-lokakuun vaihteeseen ja joskus märkinä syksyinä<br />
öljypellavaa on jäänyt puimatta, koska puinti vaatii useita poutapäiviä onnistuakseen.<br />
Pelkästään kuitu<strong>tuotanto</strong>on pellava voidaan korjata aikaisemmin, jolloin varret ovat vielä vihreitä.<br />
Silloin saatava pellavakuitu on kuitenkin vihreää.<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
Helmi<br />
Heljä<br />
Laser<br />
Sunrise<br />
Abacus<br />
Taurus<br />
Öljypellava Kuitupellava<br />
Aries<br />
Kuva 24. Pellavalajikkeiden kasvuajat ja varren pituudet Satafoodin lajikekokeissa vuonna 2009–<br />
2010 MTT:n Piikkiön yksikössä (Saastamoinen 2011).<br />
Belinka<br />
Martta<br />
Kasvuaika, vrk<br />
Varren pituus, cm
60<br />
3.5.8. Pellavan varsi, pituus ja laonkesto<br />
Aikaisemmassa osassa on jo paljon tuloksia pellavan varren pituudesta, lujuudesta ja haaroittumisesta.<br />
Pellavalajikkeista öljypellavalajikkeet ovat keskimäärin lyhyt- ja lujavartisempia kuin kuitupellavalajikkeet<br />
(Kuva 23). Öljypellava kylvetään harvempaan ja sen varret haaroittuvat voimakkaammin<br />
kuin kuitupellavan, joka kylvetään suuremmalla siemenmäärällä tiheämpään. Öljypellavan<br />
ja kuitupellavan varren erilainen haaroittumisaste on siten ainakin osittain viljelymenetelmästä<br />
johtuva, ei niinkään lajikeominaisuus. Toisaalta Diederichen ja Ulrich (2009) ovat esittäneet tuloksissaan<br />
pellavan genotyyppejä, jotka ovat koko varren mitalta haaroittuvia ja toisaalta genotyyppejä,<br />
jotka haaroittuvat vain 1/5 varren yläosasta. Kuitupellavalajikkeet ovat yleensä haaroittuvia vain<br />
varren latvaosasta, sen sijaan öljypellavalajikkeet voivat olla hyvinkin voimakkaasti haaroittuvia.<br />
Kuitupellavat lakoutuvat öljypellavalajikkeita voimakkaammin, mikä johtuu osittain niiden pidemmästä<br />
varresta ja osittain suuresta kylvömäärästä.<br />
Helmi on virallisissa lajikekokeissa ollut keskimäärin 63 cm pitkä ja Heljä 60 cm pitkä. Monet<br />
Suomen kasvilajikeluetteloon kuulumattomat lajikkeet, joita yritykset ovat tuoneet Suomeen, ovat<br />
Helmiä ja Heljää lyhytvartisempia. Laser on ollut Agrokuituverkoston tutkimuksissa 55 cm verrattuna<br />
Helmin 58 cm pituuteen kasvustossa ja kerätyissä korsissa 59 cm verrattuna Helmin 66 cm<br />
pituuteen (Klemola ym. 2005). Lyhytvartisemmat lajikkeet ovat yleensä olleet vähemmän lakoutuvia.<br />
3.5.9. Pellavakuidun mikrobiologinen laatu<br />
Pellavakuidun laatuun vaikuttaa myös kuidun mikrobiologinen laatu. Nykter (2006) on tehnyt väitöskirjan<br />
pellavan ja hampun mikrobiologisesta laadusta lämpöeristekäyttöä varten. Nykter (2006)<br />
on laatinut luettelon pellavan sienitaudeista. Suomessa pellava nykyisellä viljelylaajuudella on kuitenkin<br />
melko terve kasvilaji. Nykter (2006) on tutkinut pellavassa kukinnossa/siemenkodassa ja<br />
alemmassa osassa esiintyviä sienien ja bakteerien määriä kasvukauden eri aikoina vuosina 2001 ja<br />
2002. Sekä sienien että bakteerien määrä kasvaa sekä pellavan latvaosassa että varressa kasvukauden<br />
loppua kohden. Nykter (2006) on tutkinut myös korjuuajan kohdan vaikutusta pellavan sienten<br />
ja bakteerien määriin. Hän tutki siementen ja bakteerien määriä syksyllä 2002 ja keväällä 2003 pellavan<br />
varsista pellolla, varsista kuivauksen jälkeen ja kuidusta fraktioinnin jälkeen. Eniten sieniä ja<br />
bakteereita oli pellolta otetuissa näytteissä ja vähiten fraktioiduissa kuitunäytteissä. Keväällä otetuissa<br />
näytteissä oli vähemmän sekä sieniä että bakteereita kuin syksyllä otetuissa näytteissä. Tuloksen<br />
mukaan pellavan korjuu keväällä talviliotuksen jälkeen on mikrobiologisesti parempi menetelmä<br />
Suomessa kuin syyskorjuu. Tulos on siinä mielessä tietysti puutteellinen, että tuloksia on vain<br />
yhdeltä vuodelta.<br />
3.5.10. Öljy- ja kuitupellavan sadon korjaaminen<br />
Öljypellavasta halutaan saada hyvä siemensato. Öljypellavalajikkeiden myöhäisyys vaikuttaa siihen,<br />
että öljypellavan puinti tapahtuu varsin myöhään yleensä syys- lokakuun vaihteessa. Pellavan<br />
siemenkota on hyvin suljettu. Kypsä siemen helisee siemenkodan sisässä ravistettaessa. Öljypellavan<br />
puinti on melko vaikeaa viljoihin verrattuna. Öljypellavan on oltava hyvin kuivaa ennen kuin<br />
sen voi puida. Kuivuminen kestää pidempään kuin viljoilla suljetun siemenkodan vuoksi. Puintiin<br />
vaaditaan useamman päivän poutajakso. Puinti on vaikeaa myös varren sitkeyden takia. Pellavan<br />
varren leikkaaminen on vaikeaa ja puimurin terien on oltava hyvässä kunnossa. Parhaiten pellavan<br />
voi puida pitkään sänkeen leikkaamalla sen siemenkotien alapuolelta. Pellavan varsien kietoutuminen<br />
leikkuupöydän ja syöttökoneiston liikkuviin osiin voi aiheuttaa ongelmia. Niitä voidaan estää<br />
vaihtamalla laonnostokelan teräspiikkien muovisiin ja leikuupöydän ja kolakuljettimen pohjan ja
61<br />
syöttöruuvin pinnoittamisella teflonilla (Kangas 2007). Pellavan varsisadon korjaaminen edellyttää,<br />
että varret jätetään silppuamatta. Varsisadon korjaamiseen syksyllä vaaditaan poutaa. Ne voi kuitenkin<br />
korjata myös seuraavana keväänä kevätkuivien aikaan.<br />
Helsingin yliopistossa on tehty tutkimusta öljypellavan kevätkorjuusta (Pasila 2004). Pasila (2004)<br />
on kehittänyt menetelmän, jolla sekä siemen- että varsisato saadaan korjattua. Öljypellavan voi viljellä<br />
niin, että sen siemensato puidaan syksyllä pitkään sänkeen ja varsisato korjataan vasta keväällä.<br />
Varsisato jää jonkin verran pienemmäksi kevätkorjuussa (Taulukko 12). Tällöin varsisato likoaa<br />
talvella ja erillistä liotusta kuidun erottamiseen ei tarvita. Helmi öljypellavalla kevätkorjuussa varsisadon<br />
hävikki on ollut 27 % ja kuitupellava Vikingin vastaava hävikki on ollut 22 %. Viking kuitupellavan<br />
kuitupitoisuus on ollut suurempi keväällä (17–32 %) kuin syksyllä (8-16 %) korjattuna.<br />
Keväällä varsisadon saa korjattua kuivissa hyvissä olosuhteissa, kun taas syksyllä varsisatoa ei<br />
yleensä saa korjattua kuivana. Syksyllä, vaikka olisi hyvät ilmatkin, kastetta nousee joka yö, mikä<br />
estää kuivan varsisadon saamisen. Puidessa varren voi joko leikata lyhyemmäksi pätkäksi tai jättää<br />
leikkaamatta. Öljypellavan korjuuseen, jossa halutaan hyödyntää myös varsisato, soveltuisi hyvin<br />
ns. riipijäpöytä, joka riipii siemenet kasvista ja jättää varren kokonaisena pystyyn, minkä jälkeen<br />
varsisadon voi korjata haluamallaan tavalla. Puimuriin kiinnitettäviä riipijäpöytiä valmistaa ja<br />
markkinoi Euroopassa Shelbourne yhtiö (http://www.shelbourne.com). Riipijäpöytä vähentää puimurin<br />
energian tarvetta ja tekee puinnista energiatehokkaampaa ja taloudellisesti kannattavampaa.<br />
Lisäksi riipijäpöytä estää piensiemenisillä kasveilla siementen varisemisen ja parantaa siten satotulosta.<br />
Kuitupellava, jos sitä viljellään tekstiiliteollisuutta varten, korjataan erityisellä nyhtökoneella. Nyhtökone<br />
nyhtää pellavan juurineen maasta ja kääntää sen pellolle yhdensuuntaisesti. Jos liotus tehdään<br />
pellolla, tarvitaan erityinen pellavan kääntökone, joka kääntää pellavaluo’on toisin päin, jolloin<br />
kaste pääsee liottamaan pellavan varsia vuoroin toiselta vuoroin toiselta puolen luokoa. Nyhdetty<br />
ja liotettu pellava käsitellään pellavan kuidutuslaitteilla, joissa pellavan kuitu erotetaan päistäreestä.<br />
Pellavan kuidutuslaitteet ovat hyvin kalliita maksaen noin 700 000 € (Saksasta saatu tieto,<br />
Saastamoinen). Käytettyjä laitteita saa halvemmalla. Härkäsalmi (2008) on maininnut teoksessaan<br />
Escomatic-tilakuidutinlaitteen, jonka voi siirtää tilalta toiselle ja jolla voi kuiduttaa liotetun ja kuivatun<br />
pellavan tai hampun.<br />
Pellavan liotus on perinteisesti tapahtunut vedessä yleensä lampeen upotettuna, jolloin vedessä hajottavat<br />
mikrobit ovat hajottaneet kuitukimppujen välisen pektiinin. Joissakin maissa on käytetty<br />
myös erityisiä lämmitettäviä liotusaltaita, joihin pellavan varsiniput on upotettu. Pellavan kuitukimppujen<br />
irrottamiseen päistäreestä ja pektiinistä voidaan käyttää myös entsyymejä (esim. pektinaasia),<br />
jotka hajottavat kuitukimppujen välisen materiaalin. Kuidun erottamiseen on kehitetty<br />
Suomessa myös patentoitu mikrobiologinen menetelmä (Härkäsalmi ym. 2008). Pellavakuidun saa<br />
irtoamaan myös muilla kemiakaaleilla esim. NaOH liuoksella tai muurahaishapolla. NaOH käytetään<br />
perinteisesti puunjalostusteollisuudessa kuidun irrottamiseen ligniinistä.<br />
3.5.11. Pellavan varsisadon ja kuidun käyttö<br />
Pellavan varressa on kaksi hyödynnettävää osaa: varren pintaosan kuitu ja sisäosan puumainen päistäre.<br />
Pellavan vartta, kuitua ja päistärettä voidaan käyttää seuraaviin tarkoituksiin:<br />
1. Kuitu: pellavalanka, kankaat, tekstiilit<br />
2. Kuitu: tiivisteet, tiivistenauhat, tilkkeet<br />
3. Kuitu: lämpölevyt ja eristelevyt<br />
4. Kuitu: muovikomposiitit<br />
5. Kuitu: öljyntorjunta<br />
6. Kuitu: lasten kestovaipat<br />
7. Päistäre: eläinten kuivike<br />
8. Päistäreen selluloosa: muovikomposiitit<br />
9. Päistäre: polttoaine<br />
10. Pellavan varsimassa: viljeltyjen sienten kasvualusta<br />
11. Pellavan varsimassa: polttoaine
62<br />
Perinteisin pellavan käyttö on rajoittunut langan ja kankaiden valmistukseen. Pellavaa käytetään<br />
edelleen asusteiden, liinavaatteiden ja sisustustekstiilien valmistukseen. Päistärettä voidaan käyttää<br />
polttoaineena ja hevosten ja muiden eläinten kuivikkeena. Pellavan siemenellä ja kokonaisella pellavan<br />
varrella on hyvä polttoarvo (Taulukko 27). Pellavaa voidaan käyttää myös sienten kasvualustana<br />
(Vilppunen 2000a). Pellavakuitu on perinteinen hirsirakentamisessa käytetty tiivisteaine, rive.<br />
Pellavakuidusta valmistetaan tiivistenauhoja ja muita tiivisteitä rakentamiseen. Pellavaa voidaan<br />
käyttää hyvän imukykynsä vuoksi myös nesteiden esim. öljyn keräämiseen öljyntorjunnassa vesistöissä<br />
(Kymäläinen ym. 2000). Pellavakuidusta voidaan valmistaa myös lämmön eristelevyjä. Kymäläinen<br />
(2004) on väitellyt pellava- ja hamppukuidun laadun vaikutuksesta eristemateriaalien<br />
valmistuksessa. Uudempana käyttömuotona on tullut pellavan käyttö muoviin komposiittituotannossa.<br />
Komposiitteja käytetään nykyään lujuutta ja myös keveyttä vaativissa rakenteissa etenkin<br />
autoteollisuudessa autojen puskureissa ja sivupelleissä ja jopa lentokoneteollisuudessa sekä säänkestävinä<br />
etenkin puutarhahuonekalujen valmistuksessa. Pellavan käyttöä komposiittien raakaaineena<br />
ovat Suomessa tutkineet mm. Pasila (2004) ja Vilppunen (2000). Pellavakuitua myydään<br />
sekä pitkänä kuituna että lyhyempänä jätekuituna. Kuidun hinta määräytyy kansainvälisten markkinoiden<br />
mukaan. Pitkän pellavakuidun hinta on yleensä vähän yli 1 €/kg.<br />
Taulukko 27. Keväällä 2009 puidun öljypellavan varsi- ja siemensadon lämpöarvomäärityksen<br />
tulokset joihinkin muihin energialähteisiin verrattuna (Saastamoinen 2009)<br />
Biomassa/<br />
Energialähde/<br />
Analyysi ja yksikkö<br />
Öljypellava<br />
varsimassa<br />
puinti:<br />
kevät 2009<br />
(a)<br />
Öljypellava<br />
siemen<br />
puinti:<br />
kevät 2009<br />
(a)<br />
Rypsin<br />
olki<br />
syksy 2005<br />
(b)<br />
Viljan<br />
olki<br />
(c)<br />
Kokonaiskosteus, m- % 9,2 6,5 18,1 20<br />
Analyysikosteus, m- % 6,8 4,3<br />
Esikäsittely, jauhatus<br />
polttoaineelle<br />
tehty tehty<br />
Tuhka 550 C, vedetön, m-% 9,1 5,0 3,9<br />
Elementaarianalyysi, CHN tehty tehty<br />
Hiili, C vedetön, m- % 45,9 61,0<br />
Vety, H vedetön, m- % 5,6 8,2<br />
Typpi, N vedetön, m- % 1,2 3,9<br />
Rikki, S vedetön, m- %<br />
Kalorimetrinen lämpöarvo,<br />
0,12 0,27 0,12<br />
vedetön, MJ/kg<br />
Tehollinen lämpöarvo,<br />
18,76 28,65 18,87<br />
vedetön, MJ/kg<br />
Tehollinen lämpöarvo,<br />
17,54 26,86<br />
saapumistila, MJ/kg<br />
Päästökerroin, vedetön,<br />
15,71 24,96<br />
t CO2/TJ<br />
Päästökerroin, saapumistila,<br />
95,9 83,3<br />
t CO2/TJ<br />
Kalorinen lämpöarvo<br />
97,3 83,8<br />
Energia, MWh/tn<br />
5,21 7,96 5,24 3,8<br />
Raaka-<br />
öljy<br />
(d)<br />
41,87<br />
11,63<br />
Puu-<br />
pelletti<br />
(d)<br />
16,92<br />
(a) = analyysit: Ramboll Analytics Oy<br />
(b) = analyysit: Enas Oy (Timo Kämäri, Tapani Suonperä)<br />
(c) = Uotila, L, Liukko, P. & Tolppa, R. 2007, Esiselvitys peltoenergian hyötykäytöstä Pirkanmaalla v.<br />
2006, ProAgria Pirkanmaa, 18 p.<br />
(d) = Alakangas, E.2000: Suomessa käytettävien polttoaineiden ominaisuuksia, VTT Tiedotteita 2045.<br />
4,70
63<br />
3.6. Hamppu<br />
3.6.1. Kuitu- ja öljyhamppu<br />
Suomessa on tehty varsin paljon sekä kuitu- että öljyhamppua koskevaa tutkimus- ja kehitystyötä.<br />
Hamppua koskevia väitöskirjoja on valmistunut useita (Sankari 2000, Pasila 2004, Kymäläinen<br />
2004, Nykter 2006, Härkäsalmi 2008). Suomessa on myös tullut kauppaan öljyhamppulajike, Finola,<br />
joka on Kuopion yliopiston jalostama. Se on hyväksytty Suomen kasvilajikeluetteloon. Finolan<br />
huumausaineeksi luetun THC-(tetrahybrokannabinoidi) kannabinoidin pitoisuus on ollut joinakin<br />
vuosina hyväksytyn raja-arvon (0,2 %) yläpuolella, jolloin sen viljelystä ei ole saanut EU-tukea.<br />
Finola öljyhamppu on aikaisempi kuin kuituhamppulajikkeet, jotka eivät yleensä ehdi tehdä siementä<br />
Suomen oloissa. Vuonna 2011 Finola on hyväksytty taas Suomen ja EU:n kasvilajikeluetteloon<br />
(Lahti 2011).<br />
3.6.2. Hampun kylvö, kylvötiheys<br />
Hamppu on pienisiemeninen. Tuhannen siemenen paino on 10–12 g. Paras kuitusaanto hampusta<br />
saadaan kylvämällä 250–300 itävää siementä/m2 eli 50–60 kg/ha (Kangas 2007). Kuituhampulla on<br />
tehty kylvötiheyskoe Kauhavan hamppuhankkeen toimesta Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla<br />
(Taulukko 28) (Kangas 2007). Kokessa on ollut kylvömäärinä 20, 30 ja 40 kg/ha ja lajikkeet Benico<br />
ja Tiborzallas. Kuiva-ainesadot ovat olleet 13 000-15 000 kg/ha syksyllä ja 8 000-10 000 kg/ha keväällä.<br />
Kokeen mukaan jo 20 kg/ha kylvösiemenmäärä on antanut yhtä hyvän sadon kuin 40 kg/ha.<br />
Tukiehtojen mukainen minimikylvömäärä hampulle on 30 kg/ha. Harvassa kylvössä (alle 30 kg/ha)<br />
hampun varren paksuus on suurempi 1-3 cm ja tiheämmässä kylvössä ohuempi 0,5-1 cm (Luokkakallio<br />
2007). Hamppu kylvetään 1.3 cm syvyyteen, poutivilla mailla voi käyttää syvempää kylvöä.<br />
Kylvö on tehtävä riittävän aikaisin. Maan pitäisi olla kuitenkin jo lämmintä (+5-10 C). Hampun<br />
kasvuaika on pitkä. Öljyhamppulajike Finola ehtii tuleentua Suomessa. Kuituhamppulajikkeet ovat<br />
niin myöhäisiä, että ne eivät ehdi tuleentua tai tehdä siementä syksyllä. Kuituhamput korjataan<br />
yleensä vasta keväällä.<br />
Taulukko 28. Kylvömäärän vaikutus kuituhampun kuiva-ainesatoon (tn/ha) vuonna 2006–07<br />
(Kangas 2007)<br />
Kylvömäärä<br />
kg/ha<br />
Lajike<br />
Beniko*<br />
Lajike<br />
Beniko*<br />
Lajike<br />
Tiborzallas<br />
Lajike<br />
Tiborzallas<br />
syyskorjuu kevätkorjuu syyskorjuu kevätkorjuu<br />
20 14,7 10,2 15,9 10,1<br />
30 13,6 8,5 13,8 8,8<br />
40 14,1 8,4 14,9 9,4<br />
keskiarvo 14,1 9,0 14,9 9,4<br />
* EU:n kasvilajikeluettlossa vuonna 2011 (European Comission 2011)<br />
3.6.3. Maalaji ja lannoitus<br />
Hamppu menestyy kaikilla maalajeilla tiukkoja ja tiivistyneitä savia lukuunottatta (Luokkakallio<br />
2007). Hamppu kärsii matalasta maan pH:sta (Saastamoinen 2009, havainto Finola öljyhampulla).<br />
Maan pH:n olisi hyvä olla vähintään 6, jotta sen tuottaa hyvän sadon. Hamppu tuottaa erittäin kor-
64<br />
keita kuiva-ainesatoja. Se ei kuitenkaan tarvitse normaalia suurempaa lannoitusta. MTT on tutkinut<br />
Tiborzallas kuituhamppulajikkeella typpilannoitustarvetta (Kangas 2007). N-lannoitustason nostaminen<br />
200 kg/ha 100 kilosta hehtaarille ei ole juurikaan nostanut kuituhampun kuiva-ainesatoa<br />
(Taulukko 29). Luokkakallio (2007) suosittelee kuituhampulle typpeä 100–150 kg/ha, hyvissä olosuhteissa<br />
sopiva N-lannoitus 100–120 kg/ha. Kuituhampun kaliumintarve on 60–100 kg/ha ja fosforintarve<br />
20–40 kg/ha (Luokkakallio 2007). Öljyhampun lannoitustarve on pienempi. Finolaöljyhampulle<br />
riittää 50–80 kg/ha typpeä (Luokkakallio 2007).<br />
Taulukko 29. Kuituhampun typpilannoituskokeessa saadut kuiva-ainesadot (tn/ha)<br />
kuituhamppulajikkeella Tiborzallas vuonna 2006–07 (Kangas 2007)<br />
Typpilannoitustaso<br />
kg/ha<br />
Kuiva-ainesato<br />
syyskorjuu<br />
tn/ha<br />
100 13,6 7,9<br />
150 13,8 7,7<br />
200 14,6 7,6<br />
Tilastollinen merkitsevyys<br />
p-arvo<br />
0,84 0,90<br />
3.6.4. Hampun kasvinsuojelu<br />
Kuiva-ainesato<br />
kevätkorjuu<br />
tn/ha<br />
Voimakas- ja pitkäkasvuisena kasvina hamppu ei tarvitse rikka<strong>kasvien</strong> torjuntaa. Toistaiseksi siinä<br />
ei Suomessa ole ollut myöskään tuhohyönteisiä. Ainoa kiusa loppukesästä ovat pikkulinnut öljyhamppupellossa,<br />
koska ne syövät hampun siemeniä, jotka maistuvat niille hyvin.<br />
Tiheäkasvuissa kasvustoissa hampussa on Suomessa todettu harmaahometta. Hamppuun saattaa<br />
iskeä myös pahkahome, jos hamppua viljellään samalla lohkolla useana vuonna peräkkäin.<br />
3.6.5. Hamppulajikkeet<br />
EU-tukiin oikeuttavat kuitu- ja öljyhamppulajikkeet hyväksytään vuosittain. Vuodelle 2011 Maaseutuvirasto<br />
eli Mavi on hyväksynyt seuraavat tukikelpoiset hamppulajikkeet kuidutukseen ja muuhun<br />
käyttöön (Anon. 2011): Beniko, Bialobrzeskie, Carmagnola, CS, Delta-405, Delta-llosa, Dioica<br />
88, Epsilon 68, Fedora 17, Fedrina 74, Felina 32,Ferimon, Fibranova, Futura 75, Kompolti, Sandhica<br />
23, Uso 31, Santhica 27, Finola, Chamaeleon, Red Petiole, Unico-B, Cannacomp, Lipko, Silesia,<br />
Lovrin 110, Silvana, Asso, Carma, Codimono, Denise, Fibrimor, Fibrol, Monoica, Santhica 70,<br />
Szarvasi, Tygra, Diana, Ferimon 12, KC Dora, Kompolti Hibrid TC, Tisza, Wielkopolskie ja Zenit.<br />
Kuidutukseen on vuonna 2011 hyväksytty seuraavat tukikelpoiset hamppulajikkeet (Anon. 2011):<br />
Beniko, Bialobrzeskie, Carmagnola, CS, Delta-405, Delta-Llosa, Dioica 88, Epsilon 68, Fedora 17,<br />
Fedrina 74,Felina 32, Ferimon, Fibranova, Futura 75, Kompolti, Santhica 23, Uso 31, Santhica 27,<br />
Finola, Chamaeleon, Red Petiole, Unico-B, Cannacomp, Lipko, Silesia, Lovrin 110, Silvana, Asso,<br />
Carma, Codimono, Denise, Fibrimor, Fibrol, Monoica, Santhica 70, Szarvasi, Tygra, Diana, Ferimon<br />
12, KC Dora, Kompolti Hibrid TC, Tisza, Wielkopolskie ja Zenit.<br />
Maaseutuvirasto on hyväksynyt seuraavat lajikkeet tukikelpoisiksi öljyhamppu<strong>tuotanto</strong>on (Anon.<br />
2011): Beniko, Bialobrzeskie, Carmagnola, CS, Delta-405, Delta-Llosa, Dioica 88, Epsilon 68, Fe-
65<br />
dora 17, Fedrina 74,Felina 32, Ferimon, Fibranova, Futura 75, Kompolti, Santhica 23, Uso 31,<br />
Santhica 27, Finola, Chamaeleon, Red Petiole, Unico-B, Cannacomp, Lipko, Silesia, Lovrin 110,<br />
Silvana, Asso, Carma, Codimono, Denise, Fibrimor, Fibrol, Monoica, Santhica 70, Szarvasi, Tygra,<br />
Diana, Ferimon 12, KC Dora, Kompolti Hibrid TC, Tisza, Wielkopolskie ja Zenit.<br />
Näistä lajikkeista vain Finola on Suomen kasvilajikeluettelossa. Finola öljyhamppu on hyväksytty<br />
Suomen kasvilajikeluetteloon ilman virallisten lajikekokeiden suorittamista muiden koetulosten<br />
perusteella (Kangas 2011, s-postissa saatu tieto). Öljyhamppu<strong>tuotanto</strong> lienee suurin piirtein pelkästään<br />
Finolaa, koska muut lajikkeet ovat ilmeisesti myöhäisempiä. Finolan ongelmana on ollut välillä<br />
liian korkeaksi noussut THC kannabinoidipitoisuus. Hyväksytty raja-arvo on 0,2 %. Tänä vuonna,<br />
2011, Finola on jälleen vuonna 2011 hyväksyttyjen lajikkeiden luettelossa ja sen viljely oikeuttaa<br />
EU-tukien saamiseen.<br />
Finola hamppua on testattu MTT:n Pohjois-Savon tutkimusasemalla vuosina 2000 ja 2001 (Taulukko<br />
30) (Järvenranta & Virkajärvi 2002). Finola-hampun siemensato on ollut 681 kg/ha vuonna 2000<br />
ja 1140 kg/ha vuonna 2001. Varsisadon määrä puintijätteenä määritettynä on ollut 1560 kg/ha ja<br />
1550 kg/ha. Siemensadon laatu on hyvä. Finola-öljyhampun siemensadon laatu on hyvä.<br />
Finola öljyhamppulajike on esitetty Suomen kasvilajikeluetteloon vuonna 2002 vain näiden kahden<br />
vuoden (2000 ja 2001) Maaningalla olleiden kokeiden perusteella. Finola on ollut ennen Suomen<br />
lajikeluetteloon hyväksymistä hyväksyttynä viljelyyn Kanadassa (Kangas 2011, s-postissa saatu<br />
tieto). EU:n kasvilajikeluettelossa Finola on hyväksyttynä vain Suomen kasvilajikeluetteloon (European<br />
Comission 2011). Finola ei ole käynyt läpi Suomen virallisia lajikekokeita, joten sen koetuloksia<br />
ei löydy sieltä, mistä lajikkeiden koetulokset yleensä löytyvät. Finola on edelleen Kanadassa<br />
Saskatchewanissa yksi eniten viljellyistä siemenhampuista (Anon. Saskatchewan Agriculture and<br />
Food). Finola öljyhampun siemensadon laadusta ja käytöstä elintarvikkeena ja rehuna on paljon<br />
tietoa (Järvenranta ja Virkajärvi 2002, Callaway 2004, Callaway ym. 2005).<br />
Kuituhampun viljelystä ja lajikkeista on tehty tutkimuksia mm MTT:ssä (Sankari ja Mela 1998,<br />
Sankari 2000c), Helsingin yliopistossa (Pasila 2004) sekä maakunnissa (Kangas 2007). Pasila<br />
(2004) on saanut syksyllä korjatusta kuituhamppulajikkeesta Felina 34:stä 7100 kg/ha kuivaainesadon<br />
ja keväällä korjattuna samasta lajikkeesta 5100 kg/ha kuiva-ainetta (Taulukko 17). Syksyllä<br />
korjatun hampun kuitupitoisuus on ollut 21 % ja keväällä korjatun 28–32 %. Kuitupitoisuus on<br />
kasvanut talven aikana ilmeisesti jonkin muun yhdisteen hajoamisen seurauksena. Sankari ja Mela<br />
(1998) ja Sankari (2000c) ovat tutkineet koko joukon kuituhamppulajikkeita (Taulukko 31 ja Taulukko<br />
32). Lajikkeiden välillä on ollut melko suuria eroja sadossa, kuitusadossa ja kuitupitoisuudessa.<br />
Satoisin lajike vuonna 1996 on ollut Uniko B, joka on tuottanut satoa vuonna 1995 8507 kg/ha<br />
ja vuonna 1996 7957 kg/ha. Satoisin lajike koko testausajalta on ollut Novosadski, joka on tuottanut<br />
yli 7400 kg/ha kuiva-ainesatoa. Lähes yhtä satoisa on ollut Kompolti hibrid TC, joka on EU:n vuoden<br />
2011 kasvilajikeluettelossa (European Comission 2011) ja tukikelpoinen myös Suomessa<br />
(Anon., Mavi 2011). Lajikkeiden kuitupitoisuuksissa ja kuitusadoissa on ollut eroja. Korkea kuitupitoisuus<br />
on ollut Benico, Bialobrzeskie, Kompolti hibrid TC ja Uso 31 lajikkeissa, jotka ovat vielä<br />
EU:n kasvilajikeluettelossa (European Comission 2011). Benico:n ja Uso 31:n sato ei kuitenkaan<br />
ole ollut kovin hyvä. Kompolti hibrid TC:n kuitupitoisuus on ollut hyvä ja se on tuottanut parhaan<br />
kuitusadon. Pohjanmaalla on tutkittu kuituhamppulajikkeita MTT:n Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla<br />
Kauhavan hamppuhankkeen toimesta. Kuituhampun kuiva-ainesadot ovat olleet hyviä<br />
ylittäen syksyllä 10 000 kg/ha ja keväällä 7-10 000 kg/ha (Taulukko 28 ja 29).
66<br />
Taulukko 30. Finola-öljyhampun taimitiheys, sato, hehtolitrapaino ja tuhannen siemen paino (keskiarvo, x ja keskihajonta, s.d.)<br />
Pohjois-Savon tutkimusasemalla 2000 – 2001 sekä vertailupellon sato vuonna 2000 (Järvenranta ja Virkajärvi 2002).<br />
Kylvösiemen<br />
Taimia<br />
kpl/m2<br />
Siemensato<br />
kg/ha<br />
Varsisato<br />
(puintijäte)<br />
kg/ha<br />
Hehtolitra-<br />
paino, kg<br />
1000<br />
siemenen<br />
paino, g<br />
Vuosi 2001 2001 2000 2001 2001 2000 2001 2000 2001<br />
Peittaamaton x 132 177 681 1140 1560 50,4 53,0 10,9 10,7<br />
(s.d.) (19,3) (51,3) (8,7) (92,8) (261) (0,17) (0,33) (-) (0,23)<br />
Peitattu x 154 204 733 1197 1550 51,1 53,0 11,2 11,1<br />
(s.d.) (15,1) (30,8) (119) (131,1) (698) (0,83) (0,14) (-) (0,14)<br />
Vertailupelto x<br />
1689<br />
(s.d.)<br />
(802)
67<br />
Taulukko 31. Kuituhamppulajikkeiden varsisadot vuosina 1995 ja 1996 MTT:n kokeissa<br />
(Sankari ja Mela 1998)<br />
Lajike Sato<br />
1995<br />
kg/ha<br />
Sato<br />
1996<br />
kg/ha<br />
Beniko * 5890<br />
Bialobrzeskie * 6767<br />
Fedora 19 6109<br />
Felina 34 3727<br />
Futura 77 5671<br />
Kompolti Hibrid TC * 7658 7683<br />
Novosadski 7991<br />
Secuieni 1 4668<br />
Uniko B * 8507 7957<br />
Uso 11 6043 7071<br />
Uso 31 4725 5666<br />
V x Kompolti 6155<br />
F-arvo 5,35* 5,87***<br />
*p
68<br />
3.6.6. Hamppukuidun mikrobiologinen laatu<br />
Nykter (2006) on tehnyt väitöskirjan pellavan ja hampun mikrobiologisesta laadusta lämpöeristekäyttöä<br />
varten. Hän on saanut samanlaisen tuloksen hampulla kuin pellavallakin. Mikrobien, sienten<br />
ja bakteerien määrä lisääntyy hamppukasvustossa syksyä kohde. Keväällä korjatussa hampussa on<br />
vähemmän mikrobeja kuin syksyisessä kasvustossa. tulos puoltaa hampun korjaamista keväällä.<br />
3.6.7. Hampun sadon korjuu<br />
Öljyhamppu korjataan sitten, kun siemenet ovat kypsyneet puimurilla puiden. Öljyhampulle on<br />
luonteenomaista, että siemenet kehittyvät eri aikaan kukinnon eri osissa. Yleensä puintivaiheessa<br />
Suomen oloissa osa siemenistä on vielä vihreitä, mikä aiheuttaa hamppuöljyyn korkea lehtivihreäpitoisuuden.<br />
Hamppuöljyä ei voikaan käyttää normaalin ruokaöljyn tavoin. Öljyhampun puintivaiheessa<br />
varsisto on vielä melko vihreää. Kuitu kuitenkin irtoaa öljyhampusta jo puintivaiheessa melko<br />
hyvin.<br />
Kuituhamppulajikkeet ovat hyvin myöhäisiä ja ne korjataan yleensä vasta keväällä, jolloin varsisto<br />
on lionnut talvella ja on keväällä kuivaa. Varsisto paalataan ja se voidaan kuiduttaa kuidutuslaitteilla.<br />
3.6.8. Hamppusadon käyttö<br />
Öljyhamppu tuottaa sekä siementä että vartta. Kuituhampusta sen sijaan saadaan vain varsisato,<br />
koska lajikkeet eivät Suomessa ehdi tuottamaan siementä. Öljyhampun siemensadosta voidaan puristaa<br />
öljyä. Öljyhampun rouhe käy ruuan valmistukseen valkuaista ja kuitua sisältävänä. Kuituhampun<br />
ja öljyhampun varsisadosta saadaan hamppukuitua. Varren puumainen sisäosa, päistäre,<br />
soveltuu hyvin eläinten kuivikkeeksi. Lähinnä sitä käytetään hevosten kuivikkeena. Hamppukuidusta<br />
voidaan valmistaa lankaa, kutoa kankaita, valmistaa vaatteita ja muita tekstiilejä. Hamppukuitu<br />
soveltuu tietysti myös pellavakuidun tavoin tiivisteeksi ja tilkeaineeksi ja sitä voi käyttää komposiittien<br />
raaka-aineena. Hamppukuitu käy kutakuinkin samoihin käyttötarkoituksiin kuin pellavakuitu.<br />
Suomessa hamppukuitua ja päistärettä valmistaa Hallintaus Oy Kauhavalla.<br />
Lähdeluettelo<br />
Alakangas, E. 2000. Suomessa käytettävien polttoaineiden ominaisuuksia, VTT Tiedotteita 2045.<br />
Anon. 1983. Faserstoffe _ Gegriffe, Eigenschaften, Bezeichnungen. Technische Textilien 26, 1: 1-<br />
44.<br />
Anon. 2011. 2011 Kuitupellavan ja hampun jalostustukiohjeet. Maaseutuvirasto, Mavi. 19 s.<br />
(http://www.mavi.fi/attachments/maatalous/tuet/viljelijatuet/pintalaalatuet/kuitupellavanjahampuntu<br />
et/5ylvDQKkt/MAVI-53195-v1-kuitupellava_ja_hamppuohje_2011.pdf)<br />
Berglund, D.R. & Zollinger, R.K. 2007. Flax production in North Dakota. North Dakota State University.<br />
A-1038. 8 p. (http://www.ag.ndsu.edu/pubs/plantsci/crops/a1038.pdf)<br />
Booth, I., Harwood, R.J., Wyatt, J.L & Grishanov, S. 2004. A comparative study of the characteristics<br />
of fibre-flax (Linum usitatissimum). Industrial Crops and Products 20: 89-95.
69<br />
Brutch, N.B., Kuluzova, S.N. & Porohovina, E.A.2001. The exposure of intra-specifiv diversity of<br />
Linum usitatissimum as a basis of the development of particular flanx genetics and breeding. In:<br />
Proceedings of the Second Global Workshop, Bust Plants in the New Millenium, 3.-6.6.2001,<br />
Borovets, Bulgaria, p. 94-104.<br />
Callaway J. C. 2004. Hempseed as a nutritional resource: An overview. Euphytica 140: 65-72.<br />
Callaway J., Schwab U., Harvima I., Halonen P., Mykkänen O., Hyvönen P. & Järvinen T. 2005.<br />
Efficacy of dietary hempseed oil in patients with atopic dermatitis. Journal of Dermatological<br />
Treatment 16: 87-94.<br />
Dambroth, M. & Seehuber, R. 1988. Flachs: Zuchtung und Verarbeitung. Eugen Ulmer & Co.<br />
Stuttgart, Germany.<br />
Diederichsen, A.2007. Ex situ collection of cultivated flax (Linum usitatissimum L.) and other species<br />
of the genus Linum L. Genetic Resources of Crop Evolution 54: 661-678.<br />
Diederichsen, A. & Ulrich, A. 2009. Variability in stem fibre content and its association with other<br />
characteristics in 1177 flax (Linum usitatissimum L.) genebank accessions. Industrial Crops and<br />
Products 30: 33-39.<br />
Dimmock, J.P.R.E., Bennett, S.J., Wright, D., Edwards-Jones, G. & Harris, I.M. 2005. Agronomic<br />
evaluation and performance of flax varieties for industrial fibre production. Journal of Agricultural<br />
Science 143: 1-12.<br />
Easson, D.L. & Long, F.N.J. 1992. The effect of time of sowing, seed rate and nitrogen level on the<br />
fibre yield and quality of flax (Linum usitatissimum L.). Irish Journal of Agricultural and Food Research<br />
31: 163-172.<br />
European Comission 2011. Common cataloque of varieties of agricultural plant species. 29/6<br />
(http://ec.europa.eu/food/plant/propagation/catalogues/agri2011/index_en.htm)<br />
Flax Council of Canada 2011. Varieties. Varietal development in Canada.<br />
(http://www.flaxcouncil.ca)<br />
Focher, B. 1992. Physical properties of flax fibre. Teoksessa: Sharma, H.S. & Sumere, C.F. van<br />
(toim.). The Biology and Processing of Flax. M. Publications, Belfast. pp. 11-32.<br />
Garner, W. 1967. Textile Laboratory Manual. Volume 5: Fibers. Heywood Books, London.<br />
Gunnarson, A. Sortförsök och utsädesmängder i oljelin. Svensk Raps. 2 p. (www.svenskraps.se)<br />
Haudek, H.W. & Viti, E. 1978. Textilfasern. Verlag Johann L. Bondi & Sons, Wien-Perchtoldsdolf,<br />
Austria.<br />
Hurter, A. M. 1988. Utilization of annual plants and agricultural residues for the production of pulp<br />
and paper. Proceedings of TAPPI Pulping Conference 1988, New Oreans, LA, USA. Book 1. p.<br />
139-160.<br />
Härkäsalmi, T. 2008. Runkokuituja lyhytkuitumenetelmin. Kohti pellavan ja hampun ympäristömyötäistä<br />
tuotteistamista. Bast fibres by short fibre methods – towards an environmentally con-
70<br />
scious productization of flax and hemp. Taideteollinen Korkeakoulu, Julkaisusarja A 90. Gummerus<br />
Kirjapaino Oy, 155 s.<br />
Härkäsalmi, T., Maijala, P., Galkin, S. Hatakka, A. & Nykter, M. 2008. Method for retting, smoothening<br />
and cottonizing bast fibers, and for removal of lignin of plant origin. International patent application<br />
no PCT/FI/2009/050059, published 20.07.2009 under No. WO2009/092865.<br />
Järvenranta K. & Virkajärvi P. 2002. Tutkimustuloksia Finola-siemenhampun (FIN-314) viljelykokeesta<br />
MTT:n Pohjois-Savon tutkimusasemalla. 7 s.<br />
Kangas, A. 2007. Kuituhamppukokeet Ylistarossa 2006. Kauhavan hamppuhanke ja MTT. Powerpoint<br />
esitys.<br />
Kangas, A. & Enroth A. 2007. Öljypellava. Erikois<strong>kasvien</strong> viljely, Tieto tuottamaan 118 (toim.<br />
Keskitalo, M., Hakala, K., Peltonen, S. & Harmoinen, T.), ProAgria Maaseutukeskusten Liitto,<br />
Otavan Kirjapaino, Keuruu, ss. 88-93.<br />
Kangas, A., Laine, A., Niskanen, M., Salo, Y., Vuorinen, M., Jauhiainen, L., Nikander, H. 2006.<br />
Virallisten lajikekokeiden tulokset 1998-2005. MTT:n selvityksiä 105: 210 s.<br />
http://www.mtt.fi/mtts/pdf/mtts105.pdf Verkkojulkaisu päivitetty 28.2.2006<br />
Kangas, A. & Luokkakallio, J. 2001. Kuitupellavan rikkatorjuntakokeet 1999–2000. Posteri. Pellavamessut<br />
Kangas, A. Luokkakallio, J. 2002. Flax variety trials in South Ostrobothnia 1999–2000. Poster,<br />
September 2002 in Poznan, Poland.<br />
Kenaschuk, E.O. & Hoes, J.A. 1986. Norlin flax. Canadian Journal of Plant Science 66: 171-173.<br />
King, C. 2011. Breeding oilseed flax for fibre, too. Top Crop Manager, Magazine. E-Newletter.<br />
(http://www.topcropmanager.com/content/view/4131/132/)<br />
Klemola, A., Ruunaniemi, J., Kymäläinen, H.-R. & Pehkonen, A. 2005. Öljypellavan talousviljelykokeet<br />
2002-2004. MMTEK – Julkaisuja 20, Agroteknologian laitos, Helsingin yliopisto, Yliopistopaino,<br />
Helsinki, 42 s.<br />
Kozlowski, R., Mieleniak, B. & Przepiera, A. 1997. Particleboards and insulating boar on base<br />
hemp shives and hemp straw. Teoksessa: Sharma, H.S. & Sumere, C.F. van (toim.). The Biology<br />
and Processing of Flax. M. Publications, Belfast. pp. 92-100.<br />
Krijger, A.-K. 2011. Kvävebehov i lin. 2 p. (www.svenskraps.se)<br />
Kromer, K.-H., Gottshalk, H. & Beckmann, A. 1995. Technisch nutzbase Leinfaser. Landtechnik<br />
50, 6: 340-341.<br />
Kuusinen, K. 1992. Opetuspaketti pellavan nykyaikaisesta viljelystä ja valmistusmenetelmistä. Joensuun<br />
yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen julkaisuja. Sarja B: Oppimateriaalia. No 3. 93 p.<br />
ISBN 951-708-10-4.<br />
Kymäläinen, H.-R. 2004. Quality of Linum usitatissimum L. (flax and linseed) and Cannabis sativa<br />
L. (fibre hemp) during the production chain of fibre raw material for thermal insulation. Academic<br />
Dissertation, University of Helsinki, ISBN 952-10-2068-7, 89 p.
71<br />
Kymäläinen, H.-R., Pehkonen, A., Kautto, K., Pasila, A., Sankari, H. & Tavisto, M. 2000. Pellava-<br />
ja hamppukuidun käyttö nesteen imeytyksessä. Pellavan monet mahdollisuudet, Maa- ja metsätalousministeriön<br />
rahoittamat pellavahankkeet 1995–2000 (toim. Järvenpää M. & Salo, R.) MTT:n julkaisusarja<br />
A, s. 82-85. MTT, Vammalan Kirjapaino.<br />
Lahti, T. (toim) 2011. Kasvilajikeluettelo 2011. Sortlistan, National list of plant varieties. Suomen<br />
Kasvilajiketiedote 2011:2. Elintarviketurvallisuusvirasto Evira. 60 s.<br />
Langenhove, L. van & Bruggeman, J. P. 1992. Methods of fibre analyses. Teoksessa: Sharma, H. S.<br />
& Sumere, C.F. (toim.), The Biology and Processing of Flax. M Publications, Belfast pp. 311-327.<br />
Luostarinen, M., Reijonen, A., Mäkinen, M. & Pirkkamaa, J. 1998. Öljypellavan kuidun hyödyntäminen.<br />
Maatalouden tutkimuskeskuksen julkaisuja A 45: 1-50, Vammalan kirjapaino.<br />
Mauersberger, H.R. (ed.) 1948. Matthews’ Textile Fibers. John Wiley & Sons, USA.<br />
Morris, W.J. 1989. Fibre shape and fabric properties. Textiles 18, 1: 2-8.<br />
Needles, H.L. 1986. Textile-Fibers, Dyes, Finishes, and Processes. Noyes Publications. USA.<br />
Nykter, M. 2006. Microbial quality of hemp (Cannabis sativa L.) and flax (Linum usitatissimum L.)<br />
from plants for thermal insulation. Academic Dissertation, University of Helsinki, Yliopistopaino,<br />
Helsinki. 97 p.<br />
Oever, M.J.A. van den, Bas, N., Soest, L.J.M. van, Melis, C. & Dam, J.E.G. van 2003. Improved<br />
method for fibre content and quality analysis and their application to flax genetic diversity investigations.<br />
Industrial Crops and Products 18: 231-243.<br />
Pahkala, K. 1997. Sellua peltokasveista. Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuus sellun raaka-aineeksi. Lisensiaattitutkimus,<br />
Helsingin yliopisto, kasvinviljelytiede. Julkaisu No: 47, 117 s. Yliopistopaino.<br />
Pasila, A. 2004. The dry-line method in bast fibre production. University of Helsinki, Faculty of<br />
Agriculture and Forestry, Department of Agricultural Engineering and Household Technology,<br />
Academic Dissertation, ISBN 952-10-1725-2, Yliopistopaino, Helsinki, 55 p. (Väitöskirja)<br />
Peltonen, J. (toim.) 2010. Öljypellavan viljelyopas. Elintarviketeollisuusliitto ry, Öljypellavayhdistys,<br />
Forssan kirjapaino Oy, 15 s.<br />
Peltonen, S. (toim.) 2011. Pelto<strong>kasvien</strong> kasvinsuojelu 2011, ProAgria Keskusten Liiton julkaisuja<br />
No 1102, Kariston Kirjapaino Oy, Hämeenlinna, 64 s.<br />
Peters, R. H. 1963. Textile Chemistry. Volume I: The Chemistry of Fibres. Elsevier, Amsterdam/London/New<br />
York.<br />
Peters, R.H.1967. Textile Chemistry. Volume II: Impurities in Fibres; Purification of Fibres. Elsevier,<br />
Amsterdam.<br />
Rennebaum, H., Grimm, E., Warnstorff, K. & Diepenbrock, W. 2002. Fibre quality of linseed<br />
(Linum usitatissimum L.) and the assessment of genotypes for use of fibres as a by-product. Industrial<br />
Crops and Products 16: 201-215.
Saastamoinen, M. 2010. Liiketoimintaa luonnonkuitukomposiiteista, Viljelyosios, Raportti ajalta<br />
1.1.-31.12.2009, 14 s.<br />
Saastamoinen, M. 2011. Liiketoimintaa luonnonkuitukomposiiteista, Viljelyosio, Raportti ajalta<br />
1.7.2010-30.6.2011, 15 s.<br />
72<br />
Saastamoinen, M., Pihlava, J.-M. & Eurola M. 2010. Nutritional quality of linseed and oil hemp<br />
varieties cultivated in Finland with special attention to lignan and cadmium contents. GF 10. 2 nd .<br />
International Symposium on Gluten-Free Cereal Products and Beverages, June 8-10, 2010, Tampere,<br />
Finland, University of Helsinki, pp. 53-54.<br />
Saijonkari-Pahkala, K. 2001. Non-wood plants as raw material for pulp and paper. Academic Dissertation,<br />
University of Helsinki, Agricultural and Food Science 10 Supplement No1. 101 p. Vammalan<br />
Kirjapaino Oy.<br />
Sankari, H. 2000. Towards bast fibre production in Finland: stem and fibre yields and mechanical<br />
fibre properties of selected fibre hemp and linseed genotypes. 72 p. + [44 p.]. (Maatalouden tutkimuskeskus).<br />
Diss.: Helsinki : Helsingin yliopisto, 2000. (Väitöskirja).<br />
Sankari, H. 2000b. Linseed (Linum usitatissimum L.) cultivars and breeding lines as stem biomass<br />
producers. Journal of Agronomy & Crop Science 184: 225-223.<br />
Sankari, H. 2000c. Comparison of bast fibre yield and mechanical fibre properties of hemp (Canna-<br />
bis sativa L.) cultivars. Industrial Crops and Products 11: 73-84.<br />
Sankari, H. & Mela, T. 1998. Plant development and stem yield of non-domestic fibre hemp (Cannabis<br />
sativa L.) cultivars in long-day growth conditions in Finland. Journal of Agronomy & Crop<br />
Science 181: 153-159.<br />
Salo, Y. 2006. Pellavakokeet Mietoisissa. Erillinen selostus. MTT.<br />
Sharma, H.S.1992. Utilization of Flax Shieve. Teoksessa: Sharma, H.S. & Sumere, C.F. van<br />
(toim.). The Biology and Processing of Flax. M. Publications, Belfast. pp. 537-543.<br />
Smook, G.A.1992. Handbook of pulp & paper technologists. Angus Wilde Publications, Canada.<br />
Struik, P.C., Amaducci, S., Bullard, M.J., Stutterheim, N.C., Venturi, G. & Cromack, H.T.H. 2000.<br />
Agronomy of fibre hemp (Cannabis sativa L.) in Europe. Industrial Crops and Products 11: 107-<br />
118.<br />
Sundquist, J 1977. Tekstiiliraaka-aineet 1. Tampereen teknillinen korkeakoulu. Opintomoniste 31.<br />
Nandy, S. & Rowland, G.G. 2008. Dual purpose flax (Linum usitatissimum L.) improvement using<br />
anatomical and molecular approaches. International Conference on Flax and Other Bast Plants, pp.<br />
31-38. ISBN<br />
978-0-9809664-0-4.<br />
Tammes, T. 1930. Die Genetik des Leins. Der Zuchter 2: 245-257.<br />
The Textile Institute 1985. Identification of Textile Materials. Manchester, GB.<br />
TIKE 2011. Maa- ja metsätalousministeriön tietopalvelukeskuksen, TIKE:n, antamia tilastoja.
Topelius, Z. 1873. Matkustus Suomessa. Ensimmäinen jakso. Suomalaisen Kirjallisuuden seuran<br />
kirjapaino, Helsinki, 108 s.<br />
Uotila, L, Liukko, P. & Tolppa, R. 2007. Esiselvitys peltoenergian hyötykäytöstä Pirkanmaalla v.<br />
2006, ProAgria Pirkanmaa, 18 s.<br />
73<br />
Vilppunen, P. 2000. Pellavapohjaisen kasvualaustan soveltuvuus viljelysienten kasvatukseen. Pellavan<br />
monet mahdollisuudet, Maa- ja metsätalousministeriön rahoittamat pellavahankkeet 1995–<br />
2000 (toim. Järvenpää M. & Salo, R.) MTT:n julkaisusarja A, s. 56–48. MTT, Vammalan Kirjapaino.<br />
Vilppunen, P. 2000. Pellavalujitteiset komposiitit. Pellavan monet mahdollisuudet, Maa- ja metsätalousministeriön<br />
rahoittamat pellavahankkeet 1995–2000 (toim. Järvenpää M. & Salo, R.) MTT:n<br />
julkaisusarja A, s. 63-67. MTT, Vammalan Kirjapaino.<br />
Weightman, R. & Kindred, D. 2005. Review of analysis of breeding and regulation of hemp and<br />
flax varieties available for growing in the UK. Final report. Project NF0530, ADAS Centre for Sustainable<br />
Crop Management. UK. 77 p.
74<br />
4. Viljan olki<br />
Marketta Saastamoinen<br />
Suomessa olkea tuottavat seuraavat korsiviljalajit: kevät- ja syysvehnä, kevät- ja syysruis, ohra ja<br />
kaura sekä ruisvehnä, jota on kuitenkin hyvin vähän viljelyssä. Viljojen olkea syntyy viljan viljelyn<br />
sivutuotteena. Toistaiseksi viljan olkea on hyödynnetty varsin vähän. Jonkin verran olkea käytetään<br />
kotieläinten kuivikkeena, sieniviljelmillä kasvualustana, marja- ym. puutarhaviljelmillä katteena<br />
sekä polttoaineena. Kokoviljasäilörehun korjaamisessa myös viljan varsiosa hyödynnetään eläinten<br />
rehuna. Kokoviljasäilörehu korjataan kuitenkin jyvien taikina-asteella, jolloin korret ovat vielä osittain<br />
vihreitä ja niiden ravinnepitoisuus ruokinnassa on korkeampi.<br />
Viljojen olkitutkimusta on tehty etenkin oljen bioenergian <strong>tuotanto</strong>a, selluloosan valmistusta ja rehukäyttöä<br />
silmällä pitäen. Pahkala on tehnyt lisensiaatti- (Pahkala 1997) ja väitöskirjan (Saijonkari-<br />
Pahkala 2001) pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuudesta selluloosan ja paperin <strong>tuotanto</strong>on. Hän on näissä tutkimuksissaan<br />
julkaissut erilaisten kuitu<strong>kasvien</strong> kuidun pituus ja paksuustietoja (Osa 2, Taulukko 1).<br />
Kauran oljen kuidun pituus on 680–3120 µm, keskimäärin 1480 µm ja paksuus 7-24 µm, keskimäärin<br />
13 µm (Hurter 1988). Viljan oljen kuitu on huomattavasti lyhyempää kuin pellavan ja hampun<br />
kuitu. Se on myös lyhyempää kuin havupuun kuitu.<br />
Viljojen olkea, koostumusta, prosessointia ja käyttöä koskevaa tutkimusta on varsin paljon. Viljalajien<br />
ja lajikkeiden olkisatoja ei ole kovinkaan paljon tutkittu. Olkisadon määrään vaikuttaa luonnollisesti<br />
etenkin korren pituus ja lajikkeen satoisuus yleensä. Virallisissa lajikekokeiden tuloksissa<br />
esitetään viljojen lajikkeiden pituudet vertailuina toisiinsa (Kangas ym. 2010). Viljojen oljen suurin<br />
rakennekomponentti on selluloosa, jota voidaan hyödyntää myös komposiittiteollisuudessa. Pahkala<br />
ym. (1999) ovat antaneet Taulukossa 1 olevat FAO:n tietoihin perustuvat arvot viljojen olkisadoille.<br />
Suurimmat olkisadot antaa riisi. Taulukossa annetut arvot tuskin pitävät paikkaansa Suomessa viljeltävälle<br />
kauralle, koska kauralajikkeeet ovat pitkäkortisempia kuin ohralajikkeet.<br />
Taulukko 1. Viljalajien olki- ja selluloosasadot (kuiva-aine tn/ha) (Pahkala ym. 1999)<br />
Kasvilaji Oljen kuiva-ainesato<br />
t/ha<br />
Oljen<br />
selluloosasato<br />
t/ha<br />
Vehnän olki 1 2,5 1,1<br />
Kauran olki 1 1,6 0,7<br />
Rukiin olki 1 2,2 1,1<br />
Ohran olki 1 2,1 1,9<br />
Riisin olki 2 3,0 1,2<br />
1 FAO<br />
2 Paavilainen ja Torgilsson 1994<br />
Pahkala ja Kontturi (2008) ovat julkaisseet ohran biomassan ja selluloosan kertymisen ohran olkeen<br />
ja lehtimassaan (Taulukko 2). Selluloosa kehittyy ohran olkeen ja lehtiin jo varsin varhaisessa kehitysvaiheessa.<br />
Biomassa ja selluloosasato saavuttavat maksiminsa aikaisella ohralla jo heinäkuun<br />
lopussa. Sen jälkeen biomassa ja selluloosasato ovat laskeneet. Ilmeisesti viljan loppukehitysvaiheessa<br />
kasvin tuleentuessa kasvin elintoiminnot kuluttavat enemmän energiaa ja jo kertynyttä satoa<br />
kuin synnyttävät uutta satoa. Aikaisen ohran oljen ja lehdistön selluloosasadot ovat olleet kuitenkin<br />
tuleentuneessa kasvissa yli 1000 kg/ha. Tämä osa viljasadosta jää hyödyntämättä, mikäli olki kynnetään<br />
maahan.
75<br />
Viljalajien välillä on jonkin verran eroja selluloosapitoisuudessa (Taulukko 3) (Hurter 1988). Eniten<br />
meikäläisistä viljalajeista eroaa riisin olki, koska sen tuhka- ja piidioksidipitoisuus ovat huomattavasti<br />
korkeampia. Selluloosasaantoon vaikuttaa paljon korjuuajankohta. Ohran oljessa selluloosasaanto<br />
nousee 36 %:sta 48 %:iin tähkimisestä täystuleentumisasteeseen siirryttäessä (Taulukko 4)<br />
(Pahkala 1997). Aikaisemmassa kehitysvaiheessa selluuntumattomien tikkujen osuus on pienempi,<br />
koska materiaali on pehmeämpää, mutta selluloosasaanto kuitenkin nousee kasvin kehityksen myötä.<br />
Selluloosan lisäksi olki sisältää paljon hemiselluloosaa (pentosaaneja), ligniiniä ja kivennäisiä.<br />
Kivennäisistä pii, Si, on vaikein selluloosan tuotannossa, koska se vaikeuttaa olkisellun valmistamista<br />
samalla prosessilla kuin puusellua valmistetaan, mikä on estänyt käytännössä olkisellun valmistusta<br />
ainakin Suomessa.<br />
Taulukko 2. Artturi-ohralajikkeen kokonaissato, olki + lehtisato, selluloosa-, hemiselluloosa-,<br />
tuhka-, glukoosi-, fruktoosi- ja sakkaroosisadot kuiva-aineena (kg/ha)<br />
vuosina 2005 ja 2006 Jokioisilla (Pahkala ja Kontturi 2008)<br />
Kehitys-<br />
vaihe<br />
Korjuu-<br />
päivä<br />
Ohran<br />
bio-<br />
massa<br />
kg/ha<br />
Ohran<br />
olki +<br />
lehti<br />
massa<br />
kg/ha<br />
Sellu-<br />
loosa<br />
kg/ha<br />
Hemi-<br />
sellu-<br />
loosa<br />
kg/ha<br />
Lig-<br />
niini<br />
kg/ha<br />
Tuhka<br />
kg/ha<br />
Glukoo-<br />
si<br />
kg/ha<br />
Fruk-<br />
toosi<br />
kg/ha<br />
2005<br />
1 27.6. 3696 2825 869 533 113 247 88 105 165<br />
2 4.7. 4650 3340 1129 557 141 252 100 145 238<br />
3 18.7. 7466 2927 1193 501 192 206 49 109 67<br />
4 26.7. 8104 2505 1141 634 178 148 22 28 0<br />
5 1.8. 7656 2228 1071 553 163 134 10 0 0<br />
6 8.8. 7696 2174 1112 515 174 104 10 0 0<br />
2006<br />
3 12.7. 6966 3641 1215 688 253 273 146 233 249<br />
4 20.7. 8862 3344 1279 661 245 266 88 166 140<br />
5 1.8. 10720 3274 1443 825 254 287 22 35 0<br />
6 7.8. 9851 2995 1321 756 218 271 14 22 0<br />
Sakka-<br />
roosi<br />
kg/ha<br />
Taulukko 3. Alfa-selluloosan, ligniinin, pentosaanien, tuhkan ja piidioksidin (SiO2) pitoisuudet eri<br />
viljalajien oljessa (Hunter:in 1988 mukaan Saijonkari-Pahkala 2001)<br />
Viljalaji Alfa-<br />
selluloosa<br />
%<br />
Ligniini<br />
%<br />
Pentosaanit<br />
%<br />
Tuhka<br />
%<br />
SiO2<br />
Vehnä 29-35 16-21 26-32 4-9 3-7<br />
Kaura 31-37 16-19 27-38 6-8 4-7<br />
Ohra 31-34 14-15 24-29 5-7 3-6<br />
Ruis 33-35 16-19 27-30 2-5 0,5-4<br />
Riisi 28-36 12-16 23-28 15-20 9-14<br />
Taulukko 4. Ohran oljen koostumus selluloosan raaka-aineena eri kehitysvaiheissa (Pahkala 1997)<br />
Kehitysvaihe<br />
Sellusaanto Tikut Kappaluku NaOH<br />
% %<br />
jäännös, g/l<br />
Tähkimisen alku v. 1991 36,6 0,3 11,1 11,5<br />
Maitotuleentunut v. 1991 30,8 1,6 18,5 12,1<br />
Täystuleentunut v. 1991 48,3 2,0 19,9 12,4
76<br />
Viljan eri lajikkeissa ja viljan korren eri osissa, solmuväleissä, solmuissa ja lehdissä, koostumus voi<br />
olla erilainen (Kuva 1). Tästä on tutkimustuloksia ainakin vehnälajikkeista (Taulukko 5) (Anon.<br />
1997). Lajikkeiden välillä on melko suuria eroja esimerkiksi selluloosan määrässä solmuväleissä.<br />
Cashup lajikkeen somuväleissä korkea selluloosamäärä (48,3 %) on ollut yhdistyneenä matalaan<br />
hemiselluloosapitoisuuteen (20,4 %) muihin lajikkeisiin verrattuna. Lajikkeiden solmuissa on ollut<br />
matalammat ligniinipitoisuudet kuin solmuväleissä ja lehdissä. Korkeimmat tuhkapitoisuudet ovat<br />
olleet solmuissa ja lehdissä ja matalimmat tuhkapitoisuudet solmuväleissä. Tutkitut yhdisteet ovat<br />
käsittäneet 93,2–98,5 % solmuväleissä, sen sijaan solmuissa ja lehdissä on myös muita yhdisteitä,<br />
joita ei ole tässä tutkimuksessa määritetty (esim. rasvaa, proteiinia, tärkkelystä).<br />
Suomessa kasvatetussa viljan oljessa NaOH-keitossa sellusaanto on ollut korkea: ohrassa ja rukiissa<br />
yli 48 %, kaurassa yli 42 % ja vehnässä yli 43 % (Taulukko 6). Tikkujen määrä on ollut alin kaurassa<br />
alle 1 % ja muissa viljoissa yli 2 %. Rukiin keskikuitupituus on ollut 0,9 mm ja kauran 0,8 mm.<br />
Viljojen olki kuuluu kuidun pituuden puolesta lyhytkuituisiin kasveihin, minkä vuoksi niitä onkin<br />
tutkittu Suomessa, koska Suomessa ei ole aina ollut riittävästi lyhytkuituista koivukuitua paperiteollisuuden<br />
tarpeisiin. Tuhkapitoisuus on ollut korkeampi ohrassa (10,03 %) ja kaurassa (9,10 %) kuin<br />
rukiissa (5,31 %) ja vehnässä (5,41 %). Typpipitoisuus on ollut kaikissa viljoissa matala, kaurassa<br />
hiukan korkeampi (0,96 %) ja ohrassa matalin (0,33 %). Typpipitoisuus lähinnä kuvastaa oljen tuleentumisastetta.<br />
Mitä tuleentuneempi olki on, sitä matalampi typpipitoisuus on.<br />
Kuva 1. Vehnä<br />
(http://opetus.ruokatieto.fi/Suomeksi/Nuoret/Maatila/Peltokasvit/Perustietoa_viljoista)<br />
Taulukko 5. Vehnän 6 lajikkeen korren solmuvälien, solmujen ja lehtien koostumus vaihteluvälinä<br />
(maksimi ja minimiarvot) USA:ssa (Anon. 1997).<br />
Lajikkeet: Madsen, Eltan, Stephens, Levjain, Cashup ja Rod.<br />
Korren osa Selluloosa Hemiselluloosa Ligniini Ekstraktiivit Tuhka Yhteensä<br />
% %<br />
% %<br />
% %<br />
Solmuvälit 35,2–48,3 20,4–35,3 18,0–20,3 0,9-1,1 5,7–9,1 93,2–98,5<br />
Solmut 28,7–37,8 20,9–28,7 14,4–15,8 0,6-1,1 8,6–13,1 83,4–91,5<br />
Lehdet 23,1–32,6 26,3–33,4 19,7–24,2 2,2–4,1 8,7–15,1 83,0–102,6<br />
Eri maiden viljojen, vehnän, rukiin, ohran, kauran, ruisvehnän ja durum-vehnän, oljen koostumuksessa<br />
on jonkin verran eroja (Taulukko 7). Italialaisen viljan oljessa on ollut korkeampi ligniini- ja<br />
tuhkapitoisuus ja vastaavasti matalampi selluloosapitoisuus kuin kanadalaisessa viljan oljessa. Erityisen<br />
merkillepantavaa on italialaisen viljan oljen korkea 6,8–7,5 % tuhkapitoisuus kanadalaisen
77<br />
viljan olkeen verrattuna. Durum-vehnän oljessa on ollut sekä Kanadassa että Italiassa korkeampi<br />
selluloosapitoisuus kuin muiden viljojen oljessa. Suomessa durum-vehnää ei kuitenkaan voi viljellä,<br />
joten tätä tietoa ei voi Suomessa hyödyntää.<br />
Leponiemi ym (2010) ovat tutkineet eri säilöntämenetemien vaikutusta vehnän oljen selluloosasaantoon.<br />
Muurahaishappo ja muurahaishappoa sisältävä AIV 2 Plus liuos Kemiralta ovat nostaneet<br />
vehnän oljen selluloosapitoisuutta, pelkkään jäädytettyyn olkeen verrattuna (Taulukko 8). Muurahaishappo<br />
on hyvä säilöntäaine, joka pehmentää oljen.<br />
Vehnän oljen ligniinistä on voitu valmistaa anionivaihtajia, jotka sitovat jäteveden nitraatteja vedenpuhdistuslaitoksissa<br />
(Kanto 2011, Xu 2010). On havaittu, että maatalousjätteen ligniinipitoisuus<br />
korreloi suoraan sen kyvyssä sitoa jätevesien nitraatteja.<br />
Oljen käyttö<br />
Viljojen olkea syntyy Suomessa vuosittain suuria määriä. Olkea on käytetty etenkin perinteisessä<br />
omavarastaloudessa monella tavalla. Olki on ollut rakennusmateriaali kateaineena, patjojen raakaaine,<br />
lämmöneriste perunakuoppien ja aumojen peitteenä, eläinten kuivike, hevosten appeen raakaaine<br />
ja jopa lehmien rehu heikompana aikana. Olki on kuulunut myös perinteiseen joulun viettoon<br />
monella tavalla. Onpa vanhempina aikoina ollut tapana tuoda jouluna olkia tuvan lattialle.<br />
Olkea voidaan hyödyntää seuraavilla tavoilla:<br />
1. Kotieläinten kuivikkeena<br />
2. Ammonoimalla eläinten (esim.nautojen) rehuna<br />
3. Perinnemaataloudessa hevosten appeena jauhojen kanssa<br />
4. Sieniviljelmillä kasvualustana<br />
5. Puutarhaviljelmillä kateaineena estämään rikkaruohojen kasvua ja maan kuivumista<br />
6. Polttoaineena<br />
7. Selluloosan ja paperin valmistuksen raaka-aineena<br />
8. Olkisellua muovikomposiittien raaka-aineena<br />
9. Koristeena himmeleihin, olkipukkeihin, olkiliinoihin, joulukuusen koristeisiin, ym. joulukoristeisiin<br />
10. Rakennusten kattamiseen perinnerakentamisessa<br />
11. Perinneasumisessa olkipatjojen valmistamiseen<br />
12. Rakennuslevyjen valmistamiseen<br />
13. Keräämällä kasoihin hiilen varastona - hiilinieluna<br />
14. Kyntämällä peltoon orgaanisen aineksen lisääjänä peltomaahan<br />
15. Oljen ligniinistä voidaan valmistaa anionivaihtajia jäteveden puhdistukseen<br />
Olki on suuri orgaanisen hiilen lähde. Polttamalla oljen hiili vapautuu ja lisää CO2 päästöjä. Oljen<br />
muu käyttö on ilmastollisista syistä järkevämpää. Oljesta selluloosaa valmistamalla voidaan olkisellua<br />
käyttää muovikomposiittien raaka-aineena. Olkisellu on lyhytkuituista ja vastaa laadultaan lähinnä<br />
koivusellua. Olkisellusta on pystytty valmistamaan sekä paperia että komposiittia (Ture<br />
2010).
Viljalaji<br />
olki<br />
78<br />
Taulukko 6. Kotimaisten viljojen oljen kivennäis- ja raakakuitupitoisuudet sekä sokerien määrä ja selluominaisuudet (Pahkala 1997)<br />
Tuhka<br />
%<br />
SiO2<br />
%<br />
Fe<br />
mg/kg<br />
Mn<br />
mg/kg<br />
Cu<br />
mg/kg<br />
N<br />
%<br />
Raaka-<br />
kuitu<br />
%<br />
Sokeri<br />
%<br />
Sellu-<br />
ominai-<br />
suudet<br />
NaOH<br />
annos<br />
%<br />
NaOH<br />
jäänn.<br />
%<br />
Sellu-<br />
saanto,<br />
%<br />
Tikut<br />
%<br />
Kappa-<br />
luku<br />
Viskosi-<br />
teetti<br />
Ruis 5,31 3,61 131,3 18,8 3,26 0,52 49,02 1,7 16,0 7,8 48,2 2,6 12,5 1100 0,90<br />
Kaura 9,10 3,68 159,0 46,2 4,95 0,96 38,44 8,3 16,0 7,2 42,3 0,6 14,4 1180 0,80<br />
Ohra 10,03 6,13 48,6 15,3 3,29 0,33 45,70 16,0 48,3 2,0 19,9<br />
Vehnä 5,41 3,52 97,3 13,0 1,76 0,54 45,30 16,0 43,4 2,1 10,0<br />
Viljalaji Maa Glukaani<br />
(selluloosa)<br />
%<br />
Xylaani<br />
%<br />
Galaktaani<br />
%<br />
Taulukko 7. Viljan oljen koostumus eri maissa<br />
Arabinaani<br />
%<br />
Mannaani<br />
%<br />
Hemiselluloosa<br />
yhteensä<br />
Hiilihydraatit<br />
yhteensä<br />
Ligniini Proteiini/<br />
Uroni-<br />
hapot<br />
Keski-<br />
kuitupitoisuus<br />
mm<br />
Rasva Tuhka Referenssi<br />
Vehnä Kanada 42,14 21,36 0,86 1,69 0,92 66,97 20,69 4,02 1,59 1,36 Tamaki &<br />
Mazza 2010<br />
Durumvehnä<br />
Kanada 44,11 21,60 0,92 1,73 0,46 68,82 20,92 2,54 1,75 1,54<br />
Ohra Kanada 44,67 20,41 1,03 2,04 0,40 68,54 20,78 2,88 2,02 1,19<br />
Kaura Kanada 43,77 21,89 1,00 2,01 0,28 68,94 20,24 2,09 1,71 1,60<br />
Ruisvehnä Kanada 42,95 24,47 1,09 2,22 0,46 71,18 18,38 3,11 1,88 1,37<br />
Durum- Italia 39,00 24,7 0,5 1,2 0,2 22,6 7,3 Viola et al.<br />
vehnä<br />
2007<br />
Ohra Italia 33,4 24,9 1,0 2,8 - 25,0 6,8<br />
Kaura Italia 34,4 24,2 0,8 2,7 - 24,8 7,5<br />
Ohra Kanada 33,25 20,36 17,13 3,62<br />
1,91 2,18 Adapa et al.<br />
2009<br />
Vehnä Kanada 34,20 23,68 13,88 2,33 1,59 2,36<br />
Kaura Kanada 37,60 23,34 12,85 5,34 1,65 2,10
Kasvilaji/<br />
lajike<br />
Kevätvehnä<br />
Kruunu<br />
Kevätvehnä<br />
Kruunu<br />
Kevätvehnä<br />
Kruunu<br />
79<br />
Taulukko 8. Erilaisten säilöntäainekäsittelyjen vaikutus kevätvehnän oljen koostumukseen. Muurahaishappojohdannainen on<br />
AIV 2 Plus liuos Kemiralta, joka sisältää 76 % muurahaishappoa ja 5,5 % ammoniumformaattia.<br />
Käsittely/<br />
kasvuvuosi<br />
jäädytetty<br />
2008<br />
Muurahaishappo<br />
2008<br />
Muurahaishappojohdannainen <br />
Hiilihyd-<br />
Hiilihydraatit Ligniini,%<br />
Asetoni Tuhka Yh- Referenssi<br />
raatit Ksylaa- Arabi- Galak- Man- Rham-<br />
gravimetrinen Gravimetrinen Liukoinen ekstraktit % teen-<br />
Glukaani ni naani taani naani naani yhteensä ligniini ligniini (ilman ligniini %<br />
sä<br />
(selluloosa)<br />
%<br />
(sis. tuhkan) tuhkaa)<br />
37,9 18,6 2,1 0,8 0,5 < 0,1 59,8 23,0 18,9 3,2 1,72 8,6 92,2 Leponiemi<br />
et al. 2010<br />
42,7- 21,5- 2,3- 0,8 0,4
80<br />
Lähdeluettelo<br />
Adapa, P., Tabil, L. & Schoenau, G. 2009. Compaction characteristics of barley, canola, oat and wheat<br />
straw. Biosystems Engineering 104: 335-344.<br />
Anon. 1997. Wheat straw as a paper fiber source. ReTAP (Recycling Technology Assistance Partnership),<br />
The Clean Washington Center, several pages and chapters.<br />
Hurter, A. M. 1988. Utilization of annual plants and agricultural residues for the production of pulp and<br />
paper. Proceedings of TAPPI Pulping Conference 1988, New Oreans, LA, USA. Book 1. p. 139-160.<br />
Kangas, A., Laine, A., Niskanen, M., Salo, Y., Vuorinen, M., Jauhiainen, L., Nikander, H. 2010. Virallisten<br />
lajikekokeiden tulokset 2003-2010 : Results of official variety trials 2003-2010. MTT Kasvu 13:<br />
174 s. http://www.mtt.fi/mttkasvu/pdf/mttkasvu13.pdf Verkkojulkaisu päivitetty 29.12.2010<br />
Kanto, M. 2011. Ligniinipohjaiset materiaalit vesien puhdistuksessa. Oulun yliopisto, Prosessi- ja ympäristötekniikan<br />
osasto, Kandidaattityö 175, 27 s.<br />
Leponiemi, A., Pahkala, K. & Heikkilä, T. 2010. Storage of chemically pretreated wheat straw – A<br />
Means to ensure quality raw material for pulp preparation. BioResources 5(3): 1908-1922.<br />
Paavilainen, L. & Torgilsson, R. 1994. Reed Canary grass – a new nordic papermaking fibre. TAPPI<br />
Pulping Conference, San Diego, CA, Nov. 6-10, 1994, pp. 611-618.<br />
Pahkala, K. 1997. Sellua peltokasveista. Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuus sellun raaka-aineeksi. Lisensiaattitutkimus.<br />
Kasvinviljelytiede, Kasvin<strong>tuotanto</strong>tieteen laitos, Helsingin yliopisto, Julkaisu No: 47, 117 s.<br />
Pahkala, K. A., Paavilainen, L., Mela, T. 1999. Grass species as raw material for pulp and paper [electronic<br />
publication]. In: Eds. J.G. Buchanan-Smith, L.D. Bailey and P. McCaughey. Proceedings of the<br />
XVIII International Grassland Congress, June 8-17, 1997, Winnipeg and Saskatoon, Canada [CD-<br />
ROM]. p. 55-60.<br />
Pahkala, K. & Kontturi, M. 2008. Korsibiomassojen laatu bioetanolin raaka-aineena. Maataloustieteen<br />
päivät 2008 6 s. (www.smts.fi)<br />
Saijonkari-Pahkala, K. 2001. Non-wood plants as raw material for pulp and paper. Agricultural and<br />
Food Science 10, Acad. Diss., Supplement No 1, 96 p.<br />
Tamaki, Y. & Mazza, G. 2010. Measurement of structural carbohydrates, lignins, and microcomponents<br />
of straw and shives: Effects of extractives, particle size and crop species. Industrial Crops<br />
and Products 31: 534-541.<br />
Ture, T. 2010. Oljen käyttö selluloosan valmistukseen luonnonkuitukomposiittien raaka-aineena. Elastopoli.<br />
Liiketoimintaa luonnonkuitukomposiiteista –hanke.<br />
Viola, E., Zimbardi, F., Cardinale, M., Cardinale, G., Braggio, G. & Gambacorta, E. 2008. Processing<br />
cereal straws by stream explosion in a pilot plant to enchance digestibility in ruminants. Bioresource<br />
Technology 99: 681-689.<br />
Xu, X., Gao, B.Y., Yue, Q.Y. & Zhong, Q.Q. 2010 Preparation of agricultural by-product based anion<br />
exchanger and its utilization for nitrate and phosphate removal. Bioresource<br />
Technology 101: 8558-8564.
81<br />
5. Kuitujen tuottaminen heinäkasveista<br />
Jukka Saarinen<br />
5.1. Yleistä nurmi<strong>kasvien</strong> viljelystä<br />
Suomen kasvukauden ilmasto sopii nurmi<strong>kasvien</strong> tuottamiseen hyvin. Monivuotisten nurmi<strong>kasvien</strong><br />
lehdistö käyttää hyödykseen alkukesän pitkän päivän runsaan säteilymäärän kevätkylvöisiä kasveja<br />
paremmin sekä hyödyntää olemassa olevalla juuristollaan tehokkaasti talven jäljiltä peltomaihin<br />
varastoitunutta kosteutta. Nurmi<strong>kasvien</strong> satotaso on Suomessa lähempänä keski-eurooppalaista satotasoa<br />
kuin viljojen.<br />
Heinämäiset nurmikasvit ovat kasvupaikan suhteen vaatimattomina. Erityisiä vaatimuksia pellon<br />
pH:n tai ravinteisuuden suhteen näille ei esitetä. Runsassatoiset heinänurmet ottavat maasta kuitenkin<br />
paljon ravinteita, joka on otettava huomioon vuosittaisessa lannoituksessa.<br />
Nurmipalkokasvit, Suomen oloissa lähinnä apilalajit, sinimailanen sekä vuohenherne ovat kuitenkin<br />
kasvupaikan (pH, maan rakenne ja ravinnepitoisuus) suhteen vaativampia kuin heinämäiset lajit.<br />
Näiden biologisesta typensidonnasta huolehtivien juurinystyräbakteereiden toiminta häiriintyy heikoissa<br />
kasvuoloissa ja sato jää vaatimattomaksi sekä nurmipalkolajien ikä lyhyeksi. Hyvissä kasvuoloissa<br />
siemenseokset, joissa nurmipalkokasveja on mukana, tuottavat heinämäisiin lajeihin verrattuna<br />
kilpailukykyisiä satoja hyvin vähäisellä typpilannoituksella.<br />
Monivuotisia peltokasveja viljeltäessä pellon pinnan muotoilu on tärkeää. Vettä keräävät painanteet<br />
pitää tasata ja pellon riittävästä ojituksesta tulee huolehtia. Talven aikainen lumen sulaminen ja jäätyminen<br />
ja kesän aikaiset kovat sateet harventavat nurmen painanteista.<br />
Nurmet kuluttavat runsaan sadon muodostamiseen paljon vettä, mistä syystä parhaat nurmisadot<br />
saadaan hikeviltä, multavilta mailta. Lounaisen Suomen poudanarkojen savimaiden satotaso laskee<br />
herkästi kuivina kasvukausina. Nurmikasvilajien välillä on kuitenkin eroja kuivuuden kestävyydessä,<br />
jota ominaisuutta hyödynnetään siemenseoksen lajivalinnassa erilaisilla maalajeilla.<br />
Nurmiviljelyllä on suuri merkitys suomalaisessa nautakarjataloudessa. Nurmirehut kattavat pääosan<br />
eläinten energian ja valkuaisen tarpeesta. Aikaisemmin nurmi<strong>kasvien</strong> <strong>tuotanto</strong> on ollut suurimmaksi<br />
osaksi kuivaheinän ja laidunnurmien viljelyä. Nurmisadon säilöntämenetelmien kehittyminen on<br />
kuitenkin aikaistanut sadonkorjuuta aikaisempaan kehitysvaiheeseen, jolloin korjatun sadon laatu<br />
vastaa paremmin korkeatuottoisten kotieläinten ravitsemuksellista tarvetta. Aikaisella kehitysasteella<br />
korjatun rehun sulavuus on parempi ja valkuaispitoisuus on korkeampi.<br />
Johtuen nurmi<strong>kasvien</strong> tärkeydestä Suomen maataloudelle, aiheesta on julkaistu hyvin runsaasti tutkimuksia<br />
sekä kirjoitettu monia oppaita ja oppikirjoja. Näissä on kerrottu yksityiskohtaisesti nurmi<strong>kasvien</strong><br />
tuotannon vaiheet. Uusimmista viljelyoppaista voidaan mainita esimerkiksi:<br />
- Nurmirehun <strong>tuotanto</strong> ja käyttö. Tieto tuottamaan sarja 132. ProAgria Keskusten Liitto. 2010.<br />
- Pelto<strong>kasvien</strong> <strong>tuotanto</strong>. Opetushallitus. 2008.<br />
Lisäksi tietoa saa Suomen Nurmiyhdistys ry:stä. Palvelu on Suomen Nurmiyhdistyksen ja MTT:n<br />
tuottama ja ylläpitämä. http://portal.mtt.fi/portal/page/portal/nurmiyhdistys/Nurmitieto
82<br />
5.2. Nurmi<strong>kasvien</strong> viljelyn laajuus<br />
Nurmikasveja on tuotettu suurimmillaan 1950-luvulla yli puolella Suomen peltopinta-alasta, mutta<br />
nykyisin sen osuus on noin kolmannes. Tähän johtanut kehitys on seurausta nautaeläinmäärien vähenemisestä<br />
ja nurmien entistä korkeammista satotasoista. Nurmen viljelyn pää<strong>tuotanto</strong>alueita ovat<br />
Itä-, Keski- ja Pohjois-Suomen lypsykarjavaltaiset alueet.<br />
<strong>Sastamalan</strong> koulutuskuntayhtymän (SASKY) alueen (Sastamala, Huittinen, Kokemäki, Orivesi,<br />
Juupajoki, Mänttä-Vilppula) pellonkäyttö jakautuu TIKEn tilaston mukaan seuraavasti: kokonaispeltopinta-ala<br />
n. 72.000 ha, josta viljakasveja n. 43.000 ha, nurmikasveja n. 15.000 ha, öljykasveja<br />
vajaa 4000 ha ja erilaisia kesantoja lähes 6.000 ha. Loppu viljelyala jakautuu usean eri kasvilajin<br />
osalle. Nurmikasvit muodostavat pellonkäyttötavoista toiseksi suurimman ryhmän, reilun 20 %:n<br />
osuudella kokonaispeltopinta-alasta. Suurimmat nurmikasvialat sijaitsevat <strong>Sastamalan</strong> ja Oriveden<br />
alueilla. Pinta-ala tietojen mukaan nurmikasveja tuotetaan runsaasti SASKYnkin alueella ja halukkuutta<br />
nurmi<strong>kasvien</strong> tuottamiseen uudenlaisenkin tuotannon raaka-aineeksi voisi olettaa löytyvän<br />
jos tuotannon kannattavuus on kilpailukykyinen muihin viljelykasveihin verrattuna.<br />
5.3. Suomessa viljeltäviä tärkeimpiä nurmikasveja<br />
Suomessa viljellään sekä moni- että yksivuotisia nurmikasvilajeja. Monivuotisten nurmien satotason<br />
kannalta niiden hyvä talvehtiminen on tärkeää. Tämä ohjaa nurmikasvilajien viljelyn Suomessa<br />
lajeihin ja lajikkeisiin, joilla hyvä talvehtimisvaatimus täyttyy. Hyvä talvehtimisen vaatimus on sitä<br />
tärkeämpi, mitä idempänä ja pohjoisempana viljelyalue sijaitsee. Paksu lumipeite toisaalta suojaa<br />
nurmia kylmältä ja jääpoltteen vaaralta, mutta pitkäkestoinen lumipeite lisää talvituhosienten aiheuttamaa<br />
vahinkoa (NISSINEN ym. 1994).<br />
Käytännön nurmet perustetaan yleisimmin siemenseoksella, joka koostuu kahden tai kolmen nurmikasvilajin<br />
siemenistä. Puhtaita yhden kasvilajin siemeniä käytetään harvemmin. Siemenseoksiin<br />
pyritään valitsemaan sopivassa suhteessa nurmikasvilajeja – ja lajikkeita, joiden ominaisuudet täydentävät<br />
toisiaan. Perusteita, joiden mukaan seoksia rakennetaan, ovat mm. jälkikasvukyky, poudankestävyys,<br />
lehtevyys / korsipitoisuus, maittavuus, kasvilajien pitkäikäisyys jne. Siemenseosten<br />
valinta perustuu nurmen käyttötarkoitukseen, jollaisia ovat mm. kuivaheinä, säilörehunurmi sekä<br />
laidunnurmi.<br />
Kuivaksi heinäksi korjattaviin nurmiin valitaan lajeja ja lajikkeita, joiden ensimmäinen sato on suuri<br />
ja joiden laatu pysyy pitkään hyvänä. Säilörehunurmiin valitaan lehteviä, hyvän jälkikasvukyvyn<br />
ja useita niittoja kestäviä lajeja. Laidunnurmet perustetaan maittavilla ja tallauksenkestävillä lajeilla<br />
(NISKANEN ym. 2010).<br />
Nurmikasvilajien kuvauksia:<br />
Timotei<br />
Tärkein Suomessa viljeltävistä nurmikasvilajeista. Vaatimaton ja talvenkestävä nurmikasvi, jonka<br />
alkukehitys keväällä on nopea. Matalajuurisena nurmikasvilajina sen poudankestävyys on heikko,<br />
mistä syystä se menestyy parhaiten hikevillä maalajeilla (HYYTIÄINEN ym. 1999). Maittavin<br />
meillä viljeltävistä nurmikasvilajeista. Viljellään pääasiassa seoksissa natojen ja puna-apilan kanssa.
Nurminata<br />
83<br />
Timoteitä lehtevämpi ja pitkän juuristonsa ansiosta tätä poudankestavämpi. Timoteitä parempi jälkikasvukyky.<br />
Ruokonata<br />
Talvenkestävä ja voimakaskasvuinen. Tuottaa 15 % sadon kuin nurminata. Juuristo laaja ja viihtyy<br />
myös poutivilla mailla. Hyvä jälkikasvukyky. Pitkäikäinen, hyviä satoja myös vanhoista nurmista.<br />
Ruokohelpi<br />
Ruokohelpi on monivuotinen kosteilla kasvupaikoilla viihtyvä heinäkasvi, joka tuottaa suuria kuiva-ainesatoja.<br />
KANKAAN 1993 mukaan sato voi ylittää Suomessakin 10 tn ka:tta /ha/v. Kasvi ei<br />
ole yleinen rehukasvi sen heikon maittavuuden ja korkean korsipitoisuuden vuoksi, mutta sitä on<br />
tutkittu kuidun ja energian lähteenä (PAHKALA 1997, HUUSELA- VEISTOLA ym. 1991, SALO<br />
2000). Pitkäikäinen, jopa 10 vuotta, tuottaa hyviä satoja myös vanhoista nurmista.<br />
Koiranheinä, englannin raiheinä, niittynurmikka<br />
Ovat timoteitä ja natoja vähemmän viljeltyjä nurmikasvilajeja. Koiranheinä ja englannin raiheinä<br />
ovat edellä mainittuja heikompia talvenkestävyydeltään. Koiranheinän etuja ovat hyvä poudankestävyys<br />
ja jälkikasvukyky. Englannin raiheinä on Euroopan eniten viljelty nurmikasvi, mutta menestyy<br />
meillä hyvin vain Etelä-Suomessa mailla, joissa ei esiinny jääpoltevaurioita. Englannin raiheinällä<br />
on nopea alkukehitys perustamisvaiheessa, mutta sato laskee jo toisena varsinaisena satovuonna.<br />
Niittynurmikka on talven- ja tallauksen kestävä laji, joka sopii erityisesti laidunseoksiin. Niittynurmikan<br />
kasvurytmi on nopea.<br />
Puna-apila ja yksivuotiset nurmikasvit<br />
Tärkein nurmipalkokasvi Suomessa on puna-apila. Puna-apilaa käytetään useimmiten seoksena timotein<br />
kanssa samanlaisen kasvurytmin takia. Puna-apila on omavarainen typen osalta juurien nystyräbakteerien<br />
ansiosta. Typpilannoitusta apilavaltaisissa nurmissa tarvitaan ainoastaan seoksessa<br />
olevan heinäkasvin tarpeisiin. Puna-apilalla on hyvin poudankestävä. Apilalla on pitkä paalujuuri,<br />
jonka avulla se saa kosteutta maasta kuivissakin olosuhteissa.<br />
Osa perustettavista nurmista perustetaan vain yhtä vuotta varten. Näillä lajeilla kasvuun lähtö on<br />
hyvin nopeaa ja pitkään syksyllä jatkuva jälkikasvu on hyvä. Tärkein tällainen heinäkasvi on Suomessa<br />
Italian raiheinä, joka on kaksivuotinen kasvi, mutta heikon talvenkestävyyden vuoksi jää<br />
käytännössä yksivuotiseksi.<br />
5.4. Nurmi<strong>kasvien</strong> tuottaminen kuitukasveiksi<br />
90-luvun alussa peltopinta-alasta 0,5-1,0 milj. ha arvioitiin olevan sellaista, jota ei tarvita elintarvikkeiden<br />
<strong>tuotanto</strong>on vaan voidaan ottaa muuhun <strong>tuotanto</strong>on (MELA 1993). Puunjalostusteollisuudella<br />
oli samanaikaisesti pula lyhytkuituisesta puuraaka-aineesta ja koivukuitupuuta tuotiin maahan<br />
suuria määriä (AARNE 1993). Jo ennakolta tiedettiin, että pelto<strong>kasvien</strong> kuitu vastaa pituudeltaan<br />
koivun kuitua. Käynnistetyillä tutkimuksilla haluttiin selvittää voisiko pelloilla viljeltävillä kasveilla<br />
ja näistä saatavilla kuiduilla korvata tuontipuuta lyhytkuituisen sellun raaka-aineena.
84<br />
Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuutta kuidun ja energian <strong>tuotanto</strong>on on tutkittu laajasti MTT:n tutkimuksissa<br />
90-luvulta alkaen ja aiheesta on mm. seuraavia julkaisuja v. 1996 ”Agrokuidun <strong>tuotanto</strong> ja käyttö<br />
Suomessa” ja v. 2000 ”Biomassan tuottaminen energian ja kuidun raaka-aineeksi”. Asiaa selvitettiin<br />
perusteellisesti myös Helsingin Yliopiston Kasvinviljelytieteen laitokselle tehdyssä lisensiaattitutkimuksessa<br />
”Sellua peltokasveista” (PAHKALA 1997). Tutkimuksessa alkuvaiheessa oli mukana<br />
tärkeimmät Suomessa viljeltävät heinät, nurmipalkokasvit, kuitu- ja öljykasvit, viljat sekä luonnonkasveista<br />
järviruoko (yht. 17 kpl). Kirjallisuudesta saatujen sekä tehtyjen sellumääritysten tulosten<br />
mukaan jatkotutkimuksiin valittiin lupaavimmat kasvilajit. Tutkimuksessa parhaimmaksi<br />
kasviksi peltosellun tuottajaksi osoittautui ruokohelpi. Vaikka tutkimuksessa keskityttiin sellun<br />
tuottamiseen paperin valmistusta varten, on oletettavaa, että samoja tuloksia voidaan käyttää eri<br />
viljely<strong>kasvien</strong> arvioimiseen myös komposiittikuidun tuottamista varten.<br />
Nurmikasvit tuottavat Suomen oloissa korkeita kuiva-ainesatoja. Nurmi<strong>kasvien</strong> kesäistä sadonkorjuuta<br />
ja sadon mahdollista käyttöä kuidun raaka-aineena vaikeuttaa kuitenkin käytännössä sadon<br />
korkea kosteuspitoisuus, mikä pilaa nurmisadon laadun nopeasti. Jotta pilaantuminen estyisi, nurmirehu<br />
joudutaan varastoimaan joko siiloihin tai paalaamaan ja käärimään muovikalvon sisään ilmattomaksi,<br />
mikä nostaa runsaasti <strong>tuotanto</strong>kustannuksia. Ainoastaan kuivaksi heinäksi korjattu nurmisato<br />
säilyy sellaisenaan.<br />
Toinen kuituraaka-aineen <strong>tuotanto</strong>vaihtoehto on korjata heinä vasta keväällä, ennen uuden kasvun<br />
alkua. Kevätkorjatun sadon kuiva-ainemäärä on herkästi pienempi kuin kesällä korjatun karisemisen,<br />
korkeamman niittokorkeuden ja vesiliukoisten yhdisteiden huuhtoutumisen vuoksi. Lisäksi<br />
lakoutuneen kasvuston niitto keväällä on hankalampaa kuin pystykasvuisen korjuu kesällä. Kevätkorjuun<br />
etu on kuitenkin sadon korkea kuitupitoisuus ja kuitusaanto (PAHKALA 1997), ainoastaan<br />
yksi niittokerta sekä sadon talteensaanti niin kuivana, että sato säilyy sellaisenaan. Lisäksi kasvusto<br />
varastoi syksyllä maanpäällisen kasvuston ravinteita juuristoonsa, mikä pienentää seuraavan sadon<br />
lannoitustarvetta. Tutkimuksessa osoittautui kuitenkin, että ruokohelpi on ainoa heinäkasvi, joka<br />
soveltuu monivuotisessa viljelyssä keväällä korjattavaksi ilman kuiva-ainesadon laskua kesäiseen<br />
niittoon verrattuna (PAHKALA 1997). Tutkimuksen tuloksesta voitaneen päätellä myös, että käytännön<br />
vaihtoehdoiksi jää joko nurmi<strong>kasvien</strong> korjuu kesällä ja varastointi siiloihin tai paaleihin tai<br />
toisena vaihtoehtona ruokohelven niitto ja paalaus aikaisin keväällä.<br />
Myös nurmi<strong>kasvien</strong> siemensadon puinnista jälkeen jäävä korsimassa saattaisi olla mahdollinen kuidun<br />
raaka-aine. Siemennurmien talvehtimisen kannalta on parempi korjata korsimassa pois kuin<br />
jättää peltoon, josta syystä korjuu tehdään joka tapauksessa, vaikka sadolle ei olisi varsinaista käyttökohdettakaan.<br />
Nurmi<strong>kasvien</strong> siemenet puidaan myös aikaisin kesällä, jolloin sääriski on vielä<br />
pieni.<br />
5.5. Nurmi<strong>kasvien</strong> satotasot, kuitusaanto %:t ja kuitusadot<br />
Taulukoon 1. on koottu kolmen nurmiheinän ns. ”mittarilajikkeen” kuiva-ainesadot MTT:n virallisissa<br />
lajikekokeissa vuosina 2003–2010. Mittarilajike on yleensä jo vanhempi, tunnettu lajike, johon<br />
muiden lajikkeiden satoa ja ominaisuuksia verrataan. Lajikekokeet sijaitsevat keskimääräistä<br />
paremmissa viljelyolosuhteissa, joten myös satotaso on yleensä käytännön keskisatoa korkeampi.<br />
Lajikekokeiden keskiarvosato on kuitenkin saavutettavissa myös hyvillä käytännön viljelyksillä<br />
suotuisana kasvukautena. Taulukossa on myös keskimääräisiä sellusaanto- % arvoja, jotka on laskettu<br />
PAHKALAn 1997 sivuilla 92–93 esittämistä taulukoista. Nurminadan ja ruokonadan kuivaainesadot<br />
ja sellusaanto %:t ovat kesäsatojen arvoja, ruokohelvellä kevätsadon arvoja. Kertomalla<br />
kuiva-ainesato ja sen sellusaanto- % on saatu arvo <strong>kasvien</strong> tuottamalle kuitusadolle.
85<br />
Taulukko 1. Kolmen nurmikasvin virallisten lajikekokeiden tulokset v. 2003–2010,<br />
sellusaanto- % ja kuitusato kg/ha<br />
Laji / Lajike Kuiva-ainesato (kg/ha) Sellusaanto-% Kuitusato (kg/ha)<br />
Nurminata (Kasper) 9100 36,7 3335<br />
Ruokonata (Retu) 10200 36,8 3754<br />
Ruokohelpi (Palaton) 6700 41,4 2774<br />
5.6. Nurmikasvikuidun tuotannon kannattavuuden arviointia<br />
Kuitusadon lukuarvoista nähdään, että nurmi<strong>kasvien</strong> hehtaarilla tuottama kuitumäärä on hyvin suuri.<br />
Nurmi<strong>kasvien</strong> tuottaminen oletettavasti kiinnostaisi myös viljelijöitä, sillä nurmiviljelyllä on<br />
kiistattomia etuja maan kasvukunnon kannalta. Kuidun tuottamisen kannattavuutta nurmikasveista<br />
vaikeuttaa kuitenkin seikka, että nurmisato on kasvin pääsato, johon kaikki tuotannon kustannukset<br />
kohdistuvat. Raaka-aineesta maksettavan hinnan tulee tällöin olla riittävä, jotta tuotannon kannattavuus<br />
olisi kilpailukykyistä vaihtoehtoisiin kasveihin verrattuna. Tilanne on helpompi esimerkiksi<br />
viljan oljen kohdalla, joka on sivutuote.<br />
Lähdeluettelo<br />
AARNE, M. 1993. (toim.) Metsätilastollinen vuosikirja 1992. SVT Maa- ja metsätalous 1993:5.<br />
317 s.<br />
HYYTIÄINEN, T., HEDMAN-PARTANEN, R., HILTUNEN, S. Kasvin<strong>tuotanto</strong> 2. 2. painos. Kirjayhtymä<br />
Oy. Helsinki. 1999.<br />
HUUSELA-VEISTOLA, E. PAHKALA, K. MELA, T. 1991. Peltokasvit sellun ja paperin raakaaineena.<br />
Kirjallisuuskatsaus. Tiedote 10/91.<br />
KANGAS, A. 1993. Ruokohelpin satotuloksia Etelä-Pohjanmaan tutkimusasemalla. Ref. PAHKA-<br />
LA, K. 1997.<br />
MELA,T. 1993. Peltoviljelymme kehitysnäkymät. Teoksessa: Suomalaisen elintarviketuotannon<br />
kilpailukyky. Agro-Food, Tampere. A12.<br />
NISKANEN, M. & NYKÄNEN, A. Siemenseokset nurmiviljelyssä. Tieto tuottamaan 132. ProAgria<br />
Keskusten liitto. 2010<br />
NISSINEN O., HAKKOLA, H. Korjuutavan ja kasvilajin vaikutus nurmen tuottokykyyn<br />
Pohjois-Suomessa. Jokioinen. 1994.<br />
PAHKALA, K. 1997. Sellua peltokasveista. Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuus sellun raaka-aineeksi. Lisensiaattitutkimus.<br />
Kasvinviljelytieteen laitos, Kasvinviljelytieteen osasto. Helsingin yliopisto.<br />
SALO, R. (toim.) 2000. Biomassan tuottaminen kuidun ja energian raaka-aineeksi tutkimuksen loppuraportti,<br />
osa 1: ruokohelven jalostus ja viljely. Maatalouden tutkimuskeskuksen julkaisuja. Sarja<br />
A
86<br />
6. Järviruoko, nokkonen ja kauran kuori<br />
Kaija Vesanen<br />
6.1. Järviruoko<br />
Phragmites australis engl. Common reed<br />
Järviruoko kuuluu heinä<strong>kasvien</strong> heimoon Poaceae. Sen varret kasvavat Suomessa 1-3 metrin korkuisiksi,<br />
muualla se kasvaa jopa kymmenmetriseksi. Sitä kasvaa lähes maailmanlaajuisesti monenlaisilla<br />
rannoilla pehmeistä liejukoista koviin sorarantoihin sekä soistuneilla mailla sekä myös rikkaruohona<br />
rannikkoalueiden pelloilla ja tienvarsilla. Kasvista tekee Suomessa nykyään ongelmallisen<br />
sen kyky levitä nopeasti ja valloittaa kasvupaikat omikseen (1). Etelä-Suomessa ruovikkorantoja<br />
on vuoden 2006 satelliittikuvaustulosten perusteella jo noin 30 000 ha (2), josta 12 500 hehtaarin<br />
arvioidaan olevan hyödynnettävissä energiana.<br />
Katri Pahkalan (7) peltosellututkimuksissa oli mukana myös järviruoko, jonka raakakuitupitoisuus<br />
on samaa tasoa kuin viljan olkien. Kukintavaiheessa järviruo’on raakakuitupitoisuus oli 43,5 % ja<br />
ylivuotisen ruo’on 45,9 % ja viljojen ruis 49,0 %, kaura 38,4 %, ohra 45,5 % ja vehnä 45,3 %. Siis<br />
Suomessa järviruo’on kuitua kasvaa sitä erikseen tuottamatta noin 67 500 tonnia vuodessa. Hyödyntäminen<br />
on kuitenkin hankalaa. Pahkalan tutkimuksissa lähinnä koivusellun saantoa olivat viljojen<br />
oljet ja ylivuotisena korjattu järviruoko. Järviruo’on kuidun pituus (L) vaihtelee 100–3000<br />
µm:iin, keskiarvo on 1500 µm. Kuidun läpimitta (D) vaihtelee välillä 6-37 µm, keskiarvon ollessa<br />
20 µm. L:D – suhde on 75:1. Järviruo’on alfaselluloosapitoisuus 45 % on korkeampi kuin viljan<br />
korsilla. Phragmites-suvun ruoko<strong>kasvien</strong> osuus maailman non-wood-sellusta on ollut 1980-luvulla<br />
noin 13 %.<br />
Lounais-Suomen ympäristökeskuksella oli vuosina 2005–2007 Interreg IIIa – hanke ”Ruovikkostrategia<br />
Suomessa ja Virossa”, jonka puitteissa on selvitetty järviruo’on korjuuta ja energiakäyttöä.<br />
Hankkeen loppuraportti (21), tuloksia ja tehtyjä Turun ammattikorkeakoulun amk-opinnäytetöitä<br />
löytyy www.ruoko.fi – sivustolta. Töissä on selvitetty järviruo’on korjuuta, silppuamista, pelletöintiä,<br />
briketöintiä, kuljetusta, polttoa ja kustannuksia. Poltettavaksi tarkoitettu järviruoko on korjattava<br />
talvella helmi-maaliskuussa, biokaasutukseen käy kesällä korjattava. Myös kuitukasvina kyseeseen<br />
tulisi talvella korjattu järviruoko. Järviruo’on talvikorjuu on hankala tehtävä, johon sääoloilla, jään<br />
kestävyydellä ja lumikerroksen paksuudella on suuri vaikutus. Olosuhteista johtuen korjuu on tehtävä<br />
kevyillä koneilla (niittosilppuri & kärry, lautasniittokone & noukinvaunu). Järviruo’on korjuuseen<br />
on kehitteillä itsekulkeva niitto- ja paalauskone, jossa niitto ja paalaus tapahtuvat samalla ajokerralla<br />
laskematta ruokoa välillä maahan (15). Laitteelle ajatellaan olevan käyttöä myös ruokohelven<br />
kevätkorjuussa. Järviruoko korjataan röyhyineen päivineen, joten sen jatkokäsittely on hyvin<br />
pölyistä hommaa. Pelletöinnissä ja briketöinnissä järviruo’on sanotaan muistuttavan ruokohelpeä.<br />
Pävi Simin (3) opinnäytetyössä todetaan, että ilman tukia järviruo’on korjuu ei kannata ja että tällä<br />
hetkellä siihen ei ole saatavissa tukea. MTT:n tuoreessa raportissa (15) laskettiin, että kokeessa<br />
korjatusta järviruokoerästä saataisiin 8,8 kertaa enemmän energiaa mitä korjuuseen kului, mutta<br />
työpalkoille ja kiinteille kustannuksille jäi vain 70 €/päivä eli toiminta on kannattamatonta.<br />
Ruovikon leikkuuta (4) on kuitenkin tarkoitus ehdottaa yhdeksi maatalouden ympäristötuen kohteeksi<br />
seuraavalle v. 2014? alkavalle ohjelmakaudelle. Varsinais-Suomen ELY-keskuksella on menossa<br />
VELHO-hanke, jonka yhtenä osana tutkitaan ruovikkojen hyödyntämistä Satakunnassakin<br />
(5,6). Järviruokoa hyödynnetään rakennusmateriaalina mm. Virossa, Tanskassa ja Hollannissa.<br />
Rakennusmateriaaliksi järviruokoa korjataan sitomia tekevillä koneilla esim. tanskalaisvalmisteinen<br />
Seiga.
87<br />
Järviruokoa arvioidaan voitavan korjata ainakin kymmenen vuotta samasta paikasta peräkkäin. Järviruoko<br />
lasketaan peltobiomassoihin. Järviruo’on etu on se, että se kasvaa kylvämättä ja lannoittamatta,<br />
kustannuksia syntyy vain korjuusta, esikäsittelystä ja kuljetuksesta käyttöpaikalle. Eikä se vie<br />
peltoalaa ruoantuotannolta. Lisäksi järviruo’on korjuu on ympäristön kannalta hyväksi; se säilyttää<br />
luonnon monimuotoisuutta, estää rehevöitymistä ja parantaa ilman laatua. Järviruo’on satomääräksi<br />
arvioidaan 5 tn/ha eli Etelä-Suomen rannikoilla kasvaa vuosittain 150 000 tonnia järviruokoa (3).<br />
Polttoaineena järviruoko muistuttaa olkea ja ruokohelpiä, sama pätee myös ominaisuuksiin kuitukasvina.<br />
Järviruokohankkeissa on toimittu yhteistyössä Tallinnan yliopiston Lämpötekniikan laitoksen kanssa.<br />
Turun ammattikorkeakoulun julkaisussa ”Ruokoenergiaa – järviruo’on energiakäyttömahdollisuudet<br />
Etelä-Suomessa” http://julkaisut.turkuamk.fi/isbn9789522160300.pdf on hyvä yhteenveto järviruo’on<br />
parissa tehdystä kehitystyöstä (16). Järviruo’osta lisää Ruokoblogissa www.ruoko.vuodatus.net,<br />
jonka tarkoituksena on edistää ruovikoitten leikkuun investointituen käyttöönottoa Suomessa<br />
ja jakaa tietoa järviruokoon liittyvistä kokeista, uusista innovaatioista ja käytännön hoitotoimista.<br />
Varsinais-Suomen ELY-keskuksen Interreg IVA Natureship-hanke ja Turun ammattikorkeakoulun<br />
Interreg IVA ProNatMat – luonnonmateriaalihanke koordinoivat ruovikon leikkuuta Varsinais-<br />
Suomessa talvella 2010.<br />
6.2. Kauran kuori<br />
Kaura eroaa muista viljalajeista korkean kuoripitoisuutensa takia. Kauran jyvästä kuorta on noin<br />
22–25 %. Kauran kuoripitoisuus on lajikeominaisuus, mutta se vaihtelee myös jyvän täyttymisen<br />
mukaan. Elintarvikekäyttöön menevä kaura kuoritaan. Rehukäytössä kauran kuorinnalla saadaan<br />
kauran rehuarvoa nostettua. Kauran kuori on todellinen sivutuote, joka saadaan talteen erikseen<br />
korjaamatta. Etuna on myös se, että kuoren laatu tulee analysoitua kauranäytteiden analysoinnin<br />
yhteydessä. Kauraa kuorivat laitokset toimittavat kuoret poltettavaksi.<br />
Kauran kuorista valmistetaan liukenematonta kaurakuitua, akanakuitua elintarvike- ja tekniseen<br />
käyttöön. Kauran jyvistä saatavan liukoisen ravintokuidun nimi on betaglukaani. Puhtaan<br />
akanakuidun testaus luonnonkuitukomposiiteissa on mahdollista ostamalla esim. Jelucel® OF –<br />
kaurakuitua (oat spelt bran). Kaurakuidun pituus 30–2000 µm. Jelu tekee myös puupohjaisia luonnonkuitukomposiitteja,<br />
kauraa niihin ei ole käytetty (www.jelu.de ja www.jeluplast.com).<br />
Kauran kuori on myös valmiiksi melko pieninä partikkeleina, jolloin säästytään murskaus- tai silppuamisvaiheilta.<br />
Kauran kuoressa suurin selvitettävä asia on kevyen kuoren kuljetus kustannustehokkaasti.<br />
Kauran elintarvikekäyttö on tällä hetkellä noin 50 milj. kg, josta kuorta 20 % eli 10 milj. kg. Viljavuuspalvelussa<br />
teetetyn kauran kuoren analyysin mukaan kuoren raakakuitupitoisuus on 240 g/kg<br />
kuiva-ainetta ja kuoren kuiva-ainepitoisuus 88,3 % siis kuorikilossa 21,2 % kuitua. Elintarvikekauran<br />
kuoresta on eristettävissä kaurakuitua noin kaksi miljoonaa kiloa.
88<br />
6.3. Nokkonen<br />
(isonokkonen) Urtica dioica L. (stinging nettle)<br />
Nokkonen on yksi puuvillan syrjäyttämistä kuitukasveista, jota kasvatettiin Euroopassa toiseen<br />
maailmansotaan saakka erityisesti Saksassa (11). Nokkosta kasvaa Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa,<br />
jossa vieläkin valmistetaan nokkoslankaa (nettle yarn). Kuitunokkosen jalostuksessa villinokkosesta<br />
kuitupitoisuus on saatu nostettua viidestä kuuteentoista prosenttiin. Kuitunokkosta<br />
jalostettiin Saksassa, kannat ovat edelleen tallessa, mutta eivät kaupallisessa käytössä. Vuoteen<br />
2003 mennessä ei oltu rekisteröity yhtään kuitunokkoslajiketta (11). Vanhoissa tutkimuksissa nokkosen<br />
kuitusato oli 140–1280 kg/ha. 1990-luvulla mielenkiinto nokkosen viljely- ja prosessointimenetelmien<br />
kehittämiseen on virinnyt uudelleen Suomessa (Kalajoki), Saksassa ja Itävallassa. Saksan<br />
ja Itävallan projektit käsittelivät kuitunokkosen luomuviljelyä. Katri Pahkalan peltosellututkimusten<br />
(1997) alkuvaiheessa nokkonen oli mukana, mutta jätettiin pois vertailtaessa eri <strong>kasvien</strong> ominaisuuksia<br />
koivuun. Ominaisuuksia arvioitiin asteikolla 1-3, jossa 1 hyvä, 2 tyydyttävä ja 3 huono.<br />
Nokkonen sai huonon arvosanan tuhkapitoisuudesta, sellusaannosta, tikkujen määrästä, kappaluvusta<br />
ja viljelyominaisuuksista. Ainoa hyvä puoli oli alhainen piipitoisuus (SiO2).<br />
Suomessa nokkosen käyttöä tekstiilien raaka-aineena on tutkittu Kalajokilaakson ammattioppilaitoksen<br />
käsi- ja taideteollisuusosaston (12) hankkeissa ”Nokkosesta tekstiiliksi I ja II” vuosina<br />
1997–2000 ja 2001–2003. Hankeissa yhteistyötahoina olivat mm. MTT/ Ekologisen tuotannon tutkimusasema<br />
Mikkelissä sekä MTT/ Pohjois-Pohjanmaan tutkimusasema Ruukissa, Finflax Oy/ Oulun<br />
yliopisto, prosessitekniikan osasto, Sicomp komposittitutkimuslaitos Piteåsta Ruotsista, Savo-<br />
Linum Oy Sukevalta ja Strawbius Oy Mikkelistä.<br />
Projektissa nokkosen viljelyä kuitu<strong>tuotanto</strong>on selvitettiin MTT:n Mikkelin ja Ruukin koeasemilla<br />
vuodesta 1997. Nokkosen viljelytutkimusta on tehnyt yrttitutkija, agr. Bertalan Galambosi (8).<br />
Nokkonen viihtyy runsasravinteisella, kosteutensa hyvin säilyttävällä paikalla. Eduksi on puolivarjoinen<br />
paikka, jolloin nokkonen joutuu kurkottamaan valoa kohti. Nokkonen vaatii runsaasti typpeä.<br />
Kasvitauteja nokkosella on vähän ja nokkosperhosen toukat ovat ainoat tuholaiset, jotka pystyvät<br />
tuhoamaan nokkospellon. Sama kasvusto antaa satoa useita vuosia. Rikkaruohojen kurissapitämiseksi<br />
nokkosta kannattaa kasvattaa harjuissa. Nokkosen satotaso on 2500–6000 kg/ha kuivaa kortta<br />
riippuen kasvuston iästä ja kasvukauden olosuhteista. Paras korjuuaika on heinä-elokuun vaihteessa.<br />
Bertalan Galambosi on laatinut kuitunokkosen viljelyohjeen (9), joka perustuu harjuviljelystä saatuihin<br />
kokemuksiin. Nokkospelto voidaan perustaa joko kylvämällä (siementarve 10 kg/ha) taikka<br />
taimista, taimitarve noin 50000 kpl/ha, jota varten tarvitaan siemeniä 0,5 kg/ha. Siemeniä on myynnissä<br />
Hyötykasviyhdistyksellä hintaa 2,10 €/ 1 g (1 g = 7000 siementä) (10). Jalostettuja lajikkeita<br />
on olemassa yksi, saksalainen”Urimed”, joka ei kuitenkaan ole kaupallisessa myynnissä. Isompaa<br />
viljelmää varten siemenet kannattaa kerätä luonnosta, viljelyohjeessa on neuvoja siementen käsittelyyn.<br />
Ensimmäisenä kesänä nokkosesta voidaan kerätä lehtisato, varsisadon korjuu aloitetaan vasta toisena<br />
vuonna. Viljelyohjeen (9) mukaan korjuu tehdään itsesitojalla ja sitomat on sitten vielä kuivattava.<br />
Ruukin koeasemalla on testattu nokkosen paalausta, joka onnistuu. Myös nokkospaalit on kuivattava<br />
koneellisesti. Nokkoskasvusto voidaan tuhota mekaanisesti tai kemiallisesti. Mekaanisessa<br />
hävittämisessä voidaan ottaa talteen nokkosen juuristo, joka on lääketeollisuuden raaka-aine (Radix<br />
urticae).<br />
Nokkoskuidun <strong>tuotanto</strong>a rajoittavina tekijöinä on korjuutekniikan ja ison mitan kuidutusteknologian<br />
puute (11). Nokkosen etuina ovat mm. monivuotisuus, vähäinen <strong>tuotanto</strong>panosten tarve, kestävää<br />
selluloosan <strong>tuotanto</strong>a, viljelmien pitkäaikaisuus, joka vähentää eroosiota sekä käyttö maanparannuskasvina<br />
runsaasti lannoitetuilla (N, P) pelloilla (14).
89<br />
Nokkosessa kuidut sijaitsevat varren pinnassa ryhminä nelikulmion muotoisen varren kulmissa.<br />
Kuidut ovat yksittäisiä kuituja, eivät kuitukimppuina, kuten pellavassa (12). Nokkoskuidun pituus<br />
vaihtelee välillä 2 - 220 mm, suurin osa kuidusta on 35 -55 mm pitkiä. Nokkosesta tekstiiliksi –<br />
hankkeessa nokkoskuidun bioteknistä liotusta kehitettiin FinFlax Oy:ssä Oulussa. Lisätietoja bioteknisestä<br />
liotuksesta Vilppusen (20) posterissa (www.iptb2011.org). Nokkoslangalle sanottiin hinnaksi<br />
100–150 €/kg eli nokkoskuitu näyttäisi Suomessa aivan liian arvokkaalta luonnonkuitukomposiitin<br />
raaka-aineeksi (17). Nokkoskuidun soveltuvuutta luonnonkuitukomposiitteihin on tutkittu<br />
mm. Ruotsissa Luleån teknisessä yliopistossa (13) http://epubl.ltu.se/1402–1617/2000/235/. Tulokset<br />
olivat huonompia kuin pellavakuidulla. Nokkoskuidun liotukseen on tutkittu samanlaisia menetelmiä<br />
kuin pellavakuidulle (11, 18). Kuidutuskokeissa havaittiin, että vuoden varastoitu nokkonen<br />
saatiin kuidutettua helpommin kuin vasta korjattu (18). Saman pitäisi päteä pellavalle. Nokkosen<br />
prosessointiin ehdotetaan, että ensin varsia varastoidaan vuosi, sitten kuidutetaan ja sen jälkeen vasta<br />
liotetaan, jolloin säästyy vettä, energiaa ja entsyymejä.<br />
Nokkoskuitua on kokeiltu myös lasi- ja hiilikuidun tilalle autoteollisuuden komposiittimuoveihin<br />
sekä korvaamaan asbestia, mutta tuloksia kokeista ei ole julkaistu. Joiltakin ominaisuuksiltaan nokkoskuidun<br />
sanotaan kuitenkin olevan pellavaa parempaa (11).<br />
Kuitupellavan, hampun, öljypellavan, nokkosen ja juutin käsittelyyn sopivia kuidutuslinjoja myy<br />
esim. belgialainen Charle & Co (www.charle.be).<br />
Nokkosta on Suomessa viljelyssä muutamia hehtaareja ja sato käytetään lähinnä elintarvikkeeksi.<br />
6.4. Muita kuitukasveja<br />
Korsimassojen käyttö on edennyt rehun (oljet, järviruoko), kuivikkeen (oljet) ja eristeen (pellava)<br />
kautta peltosellun raaka-aineen tutkimukseen ja siitä sitten energiakasveiksi. Uusimpana sovelluskohteena<br />
on käyttö luonnonkuitukomposiittien raaka-aineena joko muoviin sekoitettuna tai yksistään<br />
pakkausmateriaalina, eristelevynä yms. Energiakasvipuolella on Helsingin yliopistossa menossa<br />
tutkimusta, josta saataneen jotakin uutta myös luonnonkuitupuolelle. Tutkittavana ovat mm.<br />
elefanttiheinä ja maa-artisokka. MTT puolestaan on selvittänyt ahdekaunokin käyttöä energiakasvina<br />
(19). Suomessa luontevin luonnonkuitukomposiittien raaka-aine on kuitenkin puu.<br />
Lähdeluettelo<br />
1. Kasvit luonnossa, osa 4 s. 40, Weilin+Göös 2009<br />
2. Pitkänen Timo, Missä ruokoa kasvaa? – Järviruokoalueiden satelliittikartoitus Etelä-Suomen<br />
ja Viron Väinänmeren rannikoilla, Turun ammattikorkeakoulun puheen vuoroja 29, Turku<br />
2006.<br />
3. Simi Päivi, Järviruoko tulevaisuuden bioenergialähteenä – onko se taloudellisesti kannattavaa<br />
Suomessa? opinnäytetyö, Turun ammattikorkeakoulu 2007, 72 s.<br />
4. Myllärniemi Johanna, Ruovikosta energiaa tai eriste ekotaloon, Satakunnan Kansa 2.5.2011<br />
5. VELHO-hanke käyntiin – Satakunnan ja Varsinais-Suomen vesien- ja luonnonhoitoon lisää<br />
panostusta, Varsinais-Suomen ELY-keskus tiedote 23.2.2011.<br />
6. www.ymparisto.fi/velho<br />
7. Katri Pahkala, Sellua peltokasveista, Pelto<strong>kasvien</strong> soveltuvuus sellun raaka-aineeksi, Lisensiaatintutkimus<br />
Helsingin yliopisto 1997, 74 s.<br />
8. Nokkosen viljely kuitu<strong>tuotanto</strong>on, Viljelytutkimukset<br />
http://www.kam.fi/nokkonen/viljely.htm<br />
9. Galambosi Bertalan, Nokkosen varsisadon viljely, MTT/Ekologinen <strong>tuotanto</strong>, Karila, Mikkeli<br />
6 s.
90<br />
10. Nokkosen siemeniä, Pähkylä 2/2011 s. 8.<br />
11. Vogl C.R. ja Hartl A., Production and processing of organically grown fiber nettle (Urtica<br />
dioica L.) and its potential use in the natural textile industry: A review, American Journal of<br />
Alternative Agriculture, vol 18, nro 3, 2003 s. 119-128, DOI: 10.1079/AJAA200242<br />
12. http://kam.fi/nokkonen<br />
13. Merilä, A-J, Stinging nettle fibres as reinforcement in thermoset matrices, Luleå Tekniska<br />
Universitet, Material- och produktionsteknik/Polymerteknik, 2000-09-10.<br />
14. Galambosi, B. ja Kakriainen-Rouhiainen S, Nokkonen - käyttämätön luonnonvara: Feed,<br />
Food, Fuel, Pharma, Nokkosseminaari Mikkeli 14.9.2004.<br />
15. Lötjönen T., Kouki J. ja Vuorio K., Korsibiomassojen <strong>tuotanto</strong>ketjut ja energian<strong>tuotanto</strong> kokopaalikattilalla,<br />
MTT Raportti 19, 2011, s. 9-11,<br />
http://www.mtt.fi/mttraportti/pdf/mttraportti19.pdf<br />
16. Ruokoenergiaa – järviruo’on energiakäyttömahdollisuudet Etelä-Suomessa,<br />
http://julkaisut.turkuamk.fi/isbn9789522160300.pdf<br />
17. http://www.kaleva.fi/uutiset/nokkonen-tilojen-erikoistuoteeksi<br />
18. Bacci L., Di Lonardo S., Albanese L., Mastromei G. ja Perito B., Effect of different extraction<br />
methods on fiber quality of nettle (Urtica dioica L.), Textile Research Journal 81(8)<br />
2010, s. 827-837.<br />
19. Uusilla energiakasveilla monimuotoisuutta pelloille, Maaseudun tiede, Maaseudun Tulevaisuuden<br />
liite 13.10.2008, vol 65, nro 3, s. 11<br />
20. Vilppunen P., Biotechnical processing of natural fibers to high added value products, Arctic<br />
Fiber Company Ltd, posteri 3.3.2011 Milano, www.iptb2011.org<br />
21. Ikonen I., Ruovikkostrategia Suomessa ja Virossa, Interreg IIIA, Loppuraportti Lounais-<br />
Suomen ympäristökeskus 3.4.2008, 34 s.<br />
Yhteenveto<br />
Suomessa on tehty paljon tutkimus- ja selvitystyötä peltosellun valmistuksen ja peltobiomassojen<br />
energiakäytön parissa. Sitä työtä ja saatuja kokemuksia tulee ja voidaan käyttää pohjana myös selvitettäessä<br />
luonnonkuitukomposiittien raaka-aine<strong>tuotanto</strong>a. Kyseessä on saman materiaalin eli selluloosan<br />
käyttö.<br />
Todennäköisiä raaka-ainelähteitä luonnonkuitukomposiittituotannolle ovat viljan olki, erityisesti<br />
syysvehnä ja öljypellavan varret, joita saadaan varsinaisen tuotannon sivuvirtana. Myös ruokohelven<br />
soveltuvuus olisi hyvä testata. Alun perin ruokohelpitutkimus alkoi peltosellututkimuksista.<br />
Ympäristön kannalta sivuvirtana saatava peltobiomassa on kuitenkin parempi ratkaisu.<br />
Ruokohelven osalta paljon tietoa löytyy Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksesta<br />
www.mtt.fi�Ruokohelpi. Sitä on viljelty energiakasviksi, joka tosin tällä hetkellä on vaikeuksissa.<br />
Viljan olkea korjataan jo nyt maatalouskäytön lisäksi sienten kasvualustojen valmistusta varten sekä<br />
energiakäyttöön. Käyttö luonnonkuitukomposiittien raaka-aineen valmistukseen vaatii kuivaa, mikrobiologisesti<br />
hyvälaatuista, rikkakasveista puhdasta olkea, jota todennäköisesti parhaiten saadaan<br />
leipäviljan tuotannon yhteydessä. Monta selvitystä eri tahoilla on tehty siitä riittääkö olki. Riittää,<br />
mutta saadaanko käyttöön siten, että toiminta on kannattavaa koko ketjulle viljelijästä alkaen.<br />
Pellavan käyttöä on selvitetty monen väitöskirjan verran. Pellava on ali<strong>tuotanto</strong>kasvi, jolla varsien<br />
kuitukäyttö saattaisi tukea viljelyn laajentamista. Pellavan aikaisemmat jalostusyritykset eivät ole<br />
kovin hyvin menestyneet. Tässä tapauksessa tuotettavalle raaka-aineelle on löytymässä kysyntää.<br />
Pulmana on kuitenkin kuidun irrotus muusta kasvimassasta.
91<br />
LIITE 1<br />
Toteutetut luonnonkuituhankkeet ja muu peltokuitututkimus<br />
Suomessa<br />
1. Luonnonkuitu- ja pellavahankkeet<br />
Suomessa on toteutettu hyvin runsaasti etenkin pellavaan ja jonkin verran myös hamppuun<br />
sekä ruokohelven viljelyyn ja käyttöön kohdistuneita hankkeita ja muuta tutkimusta 1990–<br />
2000-luvuilla.<br />
1. Maa- ja metsätalousministeriö on rahoittanut laajan pellavaa koskevan tutkimusohjelman<br />
Linum 2000 vuosina 1995–2000 (Järvenpää ja Salo 2000). Projekti on käsittänyt pellavan<br />
<strong>tuotanto</strong>a, viljely- ja korjuumenetelmiä, öljypellavan lajikejalostusta, kylvösiemen<strong>tuotanto</strong>a<br />
ja kuidun hyödyntämistä kasvihuoneissa kasvualustana, käyttöä pellavalangan valmistukseen,<br />
pellavan käyttöä sienien kasvualustana, pellavan ja hampun käytön lämmöneristeenä,<br />
nesteen imeytykseen, energian <strong>tuotanto</strong>on, kuituhampun <strong>tuotanto</strong>a selluloosan raaka-aineena<br />
ja pellavan käyttöä luonnonkuitukomposiitti<strong>tuotanto</strong>on, pellavan ja hampun soveltuvuutta<br />
eristemateriaaliksi puurunkoisissa elementeissä ja luonnonmukaisen pellavan ja hampun<br />
<strong>tuotanto</strong>a.<br />
Maa- ja metsätalousministeriön rahoittaman Pellava ohjelman kokonaisbudjetti on ollut 9,97<br />
milj. mk. Tutkimushankkeen tuloksista on tehty suomenkielinen kooste (Järvenpää ja Salo<br />
2000). Tuloksia on julkaistu luonnollisesti myös muualla.<br />
2. Agrokuituverkosto – hanke (http://www.pellava.fi) on ollut Helsingin yliopiston Koulutus-<br />
ja kehittämiskeskus Palmenia Länsi-Uusimaan saama ALMA-rahoitteinen hanke. Yhteistyökumppaneina<br />
ovat olleet Helsingin yliopiston Agroteknologian laitos ja JAKK Jalasjärvi.<br />
Mukana on ollut suuri määrä yrityksiä ja yhteistyöjäseniä.<br />
3. Pohjanmaalla on ollut Nord-Lin 2000 hanke. Vuoden 2002 aikana hankkeen toteuttajana on<br />
ollut Biodalen Greencenter ja vuonna 2003 Maalahden kunta. Hankkeessa on kehitetty luomupellavan<br />
<strong>tuotanto</strong>a, parannettu olemassa olevien yritysten ja uusien yritysten kannattavuutta,<br />
parannettu alueen työllisyyttä, kehitetty uusia pellavatuotteita ja parannettu tuotteiden<br />
laatua.<br />
4. Uudellakaupungilla on ollut Varsinais-Suomen TE-keskuksen rahoittama Varsinais-Suomen<br />
Pellavan laatuhanke. Hankkeen toteutusaika on ollut 1.1.2004–28.2.2006 ja kokonaisbudjetti<br />
336 000 €. Hankkeen ensisijaisena tarkoituksena on ollut tarjota varsinaissuomalaisille viljelijöille<br />
uusia mahdollisuuksia pellavan viljelyssä. Hankkeeseen on liittynyt lisäksi Uuteenkaupunkiin<br />
suunniteltu pellavakuitutehdas, jonka toteuttaisi Suomen Luonnonkuitu Oy.<br />
Hankkeen toteutuksesta on vastannut Uudenkaupungin seudun osaamis- ja teknologiakeskus<br />
Ukipolis Oy, MTT:n Lounais-Suomen tutkimusasema ja Finflax Oy. Muina toimijoina<br />
hankkeessa on ollut Suomen Luonnonkuitu Oy, Someron kaupunki ja Elixi Oil Oy. (Lähde:<br />
http://www.vakkamedia.fi).<br />
5. Pellavan viljelyn kehittäminen Etelä-Pohjanmaalla, MTT 1996–1999 (osa Linum 2000 hanketta)
92<br />
6. Luonnonkuitukomposiittihankkeen käynnistäminen, Pirkanmaan liiton rahoitus, Vammalan<br />
Seudun Yrityspalvelu Oy, viljelyosion toteuttaja Satafood Kehittämisyhdistys ry, 2007<br />
7. Liiketoimintaa luonnonkuitukomposiiteista, Manner-Suomen maaseudun kehittämishanke,<br />
<strong>Sastamalan</strong> Seudun Yrityspalvelu Oy, viljelyosion toteuttaja Satafood Kehittämisyhdistys<br />
ry, 2007–2011<br />
Muut toteutetut pellavahankkeet:<br />
Pellavasta on tehty hyvin paljon pellavahankkeita erilaisilla foorumeilla:<br />
1. Kontiolahden lukion pellavaprojekti 1992–1993<br />
(http://koulut.kontiolahti.fi/lukio/30vuotta/pellava.html)<br />
2. Muotopuu & Pellava, ESR-projekti Pohjois-Savossa<br />
(http://esrlomake.mol.fi/esrprojekti/loppurap/lr970209.html).<br />
3. Lusin koulun (Heinola) pellavaprojekti 1990–92<br />
(http://www.peda.net/en/magazine/heinola/lusi?m=content&a_id=47)<br />
4. Etelä-Pohjanmaan pellavahanke, Luokkakallio Jaana ja Jari, Ähtäri, Etelä-Pohjanmaan maaseutukeskus<br />
(http://yritykset.6net.fi/index.asp?yrid=78315)<br />
5. Lammin pellavahanke<br />
6. Sorkan koulun (Rauma) pellavaprojekti (http://www.raumankylat.fi/node/142)<br />
7. Saaren Pellava Oy:n pellavahanke 1988–1991<br />
8. Pellavaprojekti, Anttolan Seudun Kyläyhdistys ry<br />
(http://www.anttolanseutu.fi/kylatoimikunnan_touhut)<br />
9. Pellavaprojekti, Pohjois-Karjalan aikuisopiston Lieksan yksikkö<br />
(http://aikolainen.pkky.fi/arkisto.php?id=26&year=2005)<br />
10. Kulttuuria perinnöksi, Suomen tammi – projektista verkoksi 1998–2004,<br />
(http://www.edu.fi/download/124539_raportti_1998_2004.pdf),<br />
11. LUMO-projekti, Turun ammattikorkeakoulu<br />
(http://www.lumoverkosto.fi/index.php?option=com_content&view=category&layout=blog<br />
&id=29&Itemid=49)<br />
12. Pellavan eristelevytehdas Pohjan kunnassa<br />
(http://www.rakennustieto.fi/lehdet/rakennustaito/index/lehti/P_259.html)<br />
13. Hinku-hanke, Uusikaupunki<br />
(http://uusikaupunki.fi/docs/tiedotus/Yritystilaisuus_14042010.pdf)<br />
2. MTT:n pellavatutkimus- ja pellavahankkeet<br />
MTT:llä on ollut seuraavat pellavan viljelyyn tai käyttöön liittyvät päättyneet tutkimusprojektit<br />
(https://portal.mtt.fi/portal/page/portal/mtt/mtt/tutkimus/hankehaku/Hankelista):<br />
- Puutarha<strong>kasvien</strong> viljelyolojen hallinta ja säätö kasvihuoneissa ja pellolla<br />
- Agrosellun <strong>tuotanto</strong>- ja käyttömahdollisuudet Suomessa<br />
- Pellavan viljelyn ja jatkojalostuksen kokonaisvaltainen hyödyntäminen Suomessa<br />
- Pellavan viljely ja tuotteistaminen Puolangalla<br />
- Lietteiden sisältämien ravinteiden hyödyntäminen biomassan<strong>tuotanto</strong>on turvetuotannosta<br />
vapautuville alueille<br />
- Puun öljykuivaus ja kyllästys<br />
- Kasvintuhoojien runsauden seuranta ja palvelujen kehittäminen<br />
- Uusien non food -<strong>kasvien</strong> viljelyedellytykset Suomessa
93<br />
- Öljypellavan kuidun hyödyntäminen<br />
- Pellavan laatuprojekti<br />
- Uusien non food-<strong>kasvien</strong> viljelyedellytykset Suomessa<br />
- Öljy<strong>kasvien</strong> akklimatisointi (Yhdistetty 1992 osatutkimukseksi tutkimukseen 04030192 Öljy<strong>kasvien</strong><br />
jalostus)<br />
- Leikkuupuinti ja puimurin säädöt<br />
- Kasvinsuojeluneuvonta<br />
- Paikkatietojen käyttö maaseutuelinkeinojen kehittämisessä<br />
- Pellavan viljelyn kehittäminen Etelä-Pohjanmaalla<br />
- Heinänkorjuukoneiden soveltuvuus pellavan korjuuseen<br />
- Lypsylehmän ravintoaineiden saannin tasapainottaminen nurmirehuvaltaisessa ruokinnassa<br />
ympäristökuormituksen vähentämiseksi<br />
- Kuidussa on imua<br />
- Pellavan uusimuotoinen moninaiskäyttö ja tuotteistaminen<br />
- Pelto- ja puutarha<strong>kasvien</strong> menestystekijät<br />
- Viljelytekniikan vaikutus pellavan sokereihin<br />
- Pellavakuidun <strong>tuotanto</strong> eri käyttökohteisiin<br />
- Pelto<strong>kasvien</strong> viljelyn optimointi<br />
- Pellavan lajikkeet ja viljelytekniikka<br />
- Maidontuotannon ravitsemuksellinen manipulaatio<br />
- Öljy<strong>kasvien</strong> jalostus (Yhdistetty 1992 osatutkimukseksi tutkimukseen 04030192 Öljy<strong>kasvien</strong><br />
jalostus)<br />
MTT:llä on tällä hetkellä menossa seuraavat pellavaan liittyvät tutkimusprojektit:<br />
- Kasvinsuojelun asiantuntijatehtävät ja IPM-tuki<br />
- Uusien peltokasvilajikkeiden viljelyarvo<br />
Tällä hetkellä pellavan viljelytutkimusta on hyvin vähän. MTT toteuttaa pellavan virallisia lajikekokeita,<br />
jos joku tilaa kokeita. Viime vuosina pellavan virallisia lajikekokeita ei ole ollut ja Satafood<br />
Kehittämisyhdistys ry on ollut ainoa pellavan lajikekokeiden tilaaja.<br />
3. MTT:n hamppututkimus- ja hamppuhankkeet<br />
MTT:llä on ollut seuraavat päättyneet hamppututkimukset:<br />
- Agrosellun <strong>tuotanto</strong>- ja käyttömahdollisuudet Suomessa<br />
- Kuituhampun <strong>tuotanto</strong> tekstiiliteollisuutta varten<br />
- Lietteiden sisältämien ravinteiden hyödyntäminen biomassan<strong>tuotanto</strong>on turvetuotannosta<br />
vapautuville alueille<br />
- Uusien non food -<strong>kasvien</strong> viljelyedellytykset Suomessa<br />
- Uusien non food-<strong>kasvien</strong> viljelyedellytykset Suomessa<br />
- Kuidussa on imua<br />
- Pellavan uusimuotoinen moninaiskäyttö ja tuotteistaminen<br />
Tällä hetkellä MTT:llä ei ole menossa hamppuun liittyviä tutkimuksia.<br />
Muita hamppuhankkeita ovat:<br />
Hyötyhamppu kotimaisen hyötyhampun tuotannon edistäminen, Varsinais-Suomen jokivarsikumppanit,<br />
Turun ammattikorkeakoulu, www.hyötyhamppu.fi
94<br />
4. MTT:n viljojen olkitutkimus ja olkihankkeet<br />
MTT:llä on ollut seuraavat olkea sivuavat tutkimushankkeet:<br />
- Kasvibiotekniikan soveltaminen kauranjalostuksessa<br />
- Ajettavien työkoneiden kulkuteiden turvallisuus<br />
- Pohjamaan tiivistymisen ehkäisy ja maatalouden ympäristöhaittojen vähentäminen kevyttä<br />
Modulaire-tekniikkaa käytettäessä<br />
- Ruokohelven viljelyn edistäminen<br />
- Risteytysemolehmien <strong>tuotanto</strong>-ominaisuudet ja niiden vasikoiden lihan<strong>tuotanto</strong>ominaisuudet<br />
eri ruokintamuodoissa<br />
- Viljojen monokulttuuritutkimus<br />
- Mansikan sadon ajoitus<br />
- Nurmen esikasviarvo luonnonmukaisessa viljelyssä<br />
- Pohjoisen laatumarjat<br />
- Turvesoiden jatkokäyttö kotieläintuotannossa<br />
- Standardisoinnin hyötyanalyysi<br />
- Olki märehtijän rehuna (yhteispohjoismainen olkiprojekti No 43)<br />
- Peltoenergian tutkimus- ja kehityssuunnitelman laadinta vuosille 2001 - 2005<br />
- Maatalouskoneiden jarrut<br />
- Peltobiomassat globaalina energianlähteenä (SEKKI)<br />
- Peltoenergia Kainuussa<br />
- Ajettavien työkoneiden kulkutietapaturmien luonne<br />
- Maan rakenteen parantaminen ja sen vaikutukset kasvin<strong>tuotanto</strong>on ja ympäristöön<br />
- Saostuskemikaalien vaikutus puhdistamolietteen maanparannusarvoon<br />
- Muokkaustekniikan vaikutus vesien kuormitukseen<br />
- Paljasjyväisen ja mekaanisesti kuoritun tavanomaisen kauran rehukäytön taloudellinen vertailu<br />
- Purukapulan vaikutus nuorten sinikettujen käyttäytymiseen ja hyvinvointiin<br />
- Osterivinokkaan viljelymenetelmien kehittäminen<br />
- Yrittäjän työ ja terveys<br />
- Ruokohelven korjuutekniikan sekä logistiikan tehostaminen<br />
- Tapaturmariskien hallinta perunan ja avomaavihannesten tuotannossa<br />
- Karjanlannan hyväksikäytön tehostaminen<br />
- Kotimaisten eloperäisten aineiden käyttö kasvihuoneviljelyssä<br />
- Maataloustyöhön liittyvät vaaratekijät<br />
- Hiilidioksidin <strong>tuotanto</strong> eloperäisestä aineesta kasvihuoneilmaan<br />
- Turvepohjaisen kompostisikalan vaikutukset ympäristöön, ympäristön viihtyisyyteen ja viljelijöiden<br />
terveyteen<br />
- Liikenteen toisen sukupolven biopolttoaineiden tuotannon ja käytön kestävyys (BIOVAIKU)<br />
- Kevätviljan suorakylvö hienojakoisilla mailla - kylvön ajoitus, sadon laatu ja kasvinsuojelu<br />
- Karkearehut nautojen ruokinnassa<br />
- Olkien käsittelykoe<br />
- Olkien maahankyntö kaliumlannoitustarpeen vähentäjänä<br />
- Kuparintarpeen ennakointi<br />
- Erisuuruiset väkirehuannokset lihanaudoilla olkiruokinnalla<br />
- Esitutkimus viljelykaulussienen (Stropharia rugosoannulata) viljelymenetelmän kehittämiseksi<br />
- Syyssänkimuokkausmenetelmän vaikutus maan typpitalouteen<br />
MTT:llä ei ole tällä hetkellä menossa olkeen liittyviä tutkimushankkeita.
95<br />
5. MTT:n ruokohelpitutkimus ja hankkeet<br />
MTT:llä on ollut seuraavat päättyneet ruokohelpin viljelyä, <strong>tuotanto</strong>a ja käyttöä koskevat<br />
tutkimushankkeet:<br />
- Esikäsittely- ja hydrolyysitekniikoiden kehittäminen kotimaisten agroraaka-aineiden hyödyntämiseksi<br />
bioetanoolin valmistamisessa (AGROETA)<br />
- Ruokohelven viljelyn edistäminen<br />
- Promoting the production and utilisation of energy crops at European level<br />
- Turvesoiden jatkokäyttö kotieläintuotannossa<br />
- Liikenteen biopolttoaineiden ja peltoenergian käytön kasvihuonekaasutaseet ja uudet liiketoimintakonseptit<br />
- Kokovilja maatilan viljelyresurssien optimoinnissa: korjuuteknologia, maidon<strong>tuotanto</strong> ja talous<br />
- Rehun tuotannon ja karjatalouden kehittäminen Karjalan tasavallassa (Karjalan tasavallan<br />
siemenhuoltohanke)<br />
- Peltoenergian tutkimus- ja kehityssuunnitelman laadinta vuosille 2001 - 2005<br />
- Pohjoisen alueen rehun<strong>tuotanto</strong><br />
- Peltoenergia Kainuussa<br />
- Biomassan tuottaminen kuidun ja energian raaka-aineeksi<br />
- Leikkuupuinti ja puimurin säädöt<br />
- Uusien nurmi<strong>kasvien</strong> soveltuvuus laiduntamiseen ja säilörehuksi Pohjois- ja Itä-Suomessa<br />
- Kasvinsuojeluneuvonta<br />
- Ruokohelven luonnonpopulaatioiden muuntelu Suomessa<br />
- Agrokuidun <strong>tuotanto</strong> ja käyttö Suomessa<br />
- Ruokohelven korjuutekniikan sekä logistiikan tehostaminen<br />
- Lisäarvoa monimuotoisesta kasvinviljelystä - mahdollisuudet ympäristön, viljelijän ja kuluttajan<br />
kannalta<br />
- Ruokohelpi, taloudellisesti ja ympäristövaikutuksiltaan kilpailukykyinen teollisuuskasvi<br />
korkealaatuisen kemiallisen sellun ja polttoaine-energian <strong>tuotanto</strong>on<br />
MTT:llä on tällä hetkellä seuraavat ruokohelpiin liittyvät tutkimushankkeet:<br />
- FARMIVÄRI - Väriaineisiin ja muihin luonnon tuotteisiin soveltuvien lisäarvobiomolekyylien<br />
jatkojalostus biomassasta maatilalla<br />
- Kasvillisuuden monimuotoisuus muuttuvissa ilmasto-oloissa<br />
- Biokaasu ja peltoenergia Kainuussa<br />
- Kasvinsuojelun asiantuntijatehtävät ja IPM- tuki<br />
- Hoidettu viljelemätön pelto biokaasuksi - biomassan sopivuus syötteeksi ja korjuun vaikutukset<br />
tukiohjelmien muiden tavoitteiden saavuttamiseen<br />
- Ruokohelven perustamis- ja hivenlannoitus<br />
- Bioenergiaksi viljeltävän ruokohelven kasvihuonekaasutaseet kivennäismaalla<br />
6. MTT:n nokkosen viljelyyn ja <strong>tuotanto</strong>on liittyvät tutkimukset<br />
ja hankkeet<br />
MTT:llä on seuraavat nokkosta koskevat päättyneet tutkimushankkeet:<br />
- Nokkosen rikkakasvitorjunta ja korjuumenetelmät
- Viljeltävien yrtti<strong>kasvien</strong> ja luonnon<strong>kasvien</strong> kuivaustekniikoiden kehittäminen<br />
- Erikoiskasvit peltoviljelyyn, jalostukseen ja markkinoille<br />
- Lapin luonnonkasvit viljelyyn<br />
- Mikrobiologisten riskien hallinta yrttien viljelyssä ja kuivatuksessa<br />
- Nokkosen viljelytekniikan kehittäminen<br />
- Korkealaatuisten mauste- ja rohdos<strong>kasvien</strong> valinta ja siementuotannon kehittäminen<br />
96<br />
Tällä hetkellä MTT:llä ei ole nokkoseen liittyvää tutkimusta.<br />
Muita nokkoshankkeita on ollut seuraavasti:<br />
- Nokkosesta tekstiiliksi 1997 – 1999, Kalajokilaakson ammattioppilaitos<br />
7. MTT:n kauran kuoreen liittyvät tutkimukset ja hankkeet<br />
MTT:llä on seuraavat kauran kuoreen liittyvät hankkeet:<br />
- Kuorettoman kauran korjuukypsyyden sekä puinti- ja kuivatustekniikan vaikutukset itävyyteen<br />
ja kuoripitoisuuteen<br />
- Paljasjyväisen ja mekaanisesti kuoritun tavanomaisen kauran rehukäytön taloudellinen vertailu<br />
Tällä hetkellä MTT:llä ei ole kauran kuoreen liittyviä tutkimushankkeita.<br />
8. Järviruokoon liittyvät hankkeet<br />
- Suomen Ympäristökeskuksella on menossa oleva hanke: ”Järviruoko energiaksi, vesien tila<br />
paremmaksi”<br />
- Uudenmaan ympäristökeskuksella on ollut 3-vuotinen hanke (2005–07) 'Ruovikkostrategia<br />
Suomessa ja Virossa' www.ruoko.fi<br />
- LUMO-projekti, Turun ammattikorkeakoulun hanke, jossa järviruoko yhtenä kasvina<br />
www.lumoverkosto.fi<br />
- COFREEN – hanke, Turun ammattikorkeakoulun hanke<br />
- VELHO-hanke, Varsinais-Suomen ELY-keskuksen hanke (Interreg hanke)<br />
- Rakentamisen ja asumisen malli – hanke- RAM, Luomura ry:n hanke, Luopioinen,<br />
www.luomura.com<br />
- ”Järviruoko energiaksi ja vesien tila paremmaksi Pohjois-Karjalassa – vesivarojen ja bioenergian<br />
käyttö kestävässä aluetaloudessa” Suomen Ympäristökeskuksen Joensuun toimipisteen<br />
hanke<br />
- JÄRKI-hanke, Hämeen ympäristökeskus, Hämeenlinnan seudullinen ympäristötoimi<br />
- SATAMUTA-hanke, Turun yliopisto, Geologian laitos<br />
- Vesikasvillisuuden poistot, Niemisen ja Sintsin Seudun Kyläyhdistys ry:n hanke, Rääkkylän<br />
kunta www.nieminen-sintsi.net<br />
- TEHO-hanke, Järviruo’on hyötykäyttö haja-asutuksen jätevesien käsittelyssä, Varsinais-<br />
Suomen ympäristökeskus, www.minwa.info<br />
- IBAM-hanke, Helsingin yliopisto, Bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta<br />
- Kuorsumaanjärven hoidon ja käytön kehittämishanke, osana SATAVESI-hanketta, Lounais-<br />
Suomen ympäristökeskus ja Kiikoisten kunta<br />
http://www.kiikoinen.fi/kiikoinen/sivu.tmpl?sivu_id=2643
97<br />
- Sarvikkaan hanke-esitys, Kunnostus- ja hoitosuunnitelma Sarvikkaanluhdalle, Lokkisaariyhdistys<br />
ry, Lempäälän kunta www.lokkisaari.fi<br />
- Ruoko-hanke, Hailuodon Luonnonsuojeluliitto ry:n hanke, järviruo’on hyödyntämishanke,<br />
jota jatkaa Hyle ry http://www.hyle.fi/ryti.html<br />
- Kortejärvi-hanke, Urjalan kunta, Pirkanmaan ympäristökeskus<br />
http://www.urjala.fi/portal/matkailu/luontomatkailu/kortejarvi/suojelu_ja_hoito/<br />
- Ravinteet hyötykäyttöön – hanke, biomassan hyödyntäminen energiaksi Vakka-Suomessa,<br />
Turun ammattikorkeakoulu<br />
http://projektori.turkuamk.fi/projektit/1656/Loppuraportti_ravinteet.pdf<br />
- Järviruoko energiaksi – vesien tila paremmaksi – hanke, Suomen Ympäristökeskus,<br />
http://www.finbio.fi/default.asp?sivuID=25583&component=/modules/bbsView.asp&recID<br />
=20558<br />
- Varsinais-Suomen energiastrategia – hanke, Varsinais-Suomen ELY-keskus<br />
- Bioenergiaa ja kasvi- ja eläinperäisistä sivuaineista Parikkalassa, Parikkalan kunnan AMObioenergiaohjelma<br />
ja Lappeenrannan teknillinen yliopisto<br />
http://www.doria.fi/bitstream/handle/10024/45051/nbnfi-fe200905131445.pdf?sequence=3<br />
- Biokaasulaitoksen perustaminen kasvihuonetilalla, Rönkön puutarhat Oy:n biokaasu-hanke,<br />
Jyväskylän ammattikorkeakoulu,<br />
https://publications.theseus.fi/bitstream/handle/10024/20547/ASMO_biokaasu.pdf?sequence<br />
=3<br />
- Rantojen nykytila ja kehittämisehdotuksia, Helsingin kaupunki, rakennusvirasto<br />
http://www.hel.fi/static/hkr/julkaisut/2003_merenrannat.pdf<br />
- JaloJäte – hanke, MTT http://www.mtt.fi/mttkasvu/pdf/mttkasvu12b.pdf<br />
- Vesijärvi-ohjelma, Aqua Vesijärvi 2017 EU–hanke, Vesijärvisäätiö ja Lahden seudun ympäristöpalvelut<br />
- ”Koylionjärven ja -joen ulkoisen kuormituksen vähentäminen (KULKU)”. Pyhäjärvi-<br />
Intituutti, hanke oli käynnissä 2008–2010 http://www.pyhajarvi-instituutti.fi/image/pdftiedostot/kjn_tila_kuormitus_kunnostus_nettiin.pdf<br />
9. Muut luonnonkuituhankkeet<br />
Luonnonkuitukomposiitti<strong>tuotanto</strong>on liittyvät hankkeet ja muut luonnonkuituhankkeet:<br />
1. Kontio Oy:n (Karvialla) luonnonkuituhanke, jossa valmistetaan pintaturpeesta muotopuristeita<br />
mm öljyn imeytystuotteita (http://www.satasilta.vuodatus.net/blog/category/ELYkeskus)<br />
2. Teknologiaselvitys luonnonkuitujen käytöstä kierrätettävissä komposiittirakenteissa - LU-<br />
KO 2011 - Imatran Seudun Kehitysyhtiö Oy (kohteena etenkin tuulivoimaloiden rakennekomponentit)(http://julkisethankinnat.yritystele.fi/hankintailmoitus/teknologiaselvitysluonnonkuitujen-kaytosta-kierratettavissa-komposiittirakenteissa-luko-2011-imatra)<br />
3. LUMO-projekti, Turun ammattikorkeakoulu<br />
(http://www.lumoverkosto.fi/index.php?option=com_content&view=category&layout=blog<br />
&id=29&Itemid=49)<br />
4. Tonal Innovation Center, Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulu<br />
(http://www.ncp.fi/index.php?option=com_content&view=article&id=443:tonal-innovationcenter-porjekti-yhdistaeae-tutkimusta-tuotekehitystae-jayrityksiae&catid=114:uutinentiedotteet&Itemid=356)
98<br />
5. Luonnonkuitukomposiittien tarve, Selvitys, Teknologiakeskus Ketek Oy, Kokkola, OSKE<br />
(http://www.ketek.fi/oske/Luonnonkuitukomposiittien_tarveselvitys_Loppuraportti_julkinen<br />
.pdf)<br />
6. HYÖTY-hanke, Teknologiakeskus Ketek Oy, Kokkola, luonnonkuitupohjaiset tuotteet<br />
(http://oskenetbin.directo.fi/@Bin/89235a36a5dc9eb94cf36255350073f4/1305800697/application/pdf/272<br />
353/BioPrepreg%20Esiselvitys.pdf)<br />
7. Asumisen osaamisklusteri 2006, Lahden tiede- ja yrityspuisto Oy, Culminatum Ltd Oy,<br />
Teknologiakeskus Innopark Oy, Hämeenlinna, Joensuun tiedepuisto Oy, Ympäristöministeriö,<br />
Movense Oy