Lataa PDF-tiedosto - Kulttuurivihkot
Lataa PDF-tiedosto - Kulttuurivihkot
Lataa PDF-tiedosto - Kulttuurivihkot
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
teksti sonja saarikoski<br />
kuva mari mäkiö<br />
Hannu Mäkelän työhuone Helsingin<br />
keskustassa on täynnä muistoja. Niitä on kirjahyllyssä,<br />
seinillä, lattialla ja pöydällä. Valokuvat,<br />
maalaukset ja Mäkelän teokset, joista<br />
osa on kirjoitettu vuosikymmeniä sitten,<br />
muistuttavat kirjailijan elämästä. Elämästä,<br />
jossa kirjailijan pitää kiinni kirjoittaminen.<br />
»Jos lopettaisin kirjoittamisen, kuolisin»,<br />
Hannu Mäkelä sanoo vakavana ja katsoo itselleen<br />
tyypilliseen tapaan kaukaisuuteen.<br />
Katseessa näkyy toinen maailma – ehkä se,<br />
joka kirjojen sivuilta löytyy.<br />
Lattialla siististi peitettynä lepää vanha<br />
kirjoituskone ja pöydällä on tietokone valmiustilassa.<br />
Naapurista kuuluu Bachin soolosellosarja.<br />
Aika menee eteenpäin, mutta<br />
sama työ jatkuu. Työ, joka Mäkelän mukaan<br />
on etsimistä, löytämistä ja joskus onnistumista.<br />
Kirjailijan työssä tärkeintä Mäkelälle<br />
on prosessi, jonka päättymisestä hän tuntee<br />
aina suurta tyytyväisyyttä. Sen sijaan valmiisiin<br />
teoksiinsa hän ei kajoa.<br />
»Kun kirja on toisten arvioitavana, se<br />
katoaa. Sitä ei enää ole», kirjailija sanoo ja<br />
hörppää teetä savisesta kupista.<br />
Proosateokset Mäkelä kirjoittaa, mutta<br />
runot hänen mukaansa annetaan. Tällä hän<br />
tarkoittaa sitä, että runoja ei voi pakottaa<br />
syntymään.<br />
»Runot ovat kummallisia säkeitä, jotka<br />
vain tulevat jostain. Sitten, kun ne loppuvat,<br />
ne vain loppuvat.» Hän on hetken hiljaa<br />
ja katselee pöydällä olevaa painotuoretta kirjaansa.<br />
Sitten hän hymähtää ja sanoo:<br />
»Vaikka kyllähän tuossakin noita sivuja on.<br />
Eli onneksi ne loppuivat.»<br />
Mäkelälle on annettu runoja jo kahdenkymmenenkahden<br />
runokirjan verran.<br />
Runot Toden näköistä -kirjaan syntyivät<br />
pääosin viime syksyn aikana. Kirjailijan<br />
mukaan teos on todennäköisesti henkilökohtaisin<br />
hänen kirjoittamistaan runokokoelmista.<br />
Siksi hänen on vaikeaa lukea ja<br />
katsoa kirjaansa.<br />
»Kirja on syntynyt ikävän eroprosessin<br />
seurauksena. Muuta en siitä oikeastaan halua<br />
sanoa.»<br />
Ylipäätään kirjailijalle on tärkeää, että kirjoittamissaan<br />
teksteissä hän saa jollain tavalla<br />
käsitellyksi asiat, jotka hänen omassa<br />
elämässään tapahtuvat. Tämä ei kuitenkaan<br />
tarkoita, että kirjan todellisuus olisi identtinen<br />
muun todellisuuden kanssa.<br />
»Koska tapahtumat näyttäytyvät kirjan<br />
muodossa, ne eivät joka tapauksessa ole täsmälleen<br />
niitä kokemuksia, jotka olen kokenut,<br />
vaan siinä on aina toden näköisyyden<br />
aspekti», hän sanoo ja pitää merkitsevän<br />
tauon sanojen toden ja näköisyyden välissä.<br />
»Se on intiimiä, mutta kukaan ei voi sanoa,<br />
että se on noin.»<br />
Tätä kutsutaan kirjailijan vapaudeksi. Mäkelä<br />
huomauttaa, että fiktiivinen kirjallisuus<br />
on aina sellaista, jonka todellisuutta emme<br />
saa tietää.<br />
»Silti se monen mielestä tuntuu todemmalta<br />
kuin tosi.»<br />
Spleen<br />
Siitä on kauan.<br />
Muistot ovat sellaisia.<br />
Tulevaisuus vapisee ja odottaa.<br />
Mutta nykyisyys on tässä,<br />
Niin kuin hento tytönkäsi<br />
Pitää tätä kynää,<br />
Ohjaa minua eteenpäin,<br />
Tahtoo sitten, että luen ääneen,<br />
mitä kirjoitan.<br />
Eikä Mäkeläkään tietoisesti kaihda todellisuutta<br />
kirjoissaan. Oma kokemus kuuluu<br />
kirjoittamiseen, siinä hänen kantansa on<br />
ehdoton.<br />
»Jos ihminen sanoo, ettei kirjoita omista<br />
kokemuksistaan, hän valehtelee. Mistä hän<br />
sitten muka kirjoittaisi?»<br />
kulttuurivihkot 2 / 2011 55<br />
Kirjallisuusklubilla hän kertoi anekdootin<br />
Ernest Hemingwaysta, joka muistinsa menetettyään<br />
tappoi itsensä. Kirjailijan muistin<br />
elintärkeä asema näyttää olevan kirjaimellisesti<br />
tosi.<br />
»Muistan kuvina, ääninä ja tuoksuina.<br />
Vieläkin jonkun tuoksun tuntiessani muistan,<br />
missä olen kokenut sen aiemmin.»<br />
Tekstissä muistot muuttavat väistämättä<br />
muotoaan, sillä ne suodattuvat lukijoiden<br />
omien kokemusten läpi. Tästä huolimatta<br />
kieli on verraton keino niiden välittämiseen.<br />
Sen merkitystä maailman muistin jäsentäjänä<br />
ei Mäkelän mukaan voi korostaa liikaa.<br />
»Se kenellä on hallussa kieli, on hallussa<br />
maailman luonne ja mieli», hän runoilee.<br />
Kirjailija muistelee jatkuvasti. Kysyessäni,<br />
miltä muistaminen tuntuu, hän alkaa kertoa<br />
pitkää tarinaa Tuomas Anhavasta, joka Mäkelän<br />
sanojen mukaan on vaikuttanut hänen<br />
työhönsä enemmän kuin yksikään toinen<br />
ihminen. Hän kertoo kultaisesta kuusikymmentäluvusta,<br />
jolloin Anhava saattoi soittaa<br />
kirjailijalle lukien tekstiä ääneen puhelimessa<br />
kolme tuntia. Sitten tekstistä keskusteltiin.<br />
»Ihmistä, joka enemmän rakasti kirjallisuutta,<br />
en ole löytänyt», Hannu Mäkelä sanoo.<br />
»Se aika oli sellaista, ettei se ikinä enää<br />
palaa. En käsittänyt sitä silloin.»<br />
Raskasta muistaminen on kirjailijan mukaan<br />
lähinnä silloin, kun ihmisten muistikuvat<br />
eivät vastaa toisiaan.<br />
»On hyvin vaikea keskustella mistään, jos<br />
asiat muistetaan eri tavalla. Että mitä oikein<br />
on sanottu ja millä tavalla.»<br />
Silti hän kokee muistamisen ennen kaikkea<br />
rikkautena. Ja kertoo viimein myös, miltä<br />
muistaminen tuntuu.<br />
Muisto jää, kuva, haalea / kuin lapsuuden<br />
kameralla otettu, / sillä joka putosi veteen.<br />
1. Muisto<br />
2. Mistä tiedän jo jotain<br />
Alkuvuonna Prosak-kirjallisuusklubilla »En minä tiedä», Hannu Mäkelä vastaa kysy-<br />
Helsingissä eräs nainen kysyi Hannu Mämykseen siitä, miksi hän ei pelkää tulevansa<br />
kelältä, miten on mahdollista, että hänellä kyyniseksi elämän ajoittaisista alamäistä huoli-<br />
on tallessa kaikki ne muistot, joista kirjoitmatta. »Jos luopuisin, kuolisin. Samalla tavaltaa.<br />
Mikä merkitys muistilla on kirjailijan la kuin silloin, jos lopettaisin kirjoittamisen.»<br />
työssä?<br />
Hänen mukaansa elämässä on katsottava<br />
»Muisti, niin, uskon, että se on tärkeä eteenpäin niin kauan kuin sitä jatkuu. Valoi-<br />
asia», kirjailija sanoo ja pyörittelee silmälasan elämänasenteen hän sanoo lisääntyneen<br />
seja käsissään.<br />
vanhemmiten.