Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Kleopas ja Simon olivat luopuneet arkielämän rauhasta, etsineet Jeesuksesta vastausta, joka<br />
nostaisi heidät alistuneen arjen yläpuolelle. Tämä valinta oli herättänyt heissä suuria toiveita.<br />
Kolmen rikkaan vuoden jälkeen jäljellä oli vain sietämätön sisäinen ja ulkoinen ristiriita.<br />
Jeesus oli kuollut. Kaaos oli auennut kaikessa kauheudessaan. Mikään ei enää pitänyt<br />
paikkansa. Luottamus arjen kantavuuteen oli murentunut. Vanhojen uskonnollisten<br />
auktoriteettien luotettavuus oli pettänyt. Mutta kaikkein pahinta oli se, että uusikin<br />
auktoriteetti oli pettänyt. Hän oli vapaaehtoisesti antautunut kuolemaan. Käsittämätöntä,<br />
tyhmää, raivostuttavaa. Mikä suunnaton pettymys.<br />
Arki jatkui, niinkuin mitään ei olisi koskaan tapahtunutkaan. Synagogat olivat paikallaan ja<br />
rabbit paimensivat kansaansa. Normaalielämä tuntui kuitenkin tyhjältä. ja entiset tietäjät<br />
tuntuivat todella entisiltä. Kummastakaan ei enää löytynyt pelastusta, ja uusi toivo oli<br />
haudassa. Koko heidän identiteettinsä pohja oli murskana.<br />
Kuollut Messias<br />
Mitä he nyt ajattelisivat itsestään? Keitä ja mitä he olivat? Minkä tai kenen kautta he<br />
määrittelisivät itsensä? Voiko enemmän tyhjän päällä olla? He kulkevat kohti ulkoista ja<br />
sisäistä yötä.<br />
Se uusi toivo, johon Jeesus oli heidät kutsunut, oli vielä niin heikosti hahmottunut ja vanhojen<br />
perinteiden värittämä. Jeesuksen antautuminen ristiinnaulittavaksi ei millään sopinut siihen<br />
maailmaan, johon he olivat mukautuneet.<br />
Jeesuksen kuolema ei oikeastaan tuottanut mitään uutta ristiriitaa. Se vain teki vielä<br />
sietämättömämmäksi sen ristiriidan, jossa he tiedostamattaan olivat eläneet jo pitkään.<br />
He olivat uskaltautuneet Jeesuksen eläessä asettaa kyseenalaiseksi vanhoja uskonnollisia<br />
auktoriteettejaan. He olivat antaaneet Jeesuksen puheiden Jumalan valtakunnasta, joka ei ole<br />
tästä maailmasta, sytyttää sydämensä. Vaikka he seurasivatkin sydämensä ääntä ja vastasivat<br />
Jeesuksen kutsuun myönteisesti, heidän unelmansa olivat silti vielä sidoksissa siihen<br />
perinteeseen, joka odotti nimenomaan poliittista messiasta ja sotilaallisesta sorrosta<br />
vapauttavaa kuningasta. Viimeisetkin rippeet siitä unelmasta kuolivat Golgatalla. Pitkään<br />
elänyt alitajuinen ristiriita huusi nyt täydellä voimallaan: Jos hän ei ollut poliittinen messias,<br />
niin mikä ihmeen messias Hän sitten oli? Kuollut messias ei ainakaan ole mikään messias.<br />
Ehkä he jo silloin ajattelivat niinkuin talmudin kirjoittajat paljon myöhemmin:<br />
"Kuinka tyhmiä ovatkaan vääristelijät (=kristityt). He sanovat, että Jumalalla on poika.<br />
Jumala ei sallinut Aabrahamin uhrata poikaansa. Onko siinä mitään järkeä, että Hän antaisi<br />
oman poikansa tulla tapetuksi? Koko maailma joutuisi siitä kaaokseen.”140<br />
Sisäinen opettaja<br />
Heidän toivottomuuttaan häiritsee vain muutaman naisen kertomus tyhjästä haudasta ja<br />
enkeli-ilmestyksestä. Se saattaa heidät "kertakaikkiaan hämmennyksiin." Uusi valo on<br />
tunkeutumassa kaaokseen, mutta koska se ei vielä ole saavuttanut heidän tietoisuuttaan, se<br />
aiheuttaa vain hämmennystä. He eivät kuitenkaan torju hämmennystä eivätkä yritä saada<br />
asioita väkinäiseen järjestykseen. He suostuvat kriisiinsä ja kantavat ristiriitaansa.<br />
Ristiriidan ja kaaoksen keskellä alitajuinen haku on koko ajan päällä, ja tiedostamaton<br />
aavistus vastauksen läheisyydestä polttaa heidän mieltään.<br />
Seuraan liittyneen muukalaisen selittäessä heille kirjoituksia heidän sydämensä "hehkuivat<br />
innosta",141 vaikka myönsivätkin sen vasta jälkeenpäin. Ehkä he tunsivat jotain siitä mitä<br />
140 The talmudic Anthology. Behram House. -87. s.72.<br />
141 Luuk.24:32.<br />
88