Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Maija-Riitta Ollila käsitteli puheessaan kirkkopäivillä (-95) Jeesuksen käskyä olla<br />
murehtimatta huomispäivästä. Jeesus ei vain neuvonut ajattelemaan positiivisesti tai<br />
harjoittelemaan yltiöpäisen optimistista asennetta. Hän antoi moraalisen haasteen, joka on<br />
tarkoitettu jokaiselle ihmiselle. Mutta miten sellaiseen voi vastata? Voimme hammasta<br />
kiristellen olla tappamatta, varastamatta tai huoraamatta, mutta miten voin lakata<br />
murehtimasta työpaikasta, pankkilainan maksusta, huomispäivän toimeentulosta jne?<br />
”Murehtiminen on mahdoton lopettaa pelkällä tahdonvoimalla... mutta Jeesus Kristus väitti,<br />
että on olemassa sellainen todellisuuden taso, johon koskettamalla on mahdollista lopettaa<br />
murehtimisen. Ällistyttävää.”<br />
Miten sellainen kosketus saadaan? Tekniikoilla ja menetelmillä ei taida olla paljonkaan<br />
tekemisissä sen kanssa.<br />
Kypsytellessäni tätä aihetta, luennoin eräässä vammaisten seminaarissa. Aloin kysellä heidän<br />
uskonnollisista kokemuksistaan. Pyysin heitä kertomaan tarinoita tapahtumista tai<br />
kokemuksista, jotka ovat ratkaisevasti vaikuttaneet heidän hengelliseen elämäänsä. Kuulin<br />
monta mieleenpainuvaa kertomusta, joista asianomaisen luvalla kerron yhden. Kerron sen<br />
myös esimerkkinä siitä, että pelastava kokemus ei tunne ikärajaa. Lapsikin on kaaoksensa<br />
keskellä avoin Jumalan valolle.<br />
Kuusissakymmenissä oleva Minna muisti kokemuksensa elävästi yli puoli vuosisataa<br />
myöhemmin.<br />
Isä oli jättänyt Minnan jo ennen syntymää. Äiti antoi hänet heti synnytyksen jälkeen<br />
vanhempiensa hoitoon maataloon, jossa eli kaksi edellistä sukupolvea. Talossa oli paljon<br />
henkistä ja fyysistä väkivaltaa. Minna joutui jatkuvasti alistumaan erittäin sadistiseen<br />
kohteluun. Kovaääniset solvaamiset ja rajut pieksemiset olivat arkipäivää. Vaikka talossa ei<br />
ollut minkäänlaista uskonnon harjoitusta, hän oli kuitenkin jostakin kuullut Jumalasta.<br />
Eräänä päivänä, kun Minna oli nelivuotias, hän istui pirtin pöydän ääressä ja sai taas eteensä<br />
piimää. Hän ei sietänyt piimää. Sen hajukin oksetti. Silti se oli pakko juoda pilkallisesti<br />
hekottelevien aikuisten edessä.<br />
"Jostain käsittämättömästä mielijohteesta nousin ylös, kävelin pirtin nurkassa olevan<br />
jakkaran ääreen ja polvistuin rukoilemaan ääneen:<br />
"Jumala anna lehmistä tulla niin vähän maitoa, ettei siitä tehdä piimää.""<br />
Talon väki tietenkin julmistui Minnan röyhkeydestä. Hän sai taas kerran maistaa keppiä.<br />
Mutta jotain kummallista oli tapahtunut.<br />
"Sinä hetkenä mieleni täyttyi suunnattoman vahvasta vakaumuksesta, että jossain on joku,<br />
joka on kaikkia näitä ihmisiä suurempi ja vahvempi. Olin aivan varma siitä, että Hän on<br />
minun puolellani."<br />
Seuraavana päivänä lehmät tuottivat maitoa vain yhden päivän tarpeisiin. Siitä ei tehty<br />
piimää.<br />
"Sain senkin jälkeen kokea paljon julmuutta ja hylkäämistä, mutta tuona hetkenä syntynyt<br />
usko kantoi minut kaiken läpi. Vasta päälle neljänkympin aloin käydä läpi niitä tunteita, joille<br />
ei lapsuudessani ollut tilaa, koska kukaan ei suostunut niitä ottamaan vastaan. Pidin<br />
päiväkirjaa kirjoittaen Jumalalle. Itkin ja raivosin sydämeni tuskia monta vuotta. Nyt tiedän,<br />
etten olisi selvinnyt lapsuudestani hengissä, enkä olisi aikuisena voinut tulla todella aidosti<br />
eläväksi, jos en olisi saanut tuota uskon lahjaa. Myöhemmät kokemukseni ovat<br />
moninkertaisesti vahvistaneet uskoani siihen, että kaiken keskellä on koko ajan ollut joku,<br />
59