Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
sydämelläni avoin kaikelle, myös sille, mikä sattui. Silti minulla ei ollut tarvetta muuttaa<br />
mitään. Tunsin olevani sovinnossa kaiken kanssa. Olin unen kautta löytänyt kosketuksen<br />
aivan ihmeellisen elämänasenteen kanssa. En enää ollut jännityksessä, koska en pyrkinyt<br />
muuttamaan mitään. Juuri se tuntui kuitenkin muuttavan kaiken. Jotain aivan ihmeellistä oli<br />
tapahtunut minulle unen aikana. En saanut vain vastausta teoreettiseen<br />
määritelmäkysymykseen vaan ennenkokemattoman todentumisen jollekin, josta olin toki<br />
puhunut jo joitakin vuosia.<br />
Olin nimittäin ahkerasti viljellyt ajatusta, että elämä, rakkaus ja <strong>armo</strong> ovat vain suostumisen<br />
eikä ponnistuksen takana. Tulee suostua siihen mitä on, eikä taistella vastaan. Olin opettanut,<br />
että suurin kärsimys tulee epätoivoisista yrityksistämme välttää kärsimystä jne.<br />
Vaikka olin kokenutkin paljon opettamastani totuudesta, olin kuitenkin edelleen monella<br />
rintamalla kiivaassa sodassa todellisuuden kanssa. Pyrin muuttamaan itseäni ja lähimmäisiäni<br />
ja etsin siihen jatkuvasti uusia keinoja. Varsinkin tässä elämänvaiheessa olin täynnä<br />
tulevaisuuden pelkoa, huolta ja murhetta. Avioliitoni oli hajoamassa. Pelkäsin perheeni,<br />
elämäntyöni ja koko <strong>Ystävyyden</strong> <strong>Majatalo</strong>n puolesta. Olin vakuuttunut siitä, että ainakin<br />
henkilökohtainen maailmanloppu oli lähellä. Yritin epätoivoisesti mestaroida itseäni ja<br />
tulevaisuuttani tiettyyn suuntaan. Kulutin voimani todellisuuden muokkaamiseen itselleni<br />
toivottuun muotoon. Voimani olivat loppumassa. Suuressa hulluudessani käytin viimeiset<br />
voimani taistellakseni voimattomuutta vastaan. Olin erämaassa, ja viimeinen pisara eväsvettä<br />
oli juotu.<br />
Yöllä vieteri katkesi. Jännitys laukesi. Kaikki sai olla. En enää yrittänyt muuttaa mitään. Olin<br />
löytänyt uuden asenteen.<br />
Käytännössä tämä oli suuri muutos. Se, että en enää yrittänyt muuttaa mitään, muutti paljon.<br />
Siitä seurasi ihana luomiskausi, jonka aikana sydämeni tuntui pulppuavan materiaalia kirjaan,<br />
jota kirjoitin. Jätin itseni ja lähimmäiseni rauhaan. Minä vain olin ja elin. Muutkin viihtyivät<br />
paremmin sen kanssa.<br />
Vaikka sen jälkeen olen uudestaan ryhtynyt moneen sisäiseen ja ulkoiseen projektiin, jotka<br />
taas ovat eksyttäneet minut rauhasta ja sovinnosta, en ole unohtanut tuota unta, enkä<br />
kokonaan kadottanut siitä seuraavaa kokemusta. Vaikka unen ilmeinen sisältö ei ollenkaan<br />
ollut uskonnollinen, koin sen kuitenkin Hengen opetuksena. Opin ja koin jotain uutta siitä<br />
Uudessa Testamentissa usein esiintyvästä paradoksista kilvoittelun ja levon välillä. On<br />
mahdollista samanaikaisesti taistella ja olla rauhassa, sotia ja olla sovinnossa, tehdä työtä ja<br />
olla levossa.<br />
Luovuus<br />
”Ne, jotka tuntevat hengen henkäyksen tekevät rikkomuksen, jos he haluavat saada hengen<br />
valtaansa tai määrätä sen luonteen. Mutta he ovat myös uskottomia jos lukevat lahjan omaksi<br />
ansiokseen.”93 Martin Buber<br />
Ratkaiseva oivallus, päätös, visio tai hengellinen kokemus on luonteeltaan selittämätön. Sitä<br />
ei voi toistaa tieteellistä tutkimusta varten. Se vain on. Se vain tapahtuu. Kun valo on syttynyt,<br />
se voidaan vain vaivalla sammuttaa, mutta syttymishetken kokemus ei ole toistettavissa. Se on<br />
pohjimmaiselta olemukseltaan mysteeri, ilmestys, jonka matkaa tietoisuuteemme tuskin<br />
kukaan voi selittää. Se on lahja, joka välittyy tietoisuuteemme yllätyksenä.<br />
Ihmisiä, jotka saavat uusia ideoita, vapautuvat totutun ja tavallisen orjuudesta, hahmottavat<br />
uusia muotoja ja keksivät uusia sovellutuksia, kutsutaan luoviksi.<br />
Nimitys sopii erityisen hyvin niihin harvoihin yksilöihin, joita ei tavanomainen ja<br />
kaavamainen tunnu sitovan ollenkaan. He elävät jatkuvasti uuden elämän ja "ilmestyksen"<br />
93 Buber s.161.<br />
54