Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
Muuttumisen kipeä armo - Ystävyyden Majatalo
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
elämänsä pääteoksesta: I and Thou, Minä ja Sinä89 Neljäkymmentä vuotta myöhemmin hän<br />
kuvailee kirjan syntyä:<br />
”Kun luonnostin ensimmäistä käsikirjoitusta olin sisäisen pakon ajama. Visio jonka olin<br />
saanut oli nyt vihdoin kirkastunut. Se oli vakuuttavuudessaan niin yliluonnollisen tuntuinen.<br />
Tiesin, että minun oli pakko toimia todistajana sille.”90<br />
Buber kirjoitti pääteoksensa yhtä kiivaassa tahdissa kuin ihminen, joka yrittää tallentaa<br />
näkemänsä unen jokaisen yksityiskohdan talteen heti aamulla, ennen kuin ne unohtuvat arjen<br />
kiireiden alle. Melkein kaikki mitä Buber kirjoitti sen jälkeen, rakentuu tavalla taikka toisella<br />
tuon kirjan perusoivalluksille, täydentäen niitä ja soveltaen niitä elämän eri aloille.<br />
Minua huvittaa ja ihastuttaa, että ensimmäinen ihminen, jolle hän luki käsikirjoituksensa<br />
ääneen oli hänen 16-vuotias tyttärensä Eva. Kirja ei nimittäin ole niitä kaikkein<br />
helppotajuisimpia. 60 vuotta myöhemmin Eva sanoi, että kokemus vaikutti koko hänen<br />
elämäänsä<br />
”Olen aina yrittänyt elää sen kirjan sanoman mukaan.”91<br />
Itsellänikin on tärkeän tuntuisia "valaistumisen" silloin tällöin. Jos en saa jotain uuttaa ahaaelämystä<br />
vähintään kerran vuodessa alan jo hätääntyä. Melkein jokainen opetusaiheeni<br />
viimeisen viidentoista vuoden ajan on rakentunut yhden intuitiivisen hetken varaan, jolloin<br />
joku uusi oivallus on välittynyt minulle sekavan ongelmakimpun uudeksi hahmoksi ja<br />
järjestykseksi. Yksinkertaisten perusoivallusten tarkastaminen, täydentäminen ja käytäntöön<br />
soveltaminen vie sitten vuosia. Kuitenkin voin varmuudella sanoa, ettei minulla olisi paljon<br />
mitään opetettavaa ilman näitä lyhyitä syväoivalluksen hetkiä.<br />
Joskus nämä oivallukset tapahtuvat unessa.<br />
Muistan vieläkin noin viiden vuoden takaisen unen, joka antoi selkeän vastauksen silloiseen<br />
kyselyyni. Olin voimakkaassa sisäisessä käymistilassa. Kirjoittelin kirjaa, joka käsitteli<br />
ristiriitaisia suhteita.92 Samalla tietenkin käsittelin omia ristiriitaisia suhteitani.<br />
Eräänä iltana menin nukkumaan kysymyksen kanssa, jonka muotoilin mielessäni englanniksi:<br />
"What's the difference between attitude and intention", eli mikä ero on asenteella ja<br />
pyrkimyksellä? (Koska suurin osa lukemistani kirjoista ovat englanninkielisiä en aina tiedä<br />
millä kielellä ajattelen.) Yöllä näin yksinkertaisen unen, niinikään englanninkielellä:<br />
Näin edessäni pitkän metallista tehdyn litteän suoran. Materiaali oli samanlaista kuin vanhan<br />
ajan kaappikellojen vieteri. Se ei kuitenkaan ollut kierukan muodossa vaan aivan<br />
vaakasuorassa edessäni, ikäänkuin lepotilassa. Katselin sitä sivultapäin. Samalla kuulen<br />
äänen, joka selittää: "This is attitude. An attitude is a state of mind." (= Tämä on asenne.<br />
Asenne on mielentila.) Sen jälkeen suoran molempiin päihin tuli keskelle suuntautuvaa<br />
työntövoimaa (en nähnyt mistä), niin että vieterimetalli alkoi keskeltä taipua kaarelle. Kaari<br />
taipui isoksi, ja saatoin aistia kuinka jännittynyt se oli. Sama ääni selitti minulle: "This is<br />
intention. Intention is being in tension." (= Tämä on pyrkimys. Pyrkimys on olla<br />
jännitystilassa.) Suomenkielisenä uni ei olisi ehkä ollut niin voimakas, koska se rakentui<br />
sanaleikille, joka ei ole suomennettavissa. Lopulta työntövoima ylitti vieterimetallin<br />
kestokyvyn ja se naksahti keskeltä poikki, jolloin molemmat osat palautuivat lepotilaan.<br />
Aamulla heräsin ihmeellisimpään rauhaan, mitä olen eläessäni kokenut. Kaikki ristiriitani<br />
olivat jäljellä. Suru ja tuska ei ollut hävinnyt, mutta samanaikaisesti niiden kanssa oli valtava<br />
kiitollisuuden tunne ja mahtava kokemus siitä, että kaikki mitä on saa olla. Aistin ja tunsin<br />
laidasta laitaan samanaikaisesti kaikenlaisia asioita. Tunsin olevani koko ihollani ja<br />
89 WSOY -93. Suomentanut Jukka Pietilä.<br />
90 Saman kirjan myöhemmin lisätyssä jälkikirjoituksessa.<br />
91 Friedman. s.97.<br />
92 En ole vieläkään saanut sitä valmiiksi.<br />
53