Uuraisten uurastajat
Uuraisten uurastajat
Uuraisten uurastajat
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Flyktmanien perhekuntaa. Vasemmalta<br />
Lauri, Mikko, Riitta, Mervi, Petteri, Teemu<br />
ja Terhi sekä lastenlapset Miika ja Miro.<br />
<strong>Uuraisten</strong> <strong>uurastajat</strong> - Mikko Flyktman Oy<br />
PUU KULKEE KOLMEN SUKU<br />
Mikko on kuljettanut puuta 60 vuotta... tähän mennessä<br />
Jyväskylän pohjoispuolella sijaitsevalla<br />
Uuraisilla, Mikko Flyktman Oy kuljettaa<br />
puuta yhdeksällä puutavara-autoyhdistelmällä.<br />
Toiminta pyörii pääosin oman perheen<br />
voimin, sillä Mikon (74 v.) seitsemästä<br />
lapsesta viisi, Mervi, Terhi, Teemu, Petteri<br />
ja Lauri ovat aktiivisesti toiminnassa mukana.<br />
Heinäkuussa tuli myös kolmas polvi<br />
mukaan, kun lapsenlapsi Niko ajoi yhdistelmäkortin.<br />
Myös Mikon vaimo Riitta on<br />
ollut mukana puunajossa.<br />
60 vuotta puunajoa<br />
Mikko Flyktmanilla on harvinaisen pitkä<br />
ura puunajossa; tänä vuonna tulee 60<br />
vuotta täyteen. Kilometrit eivät ole vielä<br />
täynnä, sillä nykyäänkin Mikko kipaisee<br />
8
POLVEN VOIMIN<br />
auton hyttiin joka päivä.<br />
Mikko aloitti puunajon vuonna 1953<br />
isänsä ja Matti-veljen kanssa vuoden<br />
1951-mallisella Bedford-kuorma-autolla.<br />
- Kymmenen vuotta ehdin pokaralla<br />
pukata pölkkyjä auton lavalle ennen kuin<br />
ensimmäinen nosturi ostettiin. Se oli raakaa<br />
käsityötä, mutta kyllä siinä voimatkin<br />
nuorella miehellä kasvoivat, kertoo Mikko.<br />
- Autoiluhomma oli kuitenkin minulle<br />
mieluisaa työtä. Parhaimmillaan vietiin<br />
kahteen mieheen kaksi metristä kuorittua<br />
pölliä, sata mottia päivässä, Äänekoskelle.<br />
Sai siinä hihat heilua.<br />
- Samoihin aikoihin valmistui Äänekoskelle<br />
ensimmäinen haketuslaitos. Sinne<br />
kelpasi melkein kaikki puulajit, kaikki isot<br />
pihakoivutkin. Oli kova työ saada niitä<br />
9
jatkumaan, vaikka olin tehnyt jo päätöksen<br />
ja tehnyt asian selväksi isällenikin, että<br />
lopetan puun ajoni niille lumille. Ja näin<br />
olisi tapahtunut kin, ellei uutta konetta olisi<br />
hankittu. Apumiehen selkä oli aina kipeänä,<br />
kun niitä jäisiä puita rautakangella<br />
väänneltiin, muistelee Mikko Flyktman yli<br />
puoli vuosisataa vanhoja juttuja.<br />
Tänäkin päivänä nosturin nimenä on<br />
Hiab niin kuin oli 50 vuotta sitten. Välillä<br />
sillä on ollut monenlaista nimeä Fiskars,<br />
Loglift jne.<br />
Autot kehittyvät<br />
Puuta Mikko on ajanut 60 vuotta, tähän mennessä. Edelleenkin hän kuskaa puuta poninhäntä<br />
hulmuten.<br />
käsipelillä kyytiin, mutta aina joku konsti<br />
keksittiin. Onneksi meidän ei tarvinnut<br />
enää purkaa kuormia, kun laitoksella oli<br />
nosturi, joka nosti kuorman kahdessa<br />
nipussa hakkurin kaukaloon, muistelee<br />
Mikko Flyktman, jolla nimet ja vuosiluvut<br />
ovat hyvässä järjestyksessä pääkopassa.<br />
Puunajo oli 50-luvullakin sesonkiluonteista<br />
hommaa. Niinpä kesäisin Flyktmanit<br />
ajoivat hiekkaa, pääasiassa TVH:lle.<br />
Kahdesti veteraanien Suomen mestaruuden<br />
- Lastaus tapahtui Billnäsin lapioilla 2-3<br />
puunkuormauksessa voittanut Mikko seuraa<br />
hengen porukassa hiekkamontulla. Siinä<br />
silmä tarkkana Petterin kuor mausta.<br />
sitten mätettiin hiekkaa 15 - 30 minuuttia<br />
ja saatiin kuorma täyteen. Billnäsin lapio<br />
oli ylivoimaisesti paras. Kyllä minäkin niitä<br />
ehdin monta tuhota, kertoo Mikko.<br />
Ratkaisuvaihe 1963 - HIAB<br />
- Vuonna 1961 laitoimme Bedfordiin joutsalaisen<br />
nosturin. Joutsalainen oli erittäin<br />
hyvä keksintö, mutta vaarallinen. Minäkin<br />
loukkasin sillä itseni neljä kertaa, pahastikin,<br />
muistaa Mikko. – Samana vuonna 1961<br />
ostettiin Volvo Viking. Siinä oli 125 hevosvoiman<br />
moottori ja veti isomman kuorman.<br />
Hydraulinen nosturi, Hiab, esiteltiin<br />
vuonna 1963.<br />
- Isä ja velimies kävivät katsomassa ja<br />
totesivat, että on verraton laite ja ostopäätös<br />
tehtiin heti. Nosturi asennettiin<br />
Helsingissä nelivetoisen 58 –vuosimallin<br />
Mersun päälle, sillä kun pääsi hyvin liikkumaan<br />
metsässä.<br />
- Olin innokas aloittamaan nosturin<br />
käytön. Kyllä tuntui hienolta, kun puu<br />
tuli kuin itsestään kyytiin, eikä tarvinnut Petteri tekee kuormansidonnan ammattitaidolla<br />
ja sitä enää itse työntää. Siitä lähti puunajo<br />
nopeasti.<br />
1950-luvulla autoilijan elämä poikkesi<br />
varsinkin talvella melkoisesti nykyisestä.<br />
– Autot olivat niin kylmiä, että eväsmaidot<br />
jäätyivät ja apumiehen puoleinen<br />
ikkuna suli vasta keväällä. Talvella aamun<br />
ensimmäinen homma oli lämmittää autoa<br />
laittamalla tulia moottorin alle ja keittää<br />
muuripadassa vedet kiehuviksi ja kantaa<br />
ne sieltä syyläriin.<br />
Bedfordin Perkins-moottori oli erityisen<br />
hankala käynnistymään. - Ei muuta kuin<br />
ilmanpuhdistin pois ja palava trasselitukko<br />
rautalangan päähän ilmanoton eteen.<br />
Niin johan lähti käyntiin. Jotkut käyttivät<br />
pa lavana aineena eetteriä, mutta sillä<br />
hajotti helposti moottorin. Illalla taas päästettiin<br />
vedet moottorista pois ja aamulla oli<br />
edessä taas sama kuvio.<br />
- Mersu oli silloin valmis auto, ei muuta<br />
kuin laittaa hehku päälle ja startata,<br />
käyttää hetken moottoria ja kylmät vedet<br />
moottoriin ja lähteä töihin. Ensimmäiset<br />
jäähdytysnesteet tulivat vasta 1958, jatkaa<br />
Mikko kiinnostavia muistelujaan.<br />
Oma yritys 1966<br />
Oman yrityksen Mikko perusti 1966.<br />
Hän osti isältään vm -61 Volvo Vikingin.<br />
Autolla ajettiin tukkia, jotka kuormattiin<br />
joutsalaisella nosturilla. Isä jatkoi Matin<br />
kanssa Hiab-autollaan vielä muutaman<br />
vuoden. Ensimmäisen oman hydraulinosturin<br />
Mikko hankki 1969.<br />
- Ei se puunajo silloinkaan mitään amerikkaa<br />
ollut heikkojen olosuhteiden takia,<br />
mutta pärjäsi, kun teki kovasti töitä. Kate<br />
on tällä alalla edelleenkin liian pieni. Hereillä<br />
pitää olla koko ajan, ja jos tapahtuu<br />
pienikin takaisku, se on sitten helposti<br />
siinä, vertailee Mikko vuosikymmenien<br />
takaisia asioita nykypäivään.<br />
10
Flyktmanin automerkiksi on vuosien<br />
varrella vali koi tunut Mercedes-Benz eli<br />
Mersu. Myös kaikilla lapsilla on ajokkinaan<br />
sama merkki. Kaikkiaan Mikko<br />
laskee, kun otetaan huomioon lastenkin<br />
autot, heillä olleen yhteensä lähemmäs<br />
sata Mersua.<br />
Homma pelaa<br />
Yritys kuljettaa puuta kahdelle yhtiölle,<br />
Metsä Groupille ja Versowoodille, jonka<br />
kanssa tehtiin ajosopimus 2009. Metsä<br />
Groupin ajojen osuus on suurempi ja<br />
niiden kuljetuksista vastaa kuljetuspäällikkönä<br />
Teemu. Petteri taas vastaa kuljetuspäällikkönä<br />
Versowoodin ajojen<br />
toimivuudesta. Yhdeksästä puuautosta<br />
kahdeksan on Mersuja ja yksi Scania.<br />
- Kyllä meillä on ollut muitakin merkkejä,<br />
mutta Mersu sopii meille paremmin,<br />
kun olemme oppineet tuntemaan niiden<br />
tavat. Lisäksi huollot ja varaosat ovat paremmin<br />
hallussa, selvittää talousasioita<br />
hoitava Mervi.<br />
Yritys osti 2007 huoltotiloikseen <strong>Uuraisten</strong><br />
Auto-Ritilä Oy:n entiset toimitilat.<br />
Mikko Flyktman 74 v. laskee, että hänellä<br />
on ollut yhdistel mäkortti peräti 56 vuotta.<br />
Se on todennäköisesti Suomen vanhin ammattikortti.<br />
Kaikki huollot tehdään itse. Aluksi huoltoja<br />
ja remontteja tehtiin ulkopuolisillekin,<br />
mutta oman kalustomäärän lisääntyessä<br />
kapasiteetti ei enää riitä.<br />
Huolloista vastaa 3-4 lastenlasta. Näin<br />
kalusto on heille jo valmiiksi tuttua, kunnes<br />
itse pääsevät puikkoihin.<br />
Oman perhekunnan lisäksi talossa on<br />
5 - 6 perheen ulkopuolista työntekijää,<br />
jolloin yrityksen palkkalistoilla on noin<br />
15 henkilöä.<br />
Ajat ovat muuttuneet<br />
- Kyllä ennen vanhaan asiointi urakanantajan<br />
kanssa oli todella vaikeaa.<br />
Yhdessäkin yhtiössä oli hankalaa henkilökuntaa,<br />
mistä lie ne löysivätkin niihin<br />
tilanteisiin niin “hyvät” miehet, nauraa<br />
Mikko.<br />
- Kerran eräs autoilija suuttui vastapuolen<br />
sopimusneuvottelijalle niin, että olisi<br />
kertomansa mukaan ampunut, jos olisi<br />
pyssy ollut. Hän on vielä myöhemminkin<br />
vahvistanut, että näin olisi tapahtunut.<br />
Niin perusteellisesti kaveri suuttui, muistelee<br />
Mikko, joka oli pitkään puujaostossa<br />
liittonsa puolesta asioita selvittelemässä.<br />
- Tänä päivänä metsäyhtiötkin ymmärtävät,<br />
että on heidänkin etunsa, jos<br />
ura koitsijat pärjäävät. Mekin ollaan lisätty<br />
resursseja niin, että jos tulee joku isompi<br />
juttu, niin pystytään vastaamaan heidän<br />
tarpeeseensa.<br />
- Yhtiöissäkin on sukupolvi vaihtunut<br />
ja siellä ymmärretään, ettei puumies ole<br />
välttämätön paha, vaan ollaan tarpeellisia<br />
11
ja yhteistyö voi jatkua vuosikausia, esittää<br />
Mervi oman sukupolvensa näkemyksiä.<br />
Perheen naisetkin<br />
ajavat puuta<br />
Mikon vaimo Riitta oli pian oman yrityksen<br />
perustamisen jälkeen apumie henä<br />
puutavaranajossa. Siihen aikaan auton<br />
apumies oli aivan välttämätön. - Muistaakseni<br />
se oli vuonna -68, kun Riitta oli<br />
joutsalaisen saksissa ja minä vedin puita<br />
kyytiin, aloittaa Mikko.<br />
– Noin viisitoista vuotta ajoin puita.<br />
Välillä Mikolta salaa kuormasinkin, kun<br />
Mikko ei olisi antanut sitä tehdä, muistelee<br />
Riitta. Ajoaikana mummu hoiteli lapsia.<br />
- Minä olen monesti miettinyt, miten<br />
äiti jaksoi vielä hoitaa lapset ja tehdä kotityötkin.<br />
Olin pikkutyttönä usein äidin<br />
mukana puunajossa. Kyllä äiti on tehtaiden<br />
purkupaikoilla purkua odotellessaan<br />
monet villasukat kutonut, muistelee Mervi<br />
puolestaan.<br />
Hänelle tulee mieleen eräs tapahtuma<br />
äidistään. – Eräs mies oli kysynyt, että<br />
ajaako naisetkin nykyään puuta, niin<br />
Riitta oli vastannut, että ei puun ajossa<br />
munia tarvita.<br />
Mervi on hoitanut yrityksen talousasioita<br />
vuosikausia. Muutama vuosi sitten<br />
hän ajoi myös yhdistelmäkortin. Hän ajaa<br />
vain siirtoajoa.<br />
– Ei poikienkaan tarvitse osata kirjanpitoa,<br />
niin ei minunkaan tarvitse käyttää<br />
nosturia. Viis’ äitiyslomasta, talon hommat<br />
kyllä hoidetaan, veikistelee äitiyslomalla<br />
seitsemän kuukauden ikäisen Elsan kanssa<br />
oleva Mervi ystävällisessä sisarussanailussa.<br />
Mervi asuu Pihtiputaalla, jossa hänellä<br />
on miehensä Mikko Kumpulaisen kanssa<br />
kahden auton puunkuljetusyritys. Mervin<br />
nuorempi sisko Terhi asuu omakotitalossa<br />
lähellä kotitaloa ja käskyttää puutavaraautoa<br />
ja nosturia kuten muutkin. Myös<br />
poikien omakotitalot ovat kotitalon läheisyydessä.<br />
Yrityksen kasvattaminen<br />
on kellosepän työtä<br />
Mikko Flyktman Oy:n toiminta on ollut<br />
voimakkaassa kasvussa viime vuosina.<br />
Kolmessa vuodessa liikevaihto on tuplaantunut.<br />
– Tätä on vähän kuin kellosepän hom-<br />
Huoltotilat ovat <strong>Uuraisten</strong> Auto-Ritilä Oy:n entisissä tiloissa. Laajalle piha-alueelle kalusto<br />
sopii hyvin.<br />
mana tehty. On oltu tarkkana, ettei päästä<br />
velkaantumaan. Se on vaara, kun nopeasti<br />
kasvaa. Siinä on kyllä hyvin onnistuttu,<br />
ei ole tarvittu isoja velkapääomia, vaan<br />
hyvin pitkälle omalla rahalla on hankinnat<br />
tehty, kertoo Mikko yritysfiloso fias taan.<br />
- Ja ostaminen on tärkeää. Sen isä kyllä<br />
osaa. Jos jotain tarvitaan, laitetaan isä asialle.<br />
Jos he eivät pääse hinnasta sopimukseen,<br />
tavara voi jäädä ostamattakin, jatkaa<br />
Mervi selvitystä tarkasta taloudenpidosta.<br />
- Joustavuus on meidän vahvuutemme<br />
yrityksenä. Venytään äärirajoille vuodesta<br />
toiseen. On motivaatiota pyörittää yritystä,<br />
lisää Mervi Flyktman.<br />
Yrityksen autokaluston huollot tekevät<br />
lastenlapset. Niko sai heinäkuussa yhdistelmäkortin<br />
ja alkaa lomien jälkeen<br />
kuljettamaan puita. Näin kolmas sukupolvi<br />
astuu remmiin.<br />
Mikon opetukset<br />
Mikko on pitkän käytännön kokemuksen<br />
perusteella oiva kouluttaja niin omille<br />
lapsille kuin vieraillekin.<br />
Tyttäret Mervi ja Terhi sekä kolme veljestä<br />
Teemu, Petteri ja Lauri sekä tietysti<br />
vaimo Riitta ovat saaneet opetuksen puunajoon<br />
Mikolta ja käytännön työn kautta.<br />
– Autokoulun opettajalta ajokokeitten<br />
jälkeen tapasin kysellä, miten meni, niin<br />
opettaja vastasi, ettei ollut hyvä kuljettaja,<br />
vaan oli erikoisen hyvä ajotaito. En<br />
nyt muista, kuinka monen kohdalla näin<br />
sanoi, myhäilee Mikko tyytyväisenä opetustyönsä<br />
tuloksista.<br />
Oman ammattikorttinsa Mikko Flyktman<br />
hankki 18-vuotiaana erivapaudella, joten<br />
hänellä on ollut yhdistelmäkortti peräti<br />
56 vuotta. Nykyisestä ajokortistaan Mikko<br />
on tyytyväinen. Täyttäessään 70 vuotta<br />
silloinen laki lopetti yhdistelmäkortin. Vuoden<br />
kuluttua uusi laki antoi mahdollisuuden<br />
lääkärin lausunnon perusteella antaa<br />
kortille jatkoaikaa kaksi vuotta kerrallaan.<br />
– Nyt on toinen jatkoaika menossa. On<br />
se hyvä, ettei ikä ratkaise, vaan mikä on<br />
ihmisen kunto, tuumaa Mikko Flyktman,<br />
jonka yhdistelmäkortti on ehkäpä Suomen<br />
vanhin.<br />
Flyktmanilla, kuten monessa muussakin<br />
puunkuljetusyrityksessä tuskastellaan kuljettajapulan<br />
kanssa.<br />
- Kuljettajia, varsinkaan nosturiauton<br />
kuljettajia ei tahdo löytyä. Alkuun pojat<br />
opettivat, mutta kun kuljettajat hävisivät<br />
mikä mihinkin, niin poikienkin into laantui.<br />
Tällä hetkellä vieraat kuljettajat ovat tosi<br />
päteviä, kertoo Mervi kokemuksistaan.<br />
- Tämä on raju ja kova ala, vaatii sitkeän<br />
12
Tästä lähdetään Versowoodille. Petteri toimii Versowoodille menevien puiden kuljetuspäällikkönä.<br />
ja pitkäjänteisen asenteen kuljettajalta,<br />
jatkaa Mikko. - Kouluttaminen vähän<br />
vanhemmallekin kuljettajalle tekisi hyvää.<br />
Me olimme koulutuksessa ja kyllä sieltä tällainen<br />
konkarikin sai oppia. Minäkin löysin<br />
monta hyvää asiaa auton käsittelystä. Tulee<br />
vähemmän vaurioita ja kulumista. Jopa<br />
tuollainen kuin rajoitinta vasten ajaminen<br />
nostaa polttoainekulutusta kymmenen prosenttia,<br />
se on hirveä määrä. Taloudellinen<br />
ajotapa ei ole nykykalustolla samanlainen<br />
kuin vanhalla kalustolla. On muututtava<br />
ajan myötä, perustelee Mikko koulutuksen<br />
hyötyjä.<br />
Uudet mitat ja painot<br />
Mikko Flyktman Oy:ssä, niin kuin kaikkien<br />
muidenkin puutavara-autoilijoiden<br />
perheissä on keskusteltu tulevasta paino- ja<br />
mittamuutoksesta.<br />
- Tällä hetkellä meillä ei ole investointisuunnitelmia<br />
uuden asetuksen mukaiseen<br />
kalustoon. Katsotaan mitä tapahtuu.<br />
Homma menee vaikeaksi, kun painoja<br />
nostetaan. Varsinkin täällä Keski-Suomen<br />
erittäin mäkisillä metsäteillä se on huono<br />
Vaik ka töitä tehdään kovasti, jää aikaa harrastuksillekin.<br />
Nuorin sisaruksista Petteri<br />
oli lähdössä ravustamaan. Kaikki sisarukset<br />
ajavat Mersuilla.<br />
juttu. Metsäajossa nykyinen kalusto on jo<br />
maksimissaan. Puut saa juuri ja juuri pois<br />
metsästä, aina sekään ei onnistu.<br />
- Talvella on vaikea saada pyöriä pitämään,<br />
vaikka minkälaisia ketjuja käyttäisi.<br />
Kuinka se pyörä sitten pitää, kun painoja<br />
vielä nostetaan? ihmettelee Mikko Flyktman<br />
aidosti.<br />
Jatkuvuus turvattu<br />
Tätä juttua tehtiin Mikko ja Riitta Flyktmanin<br />
kotona. Paikalla olivat myös kaikki<br />
yrityksessä työskentelevät lapset sekä muutamia<br />
lastenlapsia, joita Mikolla ja Riitalla<br />
on yhteensä 17 ja yksi lapsenlapsenlapsi.<br />
Jatkuvuutta yritykselle siis löytyy.<br />
Touhua ja hyörinää talossa oli yllin<br />
kyllin, mutta kaikesta tästä huolimatta<br />
taikka juuri tämän takia yrityksessä tuntuu<br />
olevan lämmin harmonia eri sukupolvien<br />
välillä. Isä Mikko johtaa yritystä vankan<br />
kokemuksensa avulla puuttumatta pikku<br />
asioihin, mutta tunnustaa rehellisesti, että<br />
parannettavaakin on.<br />
Mikko arvostaa lastensa sitoutumista yritykseen.<br />
He ovat tiukkoina aikoina pitäneet<br />
yrityksen pystyssä, omaa selkänahkaa säästämättä.<br />
Lapset arvostavat ja kunnioittavat<br />
vanhempiaan.<br />
- Hyvin meillä yhteistyö sujuu. Joskus<br />
tietysti väitellään ja välillä kipinät sinkoilevat,<br />
mutta sitten taas jatketaan hommia,<br />
eikä niistä sen jälkeen puhuta, kertoo Mervi<br />
sisarusten välisistä suhteista.<br />
Puhuttaessa tilanteesta milloin Mikko<br />
jää eläkkeelle, menee Mikko mietteliääksi.<br />
- Olen sitä paljon miettinyt: kunhan<br />
vain löytyisi oikea johtaja, että porukka<br />
pysyisi yhtenäisenä. Systeemin pitää mennä<br />
kerralla kohdilleen. Sitä ei voi enää sen<br />
jälkeen korjata.<br />
Vaikka Mikko ja Riitta Flyktman pitkän<br />
päivätyön tehneinä vielä eläkeikäisinäkin<br />
painavat täysillä hommia on heillä vapaaaikaakin.<br />
Heillä on mökki Inarissa, jonne<br />
Riitta haastattelun jälkeen lähti ajamaan,<br />
900 kilometrin taivalta kohti hillasoita.<br />
Mikko lähti muutaman päivän jälkeen<br />
.<br />
perään.<br />
– Kyllä minäkin siellä melkein joka kuukausi<br />
pistäydyn, päättää Mikko.<br />
13