Lataa ote kirjasta PDF-tiedostona
Lataa ote kirjasta PDF-tiedostona
Lataa ote kirjasta PDF-tiedostona
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Rauno Salonen<br />
Paavo Vaitovaara, nuorten ystävä<br />
– rohkea merellä ja sodassa
Paavo Vaitovaara, nuorten ystävä<br />
© Rauno Salonen<br />
Ulkoasu: R. Penttinen<br />
Kustantaja: Mediapinta, 2011<br />
ISBN 978-952-235-390-0
Sisällys<br />
Lukijalle...............................................................................7<br />
Paavo muutti Aleksi ja Tuovi Salosen perheeseen...............9<br />
Paavo rakensi laskiaiseksi ”pulkkaradan”<br />
ja ”hullun hevosen” .................................................12<br />
Paavo rakensi palvelusväen kesäkämpän taakse<br />
pyörivän keinun ......................................................14<br />
Paavon hyppyri kotipihalle................................................15<br />
Paavo kiipesi metsäsarkamme pisimpään kuuseen............16<br />
Paavo rakensi pojille polkuauton.......................................17<br />
Paavon ensimmäinen Sun-moottoripyörä..........................18<br />
Kylän suurin ”pääsiääsvalakia” Salosen pellolle ..............19<br />
Aleksi Salonen Alavuden parantolassa 1937,<br />
Paavo isäntänä..........................................................20<br />
Paavo Viinamäki elokuussa 1938 Viipurin<br />
Tervaniemen huoltokouluun ...................................22<br />
Tauri pommitettiin pohjaan – kaikki säilyivät hengissä....24<br />
Rauno Paavon kanssa kirjeenvaihdossa 1938-1977..........25<br />
Paavo Metsäpirtissä peräseinäjokisten rintamalohkolla<br />
ja miinaräjähdys .................................................26<br />
Paavo ja Rauno pyöräilivät Kalajärvelle<br />
juhannusvalvojaisiin 1942.......................................28<br />
Paavo Vaitovaara ja Ensi Laine vihittiin<br />
Jyväskylässä 27.12.1942 .........................................29<br />
Vaitovaara ja Rajamäki ylennettiin kersanteiksi................32<br />
Paavo Vaitovaara ajoi ammatti-ajokortin Vaasassa............32<br />
Paavo pistäytyi myös metsästämässä.................................34<br />
Paavo Vaitovaara hakeutui uudelleen merille....................35<br />
Paavo jäi laivasta lomalle kesä- ja talvikaudeksi<br />
1952-1953................................................................37<br />
Merimiehen kokemuksia....................................................41<br />
Ensillä ja Paavolla oli kolme lasta:<br />
Leena (1944) Liisa ja Matti (1947) .........................44<br />
5
Paavon välietappi, Los Angeles, linjalla<br />
Hamina–Havaiji.......................................................45<br />
Paavo palasi aina retkiltään Saloselle kuin kotiinsa..........46<br />
Kersantti Paavo Vaitovaara ja rakuuna Arvi Luuri<br />
olivat lomalla Salosella ...........................................48<br />
Paavo sijoitti perheensä edulliseen asumiseen ja sai<br />
tulot ”narikan pidosta”.............................................50<br />
Paavo osti Heikkilän kylästä keskeneräisen<br />
omakotitalon, rakensi ja myi sen.............................51<br />
Kaksoset puhuivat omaa kieltään, jota äitikin ymmärsi....52<br />
Paavo toi koululle ja kotiin kasvi- ja<br />
eläinmateriaaleja matkoilta .................................53<br />
Työkalupakki junaan ja ajelin Jawan<br />
Peräseinäjoelle.........................................................55<br />
Paavo rakenteli laivassa Matille purjelaivan......................56<br />
Paavon kahden polven sukupuu Paavon rakkaimmat<br />
harrastukset..............................................................58<br />
Paavon tuliaiset rintamalta: käsikranaatit ja<br />
valopatruunat............................................................60<br />
Paavo rakentamassa peruskorjattavaa Salosen<br />
päärakennusta...........................................................62<br />
Laivapuuseppä Paavo Vaitovaaran viimeinen työ<br />
Kaartusen mökillä....................................................63<br />
Muistosanat läheiselleni,<br />
Paavo Kalervo Vaitovaaralle....................................65<br />
Paavo Vaitovaaran ruumiinsiunaus Seinäjoen Törnävän<br />
Isossa kappelissa 17.5.1986.....................................66<br />
6
Lukijalle<br />
Olen ollut fyysisesti Paavon matkassa yksivuotiaasta lähtien<br />
opittuani kävelemään ja tuntemaan hänet, kun hän saapui kotiini<br />
Aleksi Saloselle Peräseinäjoen Viitalankylään. Hän oli<br />
13-vuotiaana lähtenyt elättämään itseään pois kotoaan Peräseinäjoen<br />
Ojajärvenkylästä aluksi serkkunsa Martti Keskisen<br />
taloon Viitalankylään.<br />
Vuoden kuluttua Keskinen oli tarjonnut Paavoa ”pikkurengiksi”<br />
Saloselle. Näin Paavo siirtyi Louonmäeltä kaksi<br />
kilometriä lähemmäksi kirkkoa, jonne Saloselta oli matkaa<br />
runsaat kahdeksan kilometriä. Paavolle tuli Salosen talo työpaikaksi,<br />
elämänpiiriksi ja kodiksi seitsemän vuoden ajaksi,<br />
kunnes sotaväki kutsui palvelukseen kauas Karjalaan, Viipuriin,<br />
Tervaniemen huoltokouluun.<br />
Paavo varttui Salosella neljän lapsen ja heidän vanhempiensa,<br />
Aleksin ja Tuovin, keskuudessa ja ohjauksessa ahkeraksi<br />
töissään, taitavaksi harrastuksissaan kodin ja kylän nuorison<br />
hyväksi.<br />
7
Paavo muutti Aleksi ja Tuovi Salosen<br />
perheeseen<br />
Paavon vanhempien viljelijäperhe oli alun pitäen asunut suurehkoa<br />
viljelystilaansa Jalasjärven Keskikylässä. Perheen<br />
koko oli kasvanut seitsemän lapsen syntymisen kautta niin<br />
suureksi, että tilan tuotto ei riittänyt kulutusmenojen kasvuun.<br />
Seurauksena oli tilan myynti ja pienemmän tilan osto. Näin<br />
alkoi köyhtyminen ja kulkemisen pitkä kierre.<br />
Paavo syntyi matkan varrella Alavudella 27.2.1917. Muut<br />
paikkakunnat olivat Kurikka, Nurmo, Ilmajoki ja Peräseinäjoki.<br />
Paavon vanhempien perhe asui silloin Peräseinäjoen<br />
Ojajärvenkylässä, kun Paavo muutti asumaan serkkunsa,<br />
Martti ja Siiri Keskisen luokse Peräseinäjoen Viitalankylän<br />
Louonmäelle. Näin alkoi pysyvästi Paavon itsenäinen elämä.<br />
Paavo Viinamäki (myöh. Vaitovaara) oli vasta 13-vuotias poikanen<br />
siirryttyään Martti-serkkunsa perheeseen. Martin talossa<br />
ei ollut tarvetta näin nuorelle pojalle aputyövoimaksi.<br />
Siksi Martti tarjosi serkkuaan Aleksi ja Tuovi Salosen perheeseen.<br />
Vanhin lapsista, Lea, oli viisivuotias, Rauno yksivuotias.<br />
Myöhemmin syntyivät Reijo, Leila ja Laina, Salosen<br />
perhe alkoi vakiintua.<br />
Paavo sopeutui heti Saloselle, sai polkupyörän ja kävi pappilan<br />
renkituvassa rovasti Nurmen rippikoulun. Paavo aikuistui<br />
ja sai ystäviä kylän nuorista, läheisin heistä oli Kauko Rajala.<br />
9
Syyshuurteinen Salonen Alaviitalan koulun tontin nurkkauksesta<br />
kuvattuna vuonna 1954<br />
Paavo toimi lähinaapurin, Viitalan Nuorisoseuran Sovintolatalon<br />
isäntänä. Tehtäviin kuului siivous, lämmitys ja talon<br />
lukitus pienestä korvauksesta. Avain oli Salosella Paavon hallussa.<br />
Paavon miehekkäimpiin harrastuksiin kuului toiminta Peräseinäjoen<br />
Suojeluskunnan piirissä.<br />
Komppanianpäällikkönä oli luutnantti Jorma Kirkkala,<br />
kanttorin poikia. Ampumarata oli seurakunnan omistamalla<br />
alueella. Suojeluskunnan lakkauttamisen jälkeen 1944 ampumarata<br />
jäi pois käytöstä. Seurakunnan maita ja metsiä luovutettiin<br />
siirtoväelle. Paavolla oli sk-kivääri.<br />
Perheen Aleksi-isä joutui Alavudelle tuberkuloosiparantolaan<br />
keuhkovarjostuman vuoksi. Vuonna 1936 19-vuotias Paavo<br />
joutui täyteen vastuuseen viljeltäessä 20 hehtaarin vilja- ja<br />
karjatilaa.<br />
Nuorin lapsista, yksivuotias Laina, sairastui aivokalvontulehdukseen,<br />
eikä silloin ollut antibiootteja vielä käy-<br />
10
tössä. Laina kotiutettiin sairaalasta, hän menehtyi tautiinsa<br />
10.9.1937.<br />
Paavo uhrautui koko voimallaan Salosen perheen hyväksi.<br />
Töiden jälkeen hän huolehti ”sijaisisän” tehtävistä: teki lelut<br />
lapsille, kylvetti pojat saunassa, valvoi heitä hevosajossa tapaturmilta,<br />
kyyditsi polku- ja moottoripyörällä.<br />
Paavo jätti lapsille ikuiset muistot, erityisesti hän suri iloisen<br />
Lainan kuolemaa. Hän teki laudasta ”suojan”, jonka laski arkun<br />
päälle, ennen kuin lapioi haudan umpeen.<br />
Paavo palveli lapsiperheen tukena. Aleksi-isäntä toipui kotihoitoon<br />
ja suunnitteli Paavolle työt.<br />
Hevosajot sujuivat voimia säästämättä, mutta vaativa oli<br />
Paavo hevosellekin. Siitä isäni torui: – Vanhat hevoset kestävät<br />
ajoasi, mutta 5-vuotiasta Konsta-ruunaa on säästettävä.<br />
Iäkäs Pruuni kesti, mutta Konsta alkoi kovasta ajosta kärsiä<br />
ja lopuksi se ontui, siitä ei ollut enää Pruunin pariksi.<br />
Konsta myytiin vuonna 1937 ja Pruunin Osmo-varsa syntyi<br />
samana keväänä. Gabriel Yliselä kuohitsi varsan, se myytiin<br />
Jussi Palomäelle ainoaksi hevoseksi, joka koki Seinäjoen<br />
pommituskoneiden paluulennon, 2/40, aukealla. Palomäki<br />
ohjasi Osmon pommeilta ladon suojaan.<br />
Essi, liinakko kantakirjatamma, ostettiin Seinäjoelta pariksi<br />
Pruunille. Pruuni joutui talvisotaan vielä 27-vuotiaana.<br />
Sota-aikana piti lainata naapurilta parihevosta, jotta kyntö,<br />
äestys ja niitto sujuivat ajallaan. Työt tehtiin vuoroin ja naapurukset<br />
yhteistoimin, myös nuoret olivat täysillä mukana.<br />
Reijo oli 12- ja minä 14-vuotias sodan päätyttyä 9/44. Tuli<br />
tehdyksi paljon talkoita oman kodin töiden ohella. Paras palkka<br />
oli hyvä mieli, joskus tuli markka tai kaksi naapuriavusta.<br />
Tässä työssä voima varttui iän karttuessa.<br />
Paavo kiitteli jo talvisodan jälkeen merille Liinahamariin<br />
lähtiessään, että oli Salosella mielensä mukaan saanut harras-<br />
11
Pellonraivaajat Aleksi Salonen vas, ja Paavo Viinamäki. Puikoissa<br />
kantakirjatamma Essi, taustalla tuleva ”sotaveteraani”<br />
Pruuni,vuosi 1938.<br />
taa ja rakennella kaikkea vapaasti; hakea kaupasta vanerit,<br />
naulat, ruuvit ja maalit talon vastakirjalla, kunhan tulokset<br />
koituivat talon, lasten ja kylänkin nuorten hyväksi. Hän kertoi<br />
useasti vielä myöhempään, että oli saanut käydä Salosen ”ammattikoulua<br />
ja elämänkoulua”.<br />
Paavo rakensi laskiaiseksi ”pulkkaradan”<br />
ja ”hullun hevosen”<br />
Laskiaisrieha vaati yhteistä kokoontumispaikkaa ja mieluista<br />
ohjelmaa nuorille. Aleksi Salosen talon tiekuja tarjosi pihamaalta<br />
maantielle oivan lasketteluradan.<br />
Ainoa vaaranpaikka oli maantielle laskeva, vauhtia lisäävä<br />
12
mäki kohti liikennettä. Siksi laskettelu vaati tarkkaa vartiointia.<br />
Näkyvyys oli laskupaikasta eri suuntiin puoli kilometriä.<br />
Oli katsottava ja kuunneltava liikenteen ääniä, ja valvoja<br />
kumpaankin suuntaan. Reipas pillin vihellys esti liikkeelle<br />
lähdön, autot ja moottoripyörät piti havaita. Mitään vahinkoja<br />
ei koskaan sattunut, nuoret osasivat olla valppaita ”poliiseja”.<br />
Nykyään sellaista urheilua ei sallittaisi, 1930-luvulla liikenne<br />
oli vielä hiljaista.<br />
Pulkkaa käytettiin ilman aisoja ja hevosta laskiaisriehassa<br />
”mäkikelkkana”.<br />
Rata oli loivassa rinteessä ja kujalla metrin levyisenä liukkaassa<br />
jääurassa. Pulkka sai vauhtia ja kyytiin pääsi useita<br />
kerrallaan, iloa riitti kyydissä ja radan sivussa.<br />
Turvallisuutta lisäsi laskuradan vieressä suojaksi luotu<br />
korkea lumivalli.<br />
Pulkkaradan lisäksi oli Rinnon savikaivolle tehty vipukelkka,<br />
”hulluhevonen”. Savikaivon keskelle kesällä ajettiin<br />
pieni saari, johon juntattiin pylväs ja tappi. Metallitappiin<br />
kiinnitettiin 10-metrinen kelkan vipu, noin kaksi metriä tapin<br />
ylitse. Kelkassa oli metallijalas, istuimena oli puinen hevonen,<br />
joka pyöri villisti ympäri.<br />
Olin reilut kuuden vuoden ikäinen, kun Paavo rakensi puuhevosen<br />
nikkaripöydällä. Hän kiinnitti ”hevosen” vivun päähän<br />
nauloilla ja ”korvat” tapeilla kiinnipitoon.<br />
Naapurin Eero suostui ”koekaniiniksi”, istui hepan selkään<br />
ja piti kiinni ”korvista”. Vauhtia lisättiin ja Eero kallisteli<br />
selässä, naulat natisivat uhkaavasti merkkinä irtoamisesta.<br />
”Hevonen” irtosi ja liukui ratsastajineen kauas pellolle pyörien<br />
jään reunan yli. Eero etsi suuntaa kelkalle ja talutti hevostaan<br />
kainalossa, katsojilla oli hauskaa. Pää oli pyörällä ja jalat<br />
solmussa, mutta sinnikkäästi hoipertelija pääsi vivulle.<br />
Paavo lisäsi nauloja hevosen kiinnitykseen ja meni itse<br />
kyydittäväksi selkään.<br />
”Hevonen” todettiin liian kiikkeräksi istuimeksi, sen pai-<br />
13
nopiste piti saada alemmas. Jalaksien päälle Paavo rakensi<br />
kiskonkaaresta selkänojan, säkki laitettiin istuimeksi. Enää ei<br />
pudottu kyydistä, vaikka pyöritettäisiin kuinka lujaa. Niska<br />
kyydissä oli lujilla.<br />
Sääntö oli: ei saa pyrkiä vivulta pois kovasta vauhdista,<br />
koska kelkka tulee päälle.<br />
Tätä sääntöä ei muistanut neljävuotias Reijo-veli, vaan alkoi<br />
juosta toisten perässä. Vipu ennen kelkkaa ennätti heittää<br />
Reijon ylös. Reijo putosi päälleen jäähän. Jäänpalanen leikkasi<br />
reiän Reijon otsaan, josta vuoti runsaasti verta. Reijo<br />
kannettiin läheiseen kotiin, sinne tilattiin Reino Viitalan taksi,<br />
joka vei potilaan lääkäriin!<br />
Tohtori Kytilä peitti reiän ohuella hopealevyllä ja ompeli<br />
haavan usealla tikillä kiinni. Isä oli matkassa ja sai tarkat<br />
hoito-ohjeet, Reijon piti levätä useita päiviä vu<strong>ote</strong>essa. Aivotärähdys<br />
esti nopean parantumisen, uskottiin, että riittävä<br />
kotihoito valvottuna parantaa.<br />
Kunnassa ei ollut sairaalaa, mutta lääkäri oli hyvin osaava<br />
kuntalaisten avuksi. Hän oli halpa ja antoi jopa rahan apteekin<br />
lääkkeisiin todettuaan potilaan köyhäksi. Kytilä antoi potilaille<br />
mukaan salvaa ja lääkkeitä, hän tunsi kaikki asiakkaansa<br />
vuosien ajalta. Aleksi-isä oli välskäri, mutta ihmisten hoitoon<br />
hänellä oli kaapissa lääkkeet.<br />
Reijo vietiin Kytilän tarkastukseen, samalla tikit poistettiin<br />
parantumisen jälkeen.<br />
Paavo rakensi palvelusväen kesäkämpän taakse<br />
pyörivän keinun<br />
Tasaiselle kalliolle ei rakenteita voinut upottaa maahan, vaan<br />
niille porattiin reiät, joihin ne pultattiin. Pystypuut eivät heilu-<br />
14