Karjalan kielen nykytila ja tulevaisuus - Suomalais-Ugrilainen Seura
Karjalan kielen nykytila ja tulevaisuus - Suomalais-Ugrilainen Seura
Karjalan kielen nykytila ja tulevaisuus - Suomalais-Ugrilainen Seura
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Annika PASANEN (Inari)<br />
SUSA/JSFOu 91, 2006<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong><br />
Kirjoitus poh<strong>ja</strong>utuu <strong>Suomalais</strong>-Ugrilaisessa <strong>Seura</strong>ssa 15. lokakuuta 2004 pidettyyn<br />
esitelmään.<br />
1. Kar<strong>ja</strong>laisuuden kultamaa – aina jossain muualla<br />
Ensimmäinen <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kenttätyömatkani suuntautui Vuokkiniemelle vuonna<br />
1999. Yritin haastattelu<strong>ja</strong> tehdessäni havainnoida erityisesti kylän lasten kielitilannetta,<br />
<strong>ja</strong> yleensä kuulosti siltä, että lapset puhuivat <strong>ja</strong> lapsille puhuttiin venäjää.<br />
Myöhemmin samana vuonna selvitin lasten kielitilannetta Uhtualla, <strong>ja</strong> kävi<br />
ilmi, että erittäin harvassa perheessä lapsille puhuttiin kar<strong>ja</strong>laa. Halusin tietää,<br />
onko jossain sellainen kylä, jossa lapset puhuisivat kar<strong>ja</strong>laa. Uhtualaiset olivat<br />
yhtä mieltä siitä, että sellainen on Jyskyjärvi: siellähän kaikki ovat kar<strong>ja</strong>laisia <strong>ja</strong><br />
osaavat kar<strong>ja</strong>laa. Jyskyjärven tilanteeseen tutustuin vuonna 2000. Tällöin sain<br />
paikannimien keruun ohessa sen vaikutelman, että lapset ovat vahvasti venäjänkielisiä,<br />
<strong>ja</strong> toisenlainen tilanne olisikin ihme, sillä lapsille puhutaan kodeissa<br />
venäjää. Jyskyjärveläisiltä kysyin samaa kuin uhtualaisilta: kun kerran heidän<br />
kylässään lapset eivät puhu kar<strong>ja</strong>laa, niin onko sellaista kylää olemassakaan.<br />
Jyskyjärveläiset olivat jo epävarmempia kuin uhtualaiset, mutta aika moni uskoi,<br />
että juuri semmoinen kylä on – Vuokkiniemi.<br />
Sama ilmiö toistuu Kar<strong>ja</strong>lassa laajemminkin. Vienassa uskotaan laa<strong>ja</strong>lti, että<br />
Aunuksessa <strong>ja</strong> muilla eteläisillä alueilla on paljon läpeensä kar<strong>ja</strong>laisia kyliä,<br />
joissa kaikki puhuvat kar<strong>ja</strong>laa. Jotkut aunuksenkar<strong>ja</strong>laiset taas a<strong>ja</strong>ttelevat näin<br />
Vienasta. Kar<strong>ja</strong>laiset tietävät, että heidän <strong>kielen</strong>sä on vakavasti uhanalainen, <strong>ja</strong><br />
se surettaa heitä, mutta he haluavat uskoa, että kaikkialla tilanne ei ole yhtä<br />
paha. Jossakin täytyy olla se kylä, jossa lapset vielä juoksevat kylänraitilla toinen<br />
toisilleen kar<strong>ja</strong>laksi huudellen.<br />
Tämän katsauksen tavoite on otsikkonsa mukaan kuvata kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong>a<br />
<strong>ja</strong> tulevaisuudennäkymiä. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong>an liittyvät keskeisesti<br />
sellaiset käsitteet kuin uhanalaisuus <strong>ja</strong> revitalisaatio. Uhanalaisuus on tila, jossa<br />
<strong>kielen</strong> siirtyminen sukupolvelta toiselle on katkennut tai häiriintynyt. Revitalisaatio<br />
tarkoittaa sananmukaisesti elinvoimaisuuden palauttamista <strong>ja</strong> palautumista,<br />
mutta usein uhanalaisen <strong>kielen</strong> kohdalla kyse on pikemminkin emansipaatiosta,<br />
kokonaan uudenlaiseen asemaan nousemisesta <strong>ja</strong> nostamisesta. Usein puhutaan<br />
myös elvyttämisestä <strong>ja</strong> elpymisestä. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kielellä tarkoitetaan tässä<br />
varsinaiskar<strong>ja</strong>lasta <strong>ja</strong> livvistä eli aunuksenkar<strong>ja</strong>lasta koostuvaa itämerensuomalaista<br />
kieltä <strong>ja</strong> kysymys on nimenomaan <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa puhuttavan kar<strong>ja</strong>lan<br />
tilasta. Ellei toisin mainita, käsite ”Kar<strong>ja</strong>la” viittaakin esityksessäni aina<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavaltaan.
116<br />
Pasanen<br />
2. Kar<strong>ja</strong>laiset <strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>lan kielimuodot<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieltä puhutaan Venäjällä <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa sekä eräillä Sisä-<br />
Venäjän kielisaarekkeilla, etupäässä Tverin alueella (kartta puhuma-alueesta,<br />
ks. Torikka 2004). Suomessa katsotaan olevan noin 5000 kar<strong>ja</strong>lan puhu<strong>ja</strong>a (Jeskanen<br />
2005: 278). Viimeisin väestönlaskenta, josta Venäjän kar<strong>ja</strong>laisten määrä<br />
käy ilmi, suoritettiin vuonna 2002. Laskenta ei anna paljonkaan tietoa vähemmistökielten<br />
<strong>nykytila</strong>nteesta, koska siinä ei systemaattisesti kysytty henkilön<br />
äidinkieltä. Tässä mielessä Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskenta (ks.<br />
esim. IVPN 1989) oli informatiivisempi. Sen mukaan <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa oli<br />
noin 79 000 kar<strong>ja</strong>laista, joista 51,5 % piti kar<strong>ja</strong>laa äidin<strong>kielen</strong>ään. Tasavallan<br />
ulkopuolella oli noin 51 000 kar<strong>ja</strong>laista, joista 23 000 Tverin alueella <strong>ja</strong> loput<br />
muilla kielisaarekkeilla sekä ha<strong>ja</strong>llaan ympäri Neuvostoliittoa.<br />
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan kar<strong>ja</strong>laisia oli Venäjällä noin<br />
93 000, joista <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa noin 66 000 <strong>ja</strong> Tverin alueella noin 15 000.<br />
Koko Venäjällä 53 000 henkeä ilmoitti osaavansa kar<strong>ja</strong>lan kieltä, <strong>ja</strong> tässä luvussa<br />
ovat mukana niin äidin<strong>kielen</strong>ä kuin vieraana <strong>kielen</strong>ä puhuvat. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa<br />
näistä puhujista asui 35 000, joista kar<strong>ja</strong>laisiksi ilmoittautuneita oli<br />
va<strong>ja</strong>a 32 000. Noin 66 000:sta tasavallan kar<strong>ja</strong>laisesta alle puolet osaa siis kar<strong>ja</strong>lan<br />
kieltä jollain tavalla <strong>ja</strong> lisäksi tasavallassa on kolmisen tuhatta ei-kar<strong>ja</strong>laista<br />
kar<strong>ja</strong>lan puhu<strong>ja</strong>a. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallan väkiluku oli vuoden 2002 tilastojen mukaan<br />
noin 716 000 henkeä, joka on yli 70 000 henkeä vähemmän kuin vuoden<br />
1989 väestönlaskennassa. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kaikkien kansojen lukumäärä on pienentynyt,<br />
myös venäläisten. Kar<strong>ja</strong>laisten määrä oli laskenut noin 13 000 hengellä;<br />
1989 heitä oli 10 % tasavallan väestöstä, nyt 9 %. Kar<strong>ja</strong>laisista lähes puolet<br />
asuu maaseudulla, kun useimmilla <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kansoilla kaupunkilaisten osuus on<br />
paljon suurempi. Kar<strong>ja</strong>laisia koskettavat siksi vahvasti ne ongelmat, jotka vaivaavat<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>ja</strong> pitkälti koko Venäjän maaseutua. (VPN 2002; Markianova<br />
2005: 65.)<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kielimuoto<strong>ja</strong> on määritelty monilla tavoin. Tavallisesti päämurteiksi<br />
on laskettu varsinaiskar<strong>ja</strong>la, livvi eli aunuksenkar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> lyydi. Usein kuitenkin<br />
varsinaiskar<strong>ja</strong>la erotetaan kahdeksi päämurteistoksi, vienalaismurteiksi <strong>ja</strong><br />
eteläkar<strong>ja</strong>laismurteiksi eikä lyydiä lasketa kar<strong>ja</strong>lan murteeksi vaan erilliseksi<br />
kieleksi. (Esim. Torikka 2004.) Mm. Tapani Salmisen (1998: 390, 401) mukaan<br />
myös varsinaiskar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> livvi pitäisi luokitella eri kieliksi. Salminen perustelee<br />
kantaansa lähinnä äännehistoriallisesti <strong>ja</strong> toteaa, ettei livvin laskeminen kar<strong>ja</strong>lan<br />
murteeksi ole paremmin perusteltua kuin lyydin tai inkeroisenkaan. Matti Jeskasen<br />
(2005: 271) mukaan on perusteltua pitää erillisinä kielinä jopa kaikkia<br />
kolmea päämurretta – vienankar<strong>ja</strong>laa, livviä <strong>ja</strong> eteläkar<strong>ja</strong>laa, joista jälkimmäistä<br />
Jeskanen nimittää hämäävästi varsinaiskar<strong>ja</strong>laksi. Jeskasen näkemys perustuu<br />
kar<strong>ja</strong>lan murteiden välisiin merkittäviin eroihin, jotka ovat hyvinkin verrattavissa<br />
esim. skandinaavisten kielten välisiin eroihin, <strong>ja</strong> toisaalta siihen, että eri mur-
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 117<br />
teiden puhu<strong>ja</strong>t ovat erilliset kir<strong>ja</strong>kielet luomalla itse halunneet osoittaa kielimuotojensa<br />
autonomiaa.<br />
Kar<strong>ja</strong>lalla ei siis ole yhteistä kir<strong>ja</strong>kieltä. 1930-luvun loppupuolella <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong><br />
autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa oli käytössä eri murteita<br />
yhdistelemällä luotu kir<strong>ja</strong>kieli, jota kirjoitettiin kyrillisin kir<strong>ja</strong>imin <strong>ja</strong> jota juuri<br />
minkään murteen puhu<strong>ja</strong>t eivät kokeneet omakseen (ks. Anttikoski 2003). Aiemmin<br />
1930-luvulla tverinkar<strong>ja</strong>laisilla oli ollut käytössä oma, latinalaiseen kir<strong>ja</strong>imistoon<br />
perustuva kir<strong>ja</strong>kieli (ks. Jeskanen 2003). Muina aikoina kar<strong>ja</strong>laiset<br />
ovat käyttäneet kir<strong>ja</strong><strong>kielen</strong>ä <strong>ja</strong> virallisissa yhteyksissä venäjää, vienankar<strong>ja</strong>laiset<br />
paljon myös suomea. 1980-luvun lopulla, kun <strong>kielen</strong> revitalisaatio tuli mahdolliseksi,<br />
alettiin kehittää yhteistä kar<strong>ja</strong>lan kir<strong>ja</strong>kieltä, mutta hanke on edelleen<br />
kesken. Sen si<strong>ja</strong>an on kehitetty kolme erillistä kir<strong>ja</strong>kieltä: vienankar<strong>ja</strong>lan, livvin<br />
<strong>ja</strong> tverinkar<strong>ja</strong>lan kir<strong>ja</strong>kielet. Myös lyydillä on oma kir<strong>ja</strong>kieli. Näitä kir<strong>ja</strong>kieliä<br />
käytetään vaihtelevassa määrin opetuksessa, kir<strong>ja</strong>llisuudessa <strong>ja</strong> tiedotusvälineissä.<br />
Ilman omaa kir<strong>ja</strong>kieltä ovat jääneet tasavallan eteläkar<strong>ja</strong>laismurteiden puhu<strong>ja</strong>t,<br />
jotka käyttävät <strong>kielen</strong>opetuksessa joko omia murteitaan tai vienankar<strong>ja</strong>lan<br />
kir<strong>ja</strong>kieltä. Yhteisellä kir<strong>ja</strong>kielellä on edelleen kannatta<strong>ja</strong>nsa, mutta suurien<br />
murre-erojen <strong>ja</strong> eri murteiden puhujien asenteiden vuoksi hanke on varsin haastava.<br />
Kar<strong>ja</strong>laisten yhteinen, murre- <strong>ja</strong> piirira<strong>ja</strong>t ylittävä kansallistunne on melko<br />
heikko, eikä vieraan murteen piirteitä sisältävää kir<strong>ja</strong>kieltä ymmärrettävästi<br />
haluta hyväksyä. (Ks. esim. Zaikov 2001: 78–79.)<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallan virallinen kieli on venäjä <strong>ja</strong> kaikki aikeet kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong><br />
virallistamiseksi ovat tähän mennessä kaatuneet (ks. Zaikov 2001: 82). Keväällä<br />
2004 tasavallassa tuli voimaan laki kar<strong>ja</strong>lan, suomen <strong>ja</strong> vepsän kielelle<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavallassa annettavasta valtion tuesta. Lain periaatteellinen merkitys<br />
on suuri: vähemmistökielet katsotaan kansalliseksi omaisuudeksi, jota tasavalta<br />
suojelee <strong>ja</strong> jonka kehittämisestä se ottaa vastuun. Käytännössä laki ei kuitenkaan<br />
takaa juuri minkäänlaisia kielellisiä oikeuksia, sillä velvoitteiden <strong>ja</strong> määräysten<br />
si<strong>ja</strong>an se sisältää suosituksia. Mainitaan esimerkiksi, että <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> alueella<br />
si<strong>ja</strong>itsevissa oppilaitoksissa voidaan opettaa kar<strong>ja</strong>lan, suomen <strong>ja</strong> vepsän kieltä<br />
<strong>ja</strong> että valtiolliset <strong>ja</strong> paikalliset elimet voivat julkaista lake<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> säädöksiä kar<strong>ja</strong>lan,<br />
suomen <strong>ja</strong> vepsän kielellä tasavallan joukkoviestimissä. On pelättävissä,<br />
ettei laki näin väljine muotoiluineen tule johtamaan tarpeeksi tehokkaisiin <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong><br />
vähemmistökielten asemaa parantaviin uudistuksiin. (Markianova 2005:<br />
60–62.)<br />
3. Kielitilanne Uhtualla<br />
Vuonna 1999 Vienan <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> Uhtualla käynnistyi suomalaisen Uhtua-seuran<br />
hallinnoima kielipesähanke, jonka vetäjänä olen toiminut. Hankkeen aikana<br />
Uhtualle on perustettu kaksi kokonaan kar<strong>ja</strong>lan kielellä toimivaa lastentarharyhmää<br />
eli kielipesää, joiden tarkoituksena on saada venäjänkieliset kar<strong>ja</strong>lais-
118<br />
Pasanen<br />
lapset oppimaan kar<strong>ja</strong>lan kieltä. Palaan aiheeseen artikkelin loppupuolella. Tässä<br />
luvussa kuvailen sitä, millainen kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> tila oli Uhtualla hankkeemme<br />
alkaessa. Kielipesähanketta koskevat tiedot sisältyvät vuonna 2003 valmistuneeseen<br />
pro gradu -tutkielmaani (Pasanen 2003).<br />
Uhtua, nykyisin viralliselta nimeltään Kalevala, on Kalevalan piirin keskus,<br />
jossa asuu viitisen tuhatta asukasta. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan<br />
Kalevalan piirin asukkaista kar<strong>ja</strong>laisia oli 36 %. Sain hankkeen alussa tehtäväkseni<br />
selvittää, kuinka suuri osa Uhtuan lapsista osaa kar<strong>ja</strong>laa <strong>ja</strong> millainen kielitilanne<br />
nuorissa perheissä vallitsee. Tein kir<strong>ja</strong>llisen kyselyn Uhtuan viiden lastentarhan<br />
lasten vanhemmille; kyselylomakkeen täytti toinen perheen vanhemmista<br />
<strong>ja</strong> se koski koko perheen kielitilannetta. Sain takaisin 121 lomaketta va<strong>ja</strong>asta<br />
kahdestasadasta. Vastaajien ikiä ei kysytty, mutta ne lienevät 20 <strong>ja</strong> 45 vuoden<br />
välillä, koska kyse oli pikkulasten vanhemmista.<br />
1. a) Mikä on teidän <strong>ja</strong> puolisonne kansallisuus<br />
45 % kar<strong>ja</strong>lainen 40 % venäläinen 14 % muu<br />
1. b) Mikä on lastenne kansallisuus<br />
34 % kar<strong>ja</strong>lainen 46 % venäläinen 7 % muu 11 % ei osaa sanoa<br />
2. Mikä on teidän <strong>ja</strong> puolisonne äidinkieli<br />
18 % kar<strong>ja</strong>la / kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> venäjä 75 % venäjä 4 % muu<br />
3. Mikä on teidän <strong>ja</strong> puolisonne vanhempien äidinkieli<br />
39 % kar<strong>ja</strong>la / kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> venäjä 47 % venäjä 5 % muu 8 % ei osaa sanoa<br />
4. a) Mitä kieltä vanhemmat puhuvat nykyisin perheessänne keskenään<br />
21 % kar<strong>ja</strong>la / kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> venäjä 75 % venäjä 3 % ei osaa sanoa<br />
4. b) Mitä kieltä vanhemmat puhuvat nykyisin perheessänne lapsille<br />
7 % kar<strong>ja</strong>la / kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> venäjä 92 % venäjä 2 % ei osaa sanoa<br />
5. Jos teillä on lapsia koulussa, opiskelevatko he suomen kieltä<br />
53 % kyllä 47 % ei<br />
6. Haluatteko, että nyt lastentarhaa käyvät lapsenne opiskelevat suomea koulussa<br />
72 % kyllä 17 % ei 11 % ei osaa sanoa
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 119<br />
7. Haluatteko, että lapsenne oppii lastentarhassa kar<strong>ja</strong>lan tai suomen kieltä<br />
74 % kyllä 7 % ei 18 % ei osaa sanoa<br />
8. Jos ette osaa kar<strong>ja</strong>laa tai osaatte sitä vähän, haluaisitteko opiskella sitä lisää<br />
41 % kyllä 26 % ei 21 % ehkä 12 % ei osaa sanoa<br />
9. Mitä kielimuotoa haluatte lapsillenne opetettavan<br />
43 % suomi 15 % kar<strong>ja</strong>la 26 % kumpi tahansa 15 % ei osaa sanoa<br />
Taulukko 1. Uhtualaisten vanhempien <strong>kielen</strong>käyttö <strong>ja</strong> kielelliset asenteet.<br />
Taulukossa olen yhdistänyt lomakkeen kysymykset ”Mikä on kansallisuutenne”<br />
<strong>ja</strong> ”Mikä on puolisonne kansallisuus” <strong>ja</strong> laskenut yhteen molempien vanhempien<br />
kansallisuuden. Näin ollen vastanneiden perheiden vanhemmista 45 %<br />
oli kar<strong>ja</strong>laisia. Lapsista 34 % ilmoitettiin kar<strong>ja</strong>laisiksi, mutta useissa vastauksissa<br />
oli kysymysmerkkejä <strong>ja</strong> muita epäröinnin merkkejä: monet interetnisten perheiden<br />
vanhemmat tuntuivat olevan epävarmo<strong>ja</strong> siitä, miksi lapset pitäisi määritellä.<br />
Vanhemmista 18 %:n äidinkieli oli kar<strong>ja</strong>la, isovanhemmista 39 %:n –<br />
jälleen olen yhdistänyt taulukossa vastaa<strong>ja</strong>n <strong>ja</strong> puolison äidin<strong>kielen</strong> sekä vanhempien<br />
äidin<strong>kielen</strong>. 21 % vastaajista ilmoitti, että heidän perheessään vanhemmat<br />
käyttävät keskenään kar<strong>ja</strong>laa tai myös kar<strong>ja</strong>laa. 7 % vastasi, että heidän<br />
perheessään vanhemmat puhuvat lapsille myös kar<strong>ja</strong>laa. Nämä kysymykset oli<br />
kuitenkin suomesta venäjään käännettäessä muotoiltu niin epäselvästi, että<br />
myöhemmin kävi ilmi joidenkin vastaajien ymmärtäneen kysymysten koskevan<br />
lapsuuden perhettään eikä nykyistä perhettään. Melko suurelta prosenttiluku 21<br />
tuntuukin siihen verrattuna, että vain 18 % vanhemmista oli äidinkielisiä kar<strong>ja</strong>laisia.<br />
Väärinkäsityksen kor<strong>ja</strong>sin myöhemmin toisella kyselyllä, johon vastasi<br />
146 vanhempaa. Tällöin 9 % vastaajista, 13 henkilöä ilmoitti, että heidän perheessään<br />
käytetään kar<strong>ja</strong>lan kieltä, joko vanhempien keskinäisessä tai vanhempien<br />
<strong>ja</strong> lasten välisessä kommunikoinnissa.<br />
Kyselyn aikoihin viidestä lastentarhasta yhdessä oli kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> opetusta<br />
<strong>ja</strong> yhdessä opetettiin suomea. Kysymykseen suomen <strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> suhteesta<br />
palaan myöhemmin, samoin kouluissa <strong>ja</strong> lastentarhoissa järjestettyyn kar<strong>ja</strong>lan<br />
<strong>kielen</strong> opetukseen.<br />
Yleistäen Uhtuan kielitilanteesta voi sanoa, että aktiivisen kielitaidon <strong>ja</strong><br />
<strong>kielen</strong>käytön ra<strong>ja</strong>pyykki kulkee 40–50-vuotiaiden kohdalla. Sitä nuoremmista<br />
harva osaa kar<strong>ja</strong>laa niin, että pystyisi kommunikoimaan sillä luontevasti, mutta<br />
monet osaavat kieltä passiivisesti. Osa nuorista on oppinut ymmärtämään kar<strong>ja</strong>laa<br />
kuunneltuaan isovanhempiensa puhuvan sitä, osa on lukenut kieltä koulussa.
120<br />
Pasanen<br />
Monet haastattelemani vanhemmat ovat kertoneet, että perheen lapsille puhuttiin<br />
kar<strong>ja</strong>laa näiden ollessa aivan pieniä, mutta lastentarhaan tai viimeistään<br />
kouluun siirtyminen sai lapset vieroksumaan kar<strong>ja</strong>laa niin, että vanhemmat alkoivat<br />
puhua kotona venäjää. Kuusi vuotta kestäneen kielipesähankkeen aikana<br />
olen itse tavannut Uhtualla yhden ainoan lapsen, joka on alusta asti puhunut<br />
kar<strong>ja</strong>laa koti<strong>kielen</strong>ään <strong>ja</strong> nyt kouluikäisenä puhuu sitä edelleen. Tästä on kiittäminen<br />
lapsen vahvasti kar<strong>ja</strong>lankielistä äitiä, jolle kar<strong>ja</strong>lan valinta kotikieleksi on<br />
ollut itsestäänselvyys:<br />
AP: No oliko se teillä ihan selvä jotta työ rupietta kar<strong>ja</strong>laksi paka<strong>ja</strong>mah<br />
(’puhumaan’) O:lla vai pitikö sitä miettie...<br />
NN: Ka tietysti! Mitä sitä miettie kun iče kar<strong>ja</strong>laksi ni totta hiänki O. kar<strong>ja</strong>laksi.<br />
Eei, kar<strong>ja</strong>laksi.<br />
AP: A nykyjähhän on monet vaikka ollah iče kar<strong>ja</strong>laset niin ei paissa kar<strong>ja</strong>laksi.<br />
NN: No ei kum - meillä ihaŋ - kaikki myö paka<strong>ja</strong>mma koissa kar<strong>ja</strong>laksi da - i<br />
meijän heimolaiset, sukulaiset ihan tavalliset.<br />
AP: Onko siinä mitänä semmoista jykietä (’vaikeaa’), onko semmosie sano<strong>ja</strong><br />
vaikka mitä että voi tietyä kar<strong>ja</strong>laksi tai onko...<br />
NN: – – voit sanuo suomeksi tai venäjäksi! No, mitä jykietä...nykyaikasie<br />
sano<strong>ja</strong> mitä ei ole kar<strong>ja</strong>laŋ - kielessä, ka ne männäh niinki, välipalana.<br />
Suattau sanuo. Onhan nuita lizäkielie vielä!<br />
NN = vuonna 1970 syntynyt informantti<br />
AP = Annika Pasanen<br />
Haastateltu 13.7.2001 Uhtualla<br />
Keski-ikäisten kar<strong>ja</strong>laisten keskuudessa kieltä yleensä osataan <strong>ja</strong> sitä käytetään<br />
vanhusten kanssa tai vaikkapa suomalaisten kanssa kommunikoidessa, mutta<br />
ikäryhmän sisällä <strong>ja</strong> etenkin nuorempien kanssa puhuttaessa dominoi venäjä.<br />
Vanhukset ovat siis ainoa ikäryhmä, joka melko varmasti osaa <strong>ja</strong> puhuu kar<strong>ja</strong>laa<br />
keskenään <strong>ja</strong> usein nuoremmillekin. Lapsille puhutaan tavallisesti vain venäjää.<br />
Vuokkiniemeltä kotoisin oleva nuori kar<strong>ja</strong>lantaitoinen nainen mainitsi minulle<br />
kerran, että hänellä on jonkinlainen sisäsyntyinen esto puhua kar<strong>ja</strong>laa alle<br />
35-vuotiaille – se ei vain onnistu, vaikka tietäisi toisen ymmärtävänkin. Marjut<br />
Aikio (1988: 312) on kuvaillut samanlaista tabua sekä Suomen saamelaisten<br />
että Pohjois-Nor<strong>ja</strong>n kveenien joukossa. Kveenivanhukset yrittivät kerta toisensa<br />
jälkeen puhua Aikion omille nor<strong>ja</strong>ntaidottomille lapsille kveenin si<strong>ja</strong>sta nor<strong>ja</strong>a,<br />
koska heistä oli mahdoton a<strong>ja</strong>tus puhua lapsille kveeniä. Aikiolle he puhuivat<br />
kveeniä, koska aikuisten välisessä kommunikaatiossa se ei ollut tabu.<br />
Uhtua on suuri <strong>ja</strong> venäläistynyt piirikeskus <strong>ja</strong> kielitilanne sen mukainen.
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 121<br />
Pienemmissä <strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>laisemmissa kylissä tilanne on yleisesti ottaen parempi.<br />
Niissä kar<strong>ja</strong>la vallitsee vielä keski-ikäisten joukossa <strong>ja</strong> on jonkin verran nuoria<br />
<strong>ja</strong> lapsia, jotka osaavat kieltä <strong>ja</strong> käyttävät sitä kotonaan, sekä isovanhempia,<br />
jotka sitkeästi puhuvat lapsenlapsilleen kar<strong>ja</strong>laa. Tiettävästi missään kieli ei<br />
kuitenkaan ole niin vahvassa asemassa, että lapset <strong>ja</strong> nuoret puhuisivat sitä keskenään<br />
arkipäiväisessä kommunikoinnissa. Jos nuoret puhuvat keskenään kar<strong>ja</strong>laa,<br />
kyse on tavallisesti vitsailusta: matkitaan humoristisesti esimerkiksi kylän<br />
vanhusten puhetta. Muita tilanteita, joihin nuorison kar<strong>ja</strong>lan puhuminen voi<br />
liittyä, ovat kar<strong>ja</strong>lan käyttö sala<strong>kielen</strong>ä tai venäjänkielisten ärsyttämiseksi.<br />
4. Vuokkiniemen kielitilanteesta<br />
Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen laitoksen opiskeli<strong>ja</strong>t tekivät keväällä<br />
2004 kenttätyömatkan Vienan <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> Vuokkiniemelle. Se on yksi etnisesti <strong>ja</strong><br />
kielellisesti kaikkein kar<strong>ja</strong>laisimmista kylistä, <strong>ja</strong> siellä asuu viitisensataa henkeä.<br />
Yksi ryhmä teki kielisosiologisen kartoituksen, jonka tarkoituksena oli selvittää<br />
kyläläisten kielellisiä asenteita <strong>ja</strong> <strong>kielen</strong>käyttöä. Opiskeli<strong>ja</strong>t haastattelivat 52<br />
informanttia, joista nuorimmat olivat noin 20-vuotiaita <strong>ja</strong> vanhimmat lähes 90-<br />
vuotiaita. Haastatelluista 46 oli oppinut ensimmäisenä <strong>kielen</strong>ään kar<strong>ja</strong>lan, kaksi<br />
venäjän <strong>ja</strong> neljä molempia yhtä aikaa. Ensimmäisenä opittu kieli on yleisesti<br />
ottaen sama kuin se, minkä haastatellut määrittelivät äidinkielekseen: 47 informanttia<br />
ilmoitti äidinkielekseen kar<strong>ja</strong>lan. Nykyisessä <strong>kielen</strong>käytössä kar<strong>ja</strong>lan<br />
osuus on pienempi. 35:llä kar<strong>ja</strong>la oli edelleen yleisin kieli – kieli, jota henkilö<br />
oman käsityksensä mukaan puhuu eniten – <strong>ja</strong> 26:lla ainoa kotikieli. Lopuilla<br />
koti<strong>kielen</strong>ä oli kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> venäjä tai pelkkä venäjä. 52 informantista vain yhdeksällä<br />
informantilla venäjä oli yleisin kieli <strong>ja</strong> seitsemällä ainoa kotikieli, joten<br />
Vuokkiniemeä voi pitää kielellisesti hyvinkin kar<strong>ja</strong>laisena kylänä. Siitä huolimatta<br />
kieli ei monissakaan perheissä siirry seuraaville sukupolville. (Kuokkala<br />
et al. 2004.)<br />
Suurin osa haastatelluista oli kar<strong>ja</strong>laisten vanhempien lapsia <strong>ja</strong> naimisissa<br />
kar<strong>ja</strong>laisen kanssa. Tässä suhteessa tilanne on varsin erilainen kuin Uhtualla,<br />
jossa seka-avioliitot ovat olleet hyvin yleisiä jo 1950-luvulla. Vuokkiniemellä<br />
seka-avioliitto ei myöskään ole välttämättä tarkoittanut sitä, että venäjästä tulisi<br />
puolisoiden keskinäinen tai vanhempien <strong>ja</strong> lasten välinen kieli. Ns. sekaperheissä<br />
molemmat vanhemmat ovat puhuneet lapsille omia äidinkieliään. Osa kylän<br />
alunperin venäjänkielisestä väestöstä on vuosikymmenien kuluessa jopa niin<br />
vahvasti kar<strong>ja</strong>laistunut, että on puhunut omille lapsilleen kar<strong>ja</strong>laa. (Kuokkala et<br />
al. 2004.)<br />
5. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> opetus kouluissa <strong>ja</strong> lastentarhoissa<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieltä ruvettiin opettamaan 1980-luvun lopussa. Lukuvuoteen 1995–
122<br />
Pasanen<br />
1996 saakka sekä kar<strong>ja</strong>laa opettavien koulujen että kar<strong>ja</strong>laa opiskelevien lasten<br />
lukumäärä nousi <strong>ja</strong>tkuvasti: enimmillään kar<strong>ja</strong>laa opiskeli 60 koulussa yli 2500<br />
lasta. Sitten alkoi alamäki, joka <strong>ja</strong>tkuu edelleen: lukuvuonna 2003–2004 kar<strong>ja</strong>laa<br />
opiskeli enää noin 1800 lasta 49 koulussa. Suomen <strong>ja</strong> vepsän <strong>kielen</strong> opetuksessa<br />
kehitys on ollut samansuuntaista, sillä viime vuosina molempien opetus<br />
on vähentynyt radikaalisti. Virallinen syy on rahapula. Kun koulujen rahatilanne<br />
on yleisen taloudellisen tilanteen mukana heikentynyt, on ollut helpointa tinkiä<br />
kansallisten kielten opetuksesta, jota pidetään pienten ryhmäkokojen takia kalliina<br />
<strong>ja</strong> joka on muutenkin yleensä valinnaisaineen asemassa. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> opetuksen<br />
järjestämistä on alusta asti haitannut se, että päteviä opettajia on ollut vaikea<br />
saada etenkin pieniin kyliin. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> opettajia koulutetaan kahdessa<br />
tasavallan pääkaupungin Petroskoin korkeakoulussa. Heitä valmistuu joka vuosi<br />
periaatteessa aivan riittävä määrä tasavallan <strong>kielen</strong>opetuksen tarpeisiin nähden,<br />
mutta vastavalmistuneet etsivät mieluummin paremmin palkattua <strong>ja</strong> arvostettua<br />
työtä. (Markianova 2005: 63–64; Zaikov 2000: 27–29.) Tämä ongelma koskee<br />
monien muidenkin vähemmistökielten opetusta Venäjällä.<br />
Tilastojen mukaan vain neljäsosa kar<strong>ja</strong>laisista lapsista opiskelee koulussa<br />
kar<strong>ja</strong>laa. Monilla paikkakunnilla opetusta on vain tietyillä luokilla, joilla sattuu<br />
olemaan tarpeeksi kar<strong>ja</strong>laislapsia tai halukas opetta<strong>ja</strong>. Kieltä opetetaan usein<br />
vapaaehtoisena valinnaisaineena tai kerhossa, mikä tarkoittaa sitä, että tunnit on<br />
järjestetty ylimääräisinä muun opetuksen jälkeen, tai että ne korvaavat jonkun<br />
muun, mahdollisesti mieluisamman aineen. (Zaikov 2001: 80–81.) Tämä ei ole<br />
omiaan lisäämään kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> suosiota koululaisten keskuudessa.<br />
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieltä opetetaan koulujen lisäksi monissa <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> lastentarhoissa.<br />
Viime vuosina tosin myös lastentarhojen <strong>kielen</strong>opetus on vähentynyt. Tavallisesti<br />
kyse on kerran tai kaksi kertaa viikossa järjestettävistä lyhyistä leikki- <strong>ja</strong><br />
laulutuokioista, joiden tuloksena lapset oppivat yksittäisiä sano<strong>ja</strong>, fraase<strong>ja</strong> <strong>ja</strong><br />
laulu<strong>ja</strong>. (Zaikov 2000: 25–26.) Pro gradu -tutkielmassani olen kuvannut tällaisen<br />
nähdäkseni puhtaasti symbolisen opetuksen tuloksia eräässä uhtualaisessa<br />
lastentarhassa <strong>ja</strong> esittänyt, että juuri symboliset tukitoimet ovat vaarallisia uhanalaisen<br />
<strong>kielen</strong> elvyttämisvaiheessa, koska ne antavat helposti valheellisen positiivisen<br />
kuvan <strong>kielen</strong> tilasta (Pasanen 2003: 34, 50; <strong>kielen</strong>vaihdon naamioitumisesta<br />
ks. Aikio 1988: 302–303). Kun otetaan huomioon kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> vähäinen<br />
käyttö koti<strong>kielen</strong>ä, ei parhaimmillaankin vain muutaman viikkotunnin laajuinen<br />
<strong>kielen</strong>opetus voi mitenkään riittää siihen, että lapset <strong>ja</strong> nuoret saavuttaisivat<br />
sujuvan, aktiivisen kielitaidon <strong>ja</strong> kokisivat <strong>kielen</strong> käyttämisen mielekkääksi.<br />
6. Suomea vai kar<strong>ja</strong>laa<br />
Kyselyssä uhtualaisten pikkulasten vanhemmille tuli esille suomen <strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>lan<br />
<strong>kielen</strong> suhde. Kysymys on a<strong>ja</strong>nkohtainen koko Kar<strong>ja</strong>lassa, mutta erityisesti Vienassa.<br />
Suomen kielellä on perinteisesti vahva asema erityisesti vienankar<strong>ja</strong>lais-
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 123<br />
ten sivistys<strong>kielen</strong>ä: se on ollut koulujen opetuskieli <strong>ja</strong> kir<strong>ja</strong>llisuuden kieli. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong><br />
<strong>kielen</strong> viljely opetuksessa <strong>ja</strong> kulttuurissa tuli mahdolliseksi vasta 1980-<br />
luvun lopulla. Osa vienankar<strong>ja</strong>laisista on edelleen sitä mieltä, että kar<strong>ja</strong>laisten<br />
kir<strong>ja</strong><strong>kielen</strong>ä pitää olla nimenomaan suomi. Jo käsitteellä ”kar<strong>ja</strong>lan kieli” on<br />
monien mielessä vieras <strong>ja</strong> vieroksuttu kaiku, koska sillä ymmärretään tarkoitettavan<br />
paremminkin livviä kuin vienankar<strong>ja</strong>laisten kielimuotoa. Melko tavallinen<br />
asenne vienankar<strong>ja</strong>laisten keskuudessa on se, että livvi on huvittavaa sekakieltä,<br />
jolla ei ole mitään tekemistä vienankar<strong>ja</strong>lan kanssa, <strong>ja</strong> jotkut vienankar<strong>ja</strong>laiset<br />
jopa nimittävät omaa kieltään sekaannuksen välttämiseksi mieluummin suomeksi<br />
kuin kar<strong>ja</strong>laksi. Toisaalta osa vienankar<strong>ja</strong>laisista kannattaa nimenomaan<br />
kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> opetusta <strong>ja</strong> omaa kir<strong>ja</strong>kieltä eikä hyväksy kar<strong>ja</strong>lan korvaamista<br />
suomella. <strong>Seura</strong>avissa esimerkeissä tulevat esille kaksi erilaista kantaa.<br />
1. NN: – – mie sitä Neuvosto-Kar<strong>ja</strong>la -lehtie, miula tämä on, viimesessäki<br />
ol - lehessä siinä kaikkie näitä juttu<strong>ja</strong> tämän kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> elvyttämisestä.<br />
Siinä kun ei suomen kielestä puhuta kum - puhutah kar<strong>ja</strong>lan kielestä. No<br />
sielä Vepsän voolostissa on jo, koulussa opetetah vepsän kieltä, on tässä televisiossa<br />
näytetty. No mie en tiijä.<br />
AP: Jotta sie olet sitä mieltä jotta suomea pitää opettaa<br />
NN: Suomea, tämän kar<strong>ja</strong>lan myö tiijämmä niinki. Ta - i meil on nämä<br />
meijäŋ - kir<strong>ja</strong>ili<strong>ja</strong>t, ne on kaikki suomeŋ - kielellä kirjutettu kir<strong>ja</strong>t. – –<br />
NN = Vuonna 1929 syntynyt informantti<br />
AP = Annika Pasanen<br />
Haastateltu 14.10.1999 Uhtualla<br />
2. AP: Tässä Uhtuollakin tuntuu olevan semmosie ihmisie joittem - mielestä<br />
– – suomea vain pitäis [käyttää opetus- <strong>ja</strong> kir<strong>ja</strong><strong>kielen</strong>ä], niin mitä sie semmosesta<br />
a<strong>ja</strong>ttelet<br />
NN: No mintäh Ei se ole kar<strong>ja</strong>laiset pahempi kun toiset kansat, mie ihan<br />
a<strong>ja</strong>ttelen, sama kieli kun i toiset. – – Minusta se ei ole oikein kulttuuriset<br />
(’sivistyneitä’) ken sanotah että kar<strong>ja</strong>lan kieli on pahempi kun toiset kielet.<br />
NN = Vuonna 1966 syntynyt informantti<br />
AP = Annika Pasanen<br />
Haastateltu 13.5.2001 Uhtualla<br />
Kysymyksen perusteellinen käsittely edellyttäisi pitkälle kar<strong>ja</strong>laisten <strong>ja</strong> <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong><br />
tasavallan historiaan pureutumista. Siihen ei ole tässä yhteydessä mahdollisuutta<br />
– esitän huomioita vain tämänhetkisestä tilanteesta. Niin <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kuin Suomenkin<br />
puolella ehdotetaan joskus yksinkertaista ratkaisua kar<strong>ja</strong>laisten kir<strong>ja</strong>kielikysymykseen:<br />
kar<strong>ja</strong>la puhe<strong>kielen</strong>ä, suomi kir<strong>ja</strong><strong>kielen</strong>ä (esim. Nieminen 2002).<br />
Tällöin kielletään se tosiasia, että nuorempien sukupolvien keskuudessa puhe<strong>kielen</strong>ä<br />
ei ole kar<strong>ja</strong>la vaan venäjä. Jos kar<strong>ja</strong>lan käyttö kouluissa, tiedotusväli-
124<br />
Pasanen<br />
neissä <strong>ja</strong> kir<strong>ja</strong>llisuudessa korvataan suomen kielellä, kar<strong>ja</strong>lan kieli elää pian<br />
enää vanhusten puhe<strong>kielen</strong>ä.<br />
Ihannetilanne olisi varmasti se, että kar<strong>ja</strong>la <strong>ja</strong> suomi voisivat elää <strong>ja</strong> kukoistaa<br />
tasavallassa rinnakkain. Suomen kielelle kohdistettu tuki on kuitenkin usein<br />
suoraan pois kar<strong>ja</strong>lalta. Konkreettinen esimerkki tästä on koulujen <strong>kielen</strong>opetus.<br />
Resursse<strong>ja</strong> on niukasti eikä monen vähemmistö<strong>kielen</strong> opiskelua pidetä mielekkäänä.<br />
Jos opetettavaksi kieleksi valitaan suomi, kar<strong>ja</strong>lan opetus jää todennäköisimmin<br />
sivuosaan – sitä pidetään mukana korkeintaan rikastuttavana <strong>ja</strong> mielenkiintoisena<br />
lisänä, vailla varsinaisia funktioita. Tällainen on tilanne ainakin<br />
Vienassa.<br />
Suomen <strong>kielen</strong> suosio on ymmärrettävää, sillä suomen <strong>kielen</strong> taito avaa välittömiä<br />
<strong>ja</strong> konkreettisia mahdollisuuksia, kun taas kar<strong>ja</strong>lan taidosta koituva<br />
hyöty on vaikeammin nähtävissä. 1990-luvun alussa kar<strong>ja</strong>laisille avautui mahdollisuus<br />
kanssakäymiseen suomalaisten kanssa <strong>ja</strong> silloin suomen <strong>kielen</strong> taito<br />
nousi nopeasti suureen arvoon. Haastattelemani uhtualaiset ovat järjestään sitä<br />
mieltä, että kanssakäyminen suomalaisten kanssa on tehnyt kar<strong>ja</strong>laisille hyvää <strong>ja</strong><br />
saanut monet puhumaan unohtunutta äidinkieltään. Aikuisten kar<strong>ja</strong>laisten kohdalla<br />
suhteet suomeen <strong>ja</strong> suomalaisiin varmasti toimivatkin näin, mutta riittävätkö<br />
ne kannattelemaan kar<strong>ja</strong>laisuutta seuraavalle sukupolvelle Kuten Pekka<br />
Zaikov (2001: 79) kysyy: jos Suomen-suhteet <strong>ja</strong> suomen kieli olisivat pätevä<br />
ase venäläistymistä vastaan, niin miksi <strong>kielen</strong>vaihto venäjään kiihtyy <strong>ja</strong>tkuvasti<br />
<strong>ja</strong> miksi kodeissa puhutaan venäjää eikä suomea Entäpä turismi, jonka merkityksestä<br />
Kar<strong>ja</strong>lassa puhutaan paljon: kuinka kauan esimerkiksi suomalainen<br />
kulttuurimatkaili<strong>ja</strong> <strong>ja</strong>ksaa innostua Kar<strong>ja</strong>lasta, jos kar<strong>ja</strong>lan kieli jää elämään<br />
vain kansanperinne-esityksissä, elävänä puhe<strong>kielen</strong>ä on venäjä <strong>ja</strong> palvelunsa<br />
turisti saa samalla suomen kielellä kuin missä tahansa päin Suomea<br />
Kuinka tavallista tai mahdollista maailman kielivähemmistöjen keskuudessa<br />
lienee se, että vähemmistö voisi säilyttää oman kulttuurinsa <strong>ja</strong> identiteettinsä<br />
toisen, läheisen kielimuodon avulla Tätä kysymystä on käsitelty jonkin verran<br />
hil<strong>ja</strong>ttain kir<strong>ja</strong><strong>kielen</strong> saaneiden itämerensuomalaisten kielimuotojen kohdalla.<br />
Leena Huss, joka on tutkinut mm. kveenin <strong>ja</strong> meän<strong>kielen</strong> revitalisaatiota, on<br />
esittänyt (Huss 1999: 26, 190), että suomen <strong>kielen</strong> valinta kouluopetuksessa<br />
oman kielimuodon kustannuksella on ongelmallinen ratkaisu. Tällöin vähemmistö<br />
helposti hylkää sekä suomen <strong>kielen</strong>, joka koetaan liian vieraaksi, jotta<br />
siitä olisi oman identiteetin rakenta<strong>ja</strong>ksi, että oman kielimuotonsa. Onhan suomen<br />
<strong>kielen</strong> valinta selvä merkki oman kielimuodon toisarvoisuudesta.<br />
7. Kar<strong>ja</strong>laiset ryssät<br />
Kesällä 2000 haastattelin Jyskyjärvellä noin 65-vuotiasta kar<strong>ja</strong>laismiestä. Mies<br />
oli puhunut lapsilleen kar<strong>ja</strong>laa, mutta nämä olivat puhuneet omille lapsilleen<br />
venäjää, joten lapsenlapset eivät juurikaan osanneet kar<strong>ja</strong>laa. Yritin muodostaa
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 125<br />
kuvaa perheen kielitilanteesta <strong>ja</strong> miehen kielellisistä asenteista. Lapsenlapsista<br />
kysyttäessä mies huitoi näiden suuntaan happamana: eivät ne osaa, kehnot, venäjää<br />
vain pälpättävät. ”Voi työ saatanan kar<strong>ja</strong>laiset ryssät!” noitui mies leikillisesti<br />
ohi juoksentelevia lapsia. Kar<strong>ja</strong>lainen ryssä – mikä se on Ilmeisesti juuriltaan<br />
kar<strong>ja</strong>lainen, mutta kar<strong>ja</strong>lan kieltä taitamaton ihminen. Sellainen, jonka<br />
pitäisi osata kieltä, mutta joka ei osaa. Sellainen, joita on nyt <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> tasavalta<br />
puolillaan.<br />
Miehen sadattelu hei<strong>ja</strong>staa asennetta, joka ei ole harvinainen vanhempien<br />
kar<strong>ja</strong>laisten parissa: taipumusta syyttää lasten venäjänkielisyydestä lapsia itseään.<br />
Usein haastatteluissa tulee esille seuraavanlaisia kommentte<strong>ja</strong>: ”Eivät ne<br />
halua oppia kar<strong>ja</strong>laa.” ”Olen minä yrittänyt puhua niille kar<strong>ja</strong>laa, mutta ne vain<br />
nauravat.” Ilmiö ei ole tyypillinen vain kar<strong>ja</strong>laisten vaan myös monien muiden<br />
uhanalaisten kieliyhteisöjen parissa <strong>ja</strong> liittyy nähdäkseni psyykkisiin puolustusmekanismeihin,<br />
joilla uhanalaisen <strong>kielen</strong> puhu<strong>ja</strong> pyrkii pehmentämään <strong>kielen</strong>vaihdon<br />
todellisuutta.<br />
Erityisesti kar<strong>ja</strong>laisvanhusten parissa <strong>kielen</strong> tilasta keskusteleminen herättää<br />
usein surun <strong>ja</strong> vihan tunteita, jotka voivat kohdistua niin muihin vähemmistön<br />
jäseniin kuin enemmistöyhteiskuntaan. <strong>Seura</strong>avanlaisia kommentte<strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>laiskotien<br />
<strong>kielen</strong>valinnasta olen saanut yli 80-vuotiailta kar<strong>ja</strong>laisnaisilta:<br />
1. NN: Siinä hyö kačo viärin ruatah (’tekevät’) kun mamma pappa kaikki<br />
kar<strong>ja</strong>laiset ollah ta lapsilla venäjyä paissah (’puhuvat’). Lapset hyö ollah<br />
kus - seinät, ei ymmärretä.<br />
NN = Vuonna 1915 syntynyt informantti<br />
Haastateltu 6.1.1999 Vuokkiniemellä<br />
2. NN: Ne kun peijoonit männäh niiv - viisahiksi jotta ei kun sitä venäjyä<br />
vain munkelletah (’mongertavat’). Niin siännyttäy (’suututtaa’) jotta.<br />
NN = Vuonna 1914 syntynyt informantti<br />
Haastateltu 12.3.2000 Uhtualla<br />
8. Kielipesä <strong>kielen</strong> siirtäjänä<br />
Kar<strong>ja</strong>laisten kielitilannetta leimaa tällä hetkellä se pahaenteinen seikka, että<br />
yksittäistapauksia lukuun ottamatta kieli ei enää välity kodeissa vanhemmilta<br />
lapsille. Vanhemmat eivät puhu lapsilleen kar<strong>ja</strong>laa, koska eivät katso osaavansa<br />
sitä itse kunnolla, ovat tottuneet puhumaan venäjää, eivät <strong>ja</strong>ksa taistella muuten<br />
täysin venäjänkielisessä ympäristössä, pelkäävät kar<strong>ja</strong>lankielisyyden haittaavan<br />
etenemistä elämässä, haluavat säästää lapsensa traumaattisilta kokemuksilta <strong>ja</strong><br />
niin edelleen. Mitä tällaisessa tilanteessa on tehtävissä<br />
Yksi mahdollinen vaihtoehto on kielipesä. Kielipesä on vähemmistökielinen<br />
kielikylpyryhmä, joka on tarkoitettu vähemmistöperheiden alle kouluikäis-
126<br />
Pasanen<br />
ten lasten päivähoitopaikaksi. Kielipesässä heille puhutaan alusta asti yksinomaan<br />
ko. vähemmistökieltä. Lapset alkavat ymmärtää kieltä nopeasti <strong>ja</strong> a<strong>ja</strong>n<br />
mittaan puhua sitä itsekin. Kielipesämetodi perustuu johdonmukaiseen kohde<strong>kielen</strong><br />
puhumiseen, lasten suureen kielelliseen kapasiteettiin <strong>ja</strong> kodinomaiseen,<br />
rohkaisevaan ilmapiiriin. Lasten tullessa kielipesään enemmistökielisinä tai<br />
lainkaan kieltä osaamatta – jos kyseessä ovat hyvin pienet lapset – heille puhutaan<br />
kohdekieltä tarpeeksi selvästi <strong>ja</strong> konkreettisesti, puhetta eleillä tehostaen.<br />
Jo muutaman viikon sisällä lapset ymmärtävät yksinkertaisia kehotuksia <strong>ja</strong> kysymyksiä.<br />
Noin puolessa vuodessa lapset ymmärtävät opettajien jokapäiväistä<br />
puhetta. He alkavat käyttää vähemmistö<strong>kielen</strong> sano<strong>ja</strong> <strong>ja</strong> fraase<strong>ja</strong> enemmistökielisessä<br />
puheessaan hyvin nopeasti <strong>ja</strong> ihannetapauksessa muodostaa lauseita<br />
muutaman kuukauden sisällä. Parhaassa tapauksessa lapset alkavat puhua kielipesän<br />
kohdekieltä parin vuoden kuluessa <strong>ja</strong> kouluikään mennessä he ovat toiminnallisesti<br />
kaksikielisiä.<br />
Kielipesämenetelmä on levinnyt maailman uhanalaisten kielivähemmistöjen<br />
pariin Aotearoan eli Uuden-Seelannin maoreilta. Maorin <strong>kielen</strong> tila on 1980-<br />
luvun alussa aloitetun kielipesätoiminnan <strong>ja</strong> sen myötä omakielisen kouluopetuksen<br />
ansiosta kohentunut merkittävästi. Kielipesätoiminnalla on ollut merkittävä<br />
rooli monien muidenkin uhanalaisten vähemmistökielten, esimerkiksi havaijin<br />
revitalisaatiossa. (Ks. esim. Hinton & Hale 2001.)<br />
Kar<strong>ja</strong>lassa kielipesätoiminta on saanut <strong>ja</strong>lansi<strong>ja</strong>a Uhtualla, jonne perustettiin<br />
kielipesäryhmät vuosina 2000 <strong>ja</strong> 2002. Ryhmissä on yhteensä 35 lasta <strong>ja</strong><br />
viitisentoista lasta on jo siirtynyt niistä kouluun. Uhtualle idea saatiin Suomen<br />
inarinsaamelaisilta, joiden kielipesä on toiminut menestyksekkäästi vuodesta<br />
1997 <strong>ja</strong> muodostunut <strong>kielen</strong> revitalisaation merkittävimmäksi tekijäksi. Inarinsaamenkielisiä<br />
lapsia on nyt useita kymmeniä <strong>ja</strong> koulussa annetaan omakielistä<br />
aineopetusta lähes kaikissa aineissa. (Inarinsaamelaisten kielipesätoiminnasta<br />
Olthuis 2000 <strong>ja</strong> 2003 <strong>ja</strong> Pasanen 2004; Uhtuan kielipesätoiminnasta Pasanen<br />
2003 <strong>ja</strong> 2005.)<br />
Kielipesä voi parhaimmillaan vaikuttaa vähemmistö<strong>kielen</strong> tilaan hyvin monella<br />
tasolla. Jo kielipesän perustaminen on niin enemmistölle kuin vähemmistölle<br />
merkittävä viesti vähemmistö<strong>kielen</strong> tärkeydestä. Se lisää <strong>kielen</strong> arvostusta<br />
<strong>ja</strong> saattaa sitä kautta vaikuttaa vähemmistö<strong>kielen</strong> puhujien kielelliseen käyttäytymiseen.<br />
Kielipesä vaikuttaa näkyvimmin siihen väestönosaan, jonka varassa<br />
<strong>kielen</strong> <strong>tulevaisuus</strong> on – lapsiin. Jokainen kielipesässä kaksikielistynyt vähemmistölapsi<br />
on suunnaton voimavara <strong>kielen</strong> <strong>ja</strong> kulttuurin tulevaisuutta a<strong>ja</strong>tellen.<br />
Kielipesä voi vaikuttaa kotien <strong>kielen</strong>valintaan niin, että vanhemmat alkavat<br />
opetella vähemmistökieltä tai puhua sitä uudestaan. Lasten isovanhemmat, muut<br />
sukulaiset <strong>ja</strong> koko yhteisön jäsenet voivat innostua käyttämään vähemmistökieltä<br />
lasten kanssa omien kykyjensä mukaan. Kielipesän suurin merkitys <strong>kielen</strong><br />
revitalisaatiossa onkin ehkä se, että se koskettaa jollain lailla kaikkia yhteisön<br />
jäseniä <strong>ja</strong> nimenomaan aivan tavallisia <strong>kielen</strong>puhujia. Tämä on tärkeää, sillä
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 127<br />
maailman uhanalaisia vähemmistökieliä koskevassa tutkimuksessa on havaittu,<br />
että yksi yleisimpiä syitä kielellisen revitalisaation epäonnistumiseen on revitalisaation<br />
rajoittuminen pienen aktivistijoukon piiriin (esim. Huss 1999: 27 <strong>ja</strong><br />
siellä mainittu kir<strong>ja</strong>llisuus).<br />
9. Kar<strong>ja</strong>laiset <strong>kielen</strong>vaihdon kierteessä<br />
Saamelaisten <strong>kielen</strong>vaihtoa tutkinut Marjut Aikio puhuu <strong>kielen</strong>vaihdon kierteestä.<br />
Tämä tarkoittaa tilannetta, jossa vähemmistö<strong>kielen</strong> puhumista ei tueta eikä<br />
sille luoda edellytyksiä, koska sitä puhutaan niin vähän, <strong>ja</strong> edellytysten <strong>ja</strong> tuen<br />
puuttuessa kieltä puhutaan yhä vähemmän. Aikion mukaan <strong>kielen</strong>vaihdon loppuvaiheessa<br />
vähemmistöyhteisössä asettuvat vastakkain omaan, hyljeksittyyn<br />
kieleen liittyvä häpeä <strong>ja</strong> <strong>kielen</strong> menettämisestä johtuva suru. Samaan aikaan<br />
yhteisö toisaalta pyrkii eroon äidinkielestään esim. puhumalla lapsille enemmistökieltä<br />
<strong>ja</strong> toisaalta suree oman <strong>kielen</strong> katoamista. Kielen traagista tilaa ei ehkä<br />
haluta myöntää, vaikka se tajutaan. Itsepetosta pidetään yllä rituaalinomaisella<br />
<strong>kielen</strong>käytöllä: aloitetaan keskustelu tervehtimällä omalla kielellä, sitten siirrytään<br />
varsinaiseen keskusteluun enemmistökielellä. Itselle <strong>ja</strong> toisille uskotellaan,<br />
että omaa kieltä puhutaan edelleen, haastattelutilanteissa <strong>kielen</strong>käyttöä liioitellaan.<br />
(Aikio 1988: 302, 313.) Nämä ilmiöt ovat varsin tuttu<strong>ja</strong> myös kar<strong>ja</strong>laisten<br />
parista. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong>tutkijoista ainakin Anneli Sarhimaa (1999: 83) on raportoinut<br />
kar<strong>ja</strong>laisten informanttien taipumuksesta liioitella kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> käyttöään.<br />
Usein vaikuttaa siltä, että henkilö vilpittömästi uskoo puhuvansa kar<strong>ja</strong>laa paljon<br />
enemmän kuin todellisuudessa puhuu. Itse olen törmännyt liioittelutendenssiin<br />
erityisen vahvasti Uhtuan kielipesälasten vanhempia haastatellessani: kaikilla<br />
heistä on ilmeinen tarve vakuuttaa, että kar<strong>ja</strong>lan puhuminen kodeissa on lisääntynyt<br />
merkittävästi. Todellisuudessa näin on käynyt muutamassa perheessä,<br />
useimmissa vallitsee edelleen venäjä.<br />
Kar<strong>ja</strong>lassa järjestettävissä juhlissa <strong>ja</strong> seminaareissa on tavallista, että kar<strong>ja</strong>lainen<br />
puhu<strong>ja</strong> astuu lavalle, tervehtii 95-prosenttisesti kar<strong>ja</strong>laisia kuulijoitaan<br />
kar<strong>ja</strong>laksi <strong>ja</strong> siirtyy sitten – mahdollisesti anteeksi pyydellen – pitämään varsinaisen<br />
puheenvuoronsa venäjäksi. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieli pääsee esille kulttuuriohjelmassa,<br />
kun venäjänkieliset lapset esiintyvät kar<strong>ja</strong>laksi. Venäjän <strong>kielen</strong> valintaa<br />
työkieleksi perustellaan rationaalisuudella. Paikalla on aina joku, joka ei osaa<br />
kar<strong>ja</strong>laa, tai vähintäänkin eri kielimuotojen puhujia, <strong>ja</strong> joka tapauksessa kaikki<br />
osaavat venäjää <strong>ja</strong> tulkkaamiseen menisi aikaa <strong>ja</strong> rahaa. Kieli ei kuitenkaan elä,<br />
ellei sitä käytetä, vaikka se tietäisikin lisähaasteita. Ja ellei kar<strong>ja</strong>laa käytetä kar<strong>ja</strong>laisten<br />
omissa tilaisuuksissa, joiden on tarkoitus edistää <strong>kielen</strong> tilaa, niin milloin<br />
sitten<br />
Haastatellessaan vuokkiniemeläisiä laitoksemme opiskeli<strong>ja</strong>t selvittivät<br />
myös näiden asenteita kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> tulevaisuutta kohtaan. Niissä oli havaittavissa<br />
mielenkiintoinen ristiriita. Toisaalta kyläläiset olivat yhtä mieltä siitä, että
128<br />
Pasanen<br />
lapset eivät enää puhu kar<strong>ja</strong>laa <strong>ja</strong> <strong>kielen</strong> <strong>tulevaisuus</strong> näyttää sitä myöten huonolta.<br />
Toisaalta a<strong>ja</strong>teltiin, että kieli ei millään voi kadota kokonaan. Missä <strong>ja</strong> miten<br />
sen uskotaan säilyvän, jos ei omassa kylässä (Kuokkala et al. 2004.) Viittaan<br />
alussa esittämääni a<strong>ja</strong>tukseen kuvitteellisesta kar<strong>ja</strong>laisuuden kultamaasta.<br />
Joshua Fishman (esim. 1991, 2001) on nostanut vähemmistö<strong>kielen</strong> revitalisaation<br />
olennaiseksi tekijäksi ilmiön nimeltä ideological clarification, ideologinen<br />
selkiyttäminen – suomennos ei ole vakiintunut. Se tarkoittaa sitä, että vähemmistöyhteisön<br />
jäsenet tiedostavat henkilökohtaisen toimintansa tärkeyden <strong>ja</strong><br />
ottavat itse vastuun <strong>kielen</strong>sä kohtalosta. Varsin tavallista on, että vähemmistö<br />
sysää vastuun <strong>kielen</strong> revitalisaatiosta koululle, valtiolle tai pienelle aktivistijoukolle.<br />
Opiskelijoiden haastattelemien vuokkiniemeläisten näkemys kar<strong>ja</strong>lan<br />
<strong>kielen</strong> revitalisaatiosta on yleensä se, että se tapahtuu Petroskoissa: puuhatkoot<br />
aktivistit siellä, eihän tavan rahvas voi tehdä mitään (Kuokkala et al. 2004).<br />
Vuokkiniemeläisiä ei tästä asenteesta voi syyttää. Kansalaisten usko henkilökohtaisiin<br />
vaikutusmahdollisuuksiinsa on koko Venäjällä syystäkin heikko, eikä<br />
kansalaisaktiivisuus juuri houkuttele oloissa, joissa oman perheen hengissä pitäminen<br />
vie usein kaikki voimat. <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> vähälukuisille aktivisteille<br />
täytyy antaa täysi tunnustus siitä, mitä he ovat tehneet kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> hyväksi<br />
siinä lyhyessä a<strong>ja</strong>ssa, jonka <strong>kielen</strong> revitalisaatio on ollut mahdollista. Viidessätoista<br />
vuodessa ei vielä muuteta <strong>kielen</strong>puhujien <strong>ja</strong> enemmistön edustajien asenteita,<br />
yhteiskunnan rakenteita <strong>ja</strong> historian raskasta taakkaa.<br />
10. Lopuksi<br />
Olen tässä esityksessä antanut melko synkän kuvan kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong>nteesta,<br />
mutta missään nimessä en halua ennustaa kielelle yhtä synkkää tulevaisuutta.<br />
Viime vuosikymmenien aikainen vähemmistöjen maailmanlaajuinen<br />
etninen herääminen <strong>ja</strong> kielellinen revitalisaatio ovat usein tulleet enemmistöille<br />
täytenä yllätyksenä, kun on totuttu a<strong>ja</strong>ttelemaan, että yhteiskunnan modernisaatio<br />
tarkoittaa auttamatta vähemmistöjen assimilaatiota. Pohjoiskalotin kielten<br />
tutki<strong>ja</strong>t puhuivat vielä 1980-luvun alussa esim. kveenistä kuolevana <strong>kielen</strong>ä,<br />
kunnes kveenit itse huomauttivat, etteivät he ole mihinkään kuolemassa, eikä<br />
heidän kieltäänkään pitäisi haudata elävältä. (Lindgren 2000: 245–246.) Monen<br />
saamelais<strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong>nne on paljon valoisampi kuin vuosikymmenten takaiset<br />
ennusteet antoivat ymmärtää. Inarinsaamen <strong>kielen</strong> viime vuosien aikainen<br />
kehitys on esimerkki siitä, että revitalisaatio voi tuottaa näkyviä tuloksia hämmästyttävän<br />
lyhyessä a<strong>ja</strong>ssa (ks. Olthuis 2000 <strong>ja</strong> 2003; Pasanen 2004). <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong><br />
kieli taistelee samo<strong>ja</strong> vihollisia vastaan kuin muutkin maailman uhanalaiset<br />
vähemmistökielet: aikaa <strong>ja</strong> assimilaatiota. Ehtiikö revitalisaatio tepsiä ajoissa<br />
Kar<strong>ja</strong>laiset tarvitsisivat nähdäkseni nykyistä tehokkaampia aseita assimilaatiota<br />
vastaan. Resurssit olisi kohdistettava nykyistä vahvemmin siihen, että kar<strong>ja</strong>lasta<br />
saataisiin lapsille <strong>ja</strong> nuorille aktiivinen käyttökieli. Tarvitaan laa<strong>ja</strong>a kak-
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 129<br />
sikielisyysvalistusta lasten vanhemmille, kielipesiä joka kylään <strong>ja</strong> kaupunkiin,<br />
kar<strong>ja</strong>lankielisiä kielikylpyluokkia kouluihin, perinteitä <strong>ja</strong> moderne<strong>ja</strong> ilmaisumuoto<strong>ja</strong><br />
yhdistävää etnofuturismia (ks. esim. Sallamaa 2005), omakielisiä lastenohjelmia<br />
<strong>ja</strong> sar<strong>ja</strong>kuvia – <strong>ja</strong> ehdottomasti myös selkeästi velvoittavia kielilake<strong>ja</strong>,<br />
virallista statusta <strong>ja</strong> enemmistön rahallista <strong>ja</strong> moraalista tukea. Hitunen<br />
ylpeyttä <strong>ja</strong> omanarvontuntoa suhteessa venäjänkielisiin ei olisi pahitteeksi. Kar<strong>ja</strong>lainen<br />
kohteliaisuus kun tarkoittaa nykypäivän Kar<strong>ja</strong>lassa sitä, että koko a<strong>ja</strong>n<br />
pitää puhua venäjää, koska joka paikassa on aina joku, joka ei ymmärrä kar<strong>ja</strong>laa.<br />
Pitäisi myös päästä eroon a<strong>ja</strong>tuksesta, että kar<strong>ja</strong>lan kieli kuuluu vain kieltä<br />
täydellisesti hallitseville umpikar<strong>ja</strong>laisille. Vähemmistö<strong>kielen</strong> tulevaisuuden<br />
kannalta ei ole vaarallista, jos kieltä käytetään, vaikkei sitä hallittaisi täydellisesti.<br />
Tärkeintä on, että sitä käytetään.<br />
Lähteet<br />
Aikio, Marjut 1988: Saamelaiset <strong>kielen</strong>vaihdon kierteessä. Kielisosiologinen tutkimus<br />
viiden saamelaiskylän <strong>kielen</strong>vaihdosta 1910–1980. <strong>Suomalais</strong>en Kir<strong>ja</strong>llisuuden<br />
<strong>Seura</strong>n toimituksia 479. Helsinki: <strong>Suomalais</strong>en Kir<strong>ja</strong>llisuuden <strong>Seura</strong>.<br />
Anttikoski, Esa 2003: The problem of dialectal differences in the creation of a unified<br />
Karelian literary language: the experience of the 1930s. – Esa Anttikoski (toim.),<br />
Developing written Karelian. Papers from the Karelian session of the 11th International<br />
Conference on Methods of Dialectology. Studies in Languages 38. Joensuu:<br />
University of Joensuu. 29–36.<br />
Fishman, Joshua 1991: Reversing language shift. Theoretical and empirical foundations<br />
of assistance to threatened languages. Multilingual Matters 76. Clevedon: Multilingual<br />
Matters Ltd.<br />
Fishman, Joshua (toim.) 2001: Can threatened languages be saved Reversing language<br />
shift, revisited: a 21 st century perspective. Multilingual Matters 116. Clevedon:<br />
Multilingual Matters Ltd.<br />
Hinton, Leanne & Ken Hale (toim.) 2001: The green book of language revitalization in<br />
practice. San Diego: Academic Press.<br />
Huss, Leena 1999: Reversing language shift in the far north. Linguistic revitalization in<br />
Northern Scandinavia and Finland. Studia Uralica Upsaliensia 31. Uppsala: Uppsala<br />
Universitet.<br />
IVPN 1989 = Itogi vsesojuznoj perepisi naseleni<strong>ja</strong> 1989 goda. Tom VII. Nacional'nyj<br />
sostav naseleni<strong>ja</strong> SSSR. Statističeskij komitet sodružestva nezavisimyh gosudarstv.<br />
Jeskanen, Matti 2003: Prologue. – Esa Anttikoski (toim.), Developing written Karelian.<br />
Papers from the Karelian session of the 11th International Conference on Methods<br />
of Dialectology. Studies in Languages 38. Joensuu: University of Joensuu. 5–19.<br />
Jeskanen, Matti 2005: <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieli <strong>ja</strong> kar<strong>ja</strong>lankieliset Suomessa. – Mar<strong>ja</strong>tta Palander<br />
& Anne-Maria Nupponen (toim.), Monenlaiset kar<strong>ja</strong>laiset: Suomen kar<strong>ja</strong>laisten<br />
kielellinen identiteetti. Studia Carelica humanistica. Joensuu: Joensuun yliopisto.<br />
215–285.
130<br />
Pasanen<br />
Kuokkala, Juha & Laitinen, Son<strong>ja</strong> & Melin, Tar<strong>ja</strong> & Pynnönen, Outi & Riikola, Kirsimaria<br />
2004: <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>tulevaisuus</strong> ”Ei suata sanuo”. Kielisosiologinen tutkimus<br />
Vuokkiniemen kylässä. Kenttätyökurssin lopputyö. Helsingin yliopiston<br />
suomalais-ugrilainen laitos. [http://users.tkk.fi/~jkuokkal/tutki/vuokkirapo.pdf<br />
12.12.2005.]<br />
Lindgren, Anna-Riitta 2000: Helsingin saamelaiset <strong>ja</strong> oma kieli. <strong>Suomalais</strong>en Kir<strong>ja</strong>llisuuden<br />
<strong>Seura</strong>n toimituksia 801. Helsinki: <strong>Suomalais</strong>en Kir<strong>ja</strong>llisuuden <strong>Seura</strong>.<br />
Markianova, Ljudmila 2005: <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> kieli ra<strong>ja</strong>ntakaisessa Kar<strong>ja</strong>lassa. – Paula Kokkonen<br />
(toim.), Sukukansaohjelman arki. <strong>Suomalais</strong>-ugrilainen perintö <strong>ja</strong> arkipäivä.<br />
Studia Fenno-Ugrica 21.9.–16.11.2004. Castrenianumin toimitteita 64. Helsinki:<br />
M. A. Castrénin seura – <strong>Suomalais</strong>-<strong>Ugrilainen</strong> <strong>Seura</strong> – Helsingin yliopiston suomalais-ugrilainen<br />
laitos. 59–66.<br />
Nieminen, Markku 2002: Antakaamme ihmisten puhua äidinkieliään. – <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> Sanomat<br />
6.11.2002, s. 9.<br />
Olthuis, Mar<strong>ja</strong>-Liisa 2000: Inarinsaamen <strong>kielen</strong> vuosisadat. – Virittäjä 104: 568–575.<br />
Olthuis, Mar<strong>ja</strong>-Liisa 2003: Uhanalaisen <strong>kielen</strong> elvyttäminen: esimerkkinä inarinsaame.<br />
– Virittäjä 107: 568–579.<br />
Pasanen, Annika 2003: Kielipesä <strong>ja</strong> revitalisaatio. Kar<strong>ja</strong>laisten <strong>ja</strong> inarinsaamelaisten<br />
kielipesätoiminta. Pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopiston suomalais-ugrilainen<br />
laitos. [http://www.helsinki.fi/hum/sugl/oppimat/AnnikaPasanen_gradu.pdf<br />
12.12.2005.]<br />
Pasanen, Annika 2004: Inarinsaamelainen menestystarina – kielipesästä kaksikielisyyteen.<br />
– Sirkku Latomaa (toim.), Äidinkieli <strong>ja</strong> toiset kielet, Pohjoismainen kaksikielisyystyöpa<strong>ja</strong><br />
Tampereella 18.–20.10.2002. Tampere Studies in Language, Translation<br />
and Culture. Series B 1. Tampere: Tampere University Press. 126–133.<br />
[http://tampub.uta.fi/tup/951-44-5999-7.pdf 12.12.2005.]<br />
Pasanen, Annika 2005: Kielipesätoiminta osana kar<strong>ja</strong>lan <strong>ja</strong> inarinsaamen <strong>kielen</strong> revitalisaatiota.<br />
Paula Kokkonen (toim.), Sukukansaohjelman arki. <strong>Suomalais</strong>-ugrilainen<br />
perintö <strong>ja</strong> arkipäivä. Studia Fenno-Ugrica 21.9.–16.11.2004. Castrenianumin toimitteita<br />
64. Helsinki: M. A. Castrénin seura – <strong>Suomalais</strong>-<strong>Ugrilainen</strong> <strong>Seura</strong> – Helsingin<br />
yliopiston suomalais-ugrilainen laitos. 67–81.<br />
Sallamaa, Kari 2005: Etnofuturismi <strong>ja</strong> suomalais-ugrilaiset kir<strong>ja</strong>llisuudet. – Paula Kokkonen<br />
(toim.), Sukukansaohjelman arki. <strong>Suomalais</strong>-ugrilainen perintö <strong>ja</strong> arkipäivä.<br />
Studia Fenno-Ugrica 21.9.–16.11.2004. Castrenianumin toimitteita 64. Helsinki:<br />
M. A. Castrénin seura – <strong>Suomalais</strong>-<strong>Ugrilainen</strong> <strong>Seura</strong> – Helsingin yliopiston<br />
suomalais-ugrilainen laitos. 159–173.<br />
Salminen, Tapani 1998: Pohjoisten itämerensuomalaisten kielten luokittelun ongelmia.<br />
– Oekeeta asijoo. Commentationes Fenno-Ugricae in honorem Seppo Suhonen sexagenarii.<br />
Mémoires de la Société Finno-Ougrienne 228. Helsinki: <strong>Suomalais</strong>-<br />
<strong>Ugrilainen</strong> <strong>Seura</strong>. 390–406.<br />
Sarhimaa, Anneli 1999: Syntactic transfer, contact-induced change, and the evolution of<br />
bilingual mixed codes. Focus on Karelian-Russian language alternation. Studia<br />
Fennica, Linguistica 9. Helsinki: <strong>Suomalais</strong>en Kir<strong>ja</strong>llisuuden <strong>Seura</strong>.
<strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> <strong>nykytila</strong> <strong>ja</strong> <strong>tulevaisuus</strong> 131<br />
Torikka, Mar<strong>ja</strong> 2004: Kar<strong>ja</strong>la – kieli, murre <strong>ja</strong> paikka. Toim. Rai<strong>ja</strong> Miikkulainen, kartat<br />
Anneli Hänninen. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisu<strong>ja</strong> 129. Helsinki:<br />
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. – http://www.kotus.fi/verkkojulkaisut/<br />
julk129/index.shtml 12.12.2005.<br />
VPN 2002 = Vserossijska<strong>ja</strong> perepis' naseleni<strong>ja</strong> 2002 goda. Federal'na<strong>ja</strong> služba gosudarstvennoj<br />
statistiki. – http://www.perepis2002.ru 12.12.2005.<br />
Zaikov, Pekka 2000: <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> <strong>kielen</strong> opettamisesta <strong>Kar<strong>ja</strong>lan</strong> Tasavallassa. – Helena<br />
Sulkala (toim.), Kieli- <strong>ja</strong> kulttuurikontaktit. Kieli <strong>ja</strong> kulttuuri päiväkodissa, koulussa<br />
<strong>ja</strong> opetta<strong>ja</strong>nkoulutuksessa -seminaari 6.–7.5.1999. Oulu: Oulun yliopisto. 23–<br />
30.<br />
Zaikov, Pekka 2001: Mitä kar<strong>ja</strong>lan <strong>kielen</strong> säilyttämiseksi olisi tehtävä – Niina Määttä<br />
& Helena Sulkala (toim.), Tutkielmia vähemmistökielistä Jäämereltä Liivinrantaan.<br />
Vähemmistökielten tutkimus- <strong>ja</strong> koulutusverkoston raportti III. Suomen <strong>ja</strong><br />
saamen <strong>kielen</strong> <strong>ja</strong> logopedian laitoksen julkaisu<strong>ja</strong>. Oulu: Oulun yliopisto. 78–84.<br />
Annika Pasanen <br />
Angelintie 411A<br />
FI-99870 Inari/Aanaar