LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
EU:n kehitysyhteistyöraportti 2009<br />
Valtiollinen epävakaus saharan eteläpuolisessa afrikassa: kustannukset ja haasteet<br />
Tämän perustelun mukaisesti Ikpe liittää epävakauden määritelmään valtion kyvyn mukautua muuttuneisiin olosuhteisiin,<br />
suojella kansalaisiaan, vaimentaa häiriöitä ja hallita konfliktit väkivaltaan turvautumatta. 26 Valtiollisen epävakauden keskeisiä<br />
merkkejä on näin ollen se, että valtio menettää yhtäkkiä tai vähitellen kykynsä täyttää kansalaisten odotukset ja omaksua herkästi<br />
reagoiva poliittinen prosessi, jonka avulla se käsittelee valtion ja yhteiskunnan välisten suhteiden muutoksia tai pitää alueensa<br />
koskemattomana. On syytä korostaa, että vaikka legitimiteetin puute, auktoriteetin puute ja palvelujen puute poikkeavat käsitteinä<br />
toisistaan, ne vahvistavat toisiaan ja kytkeytyvät toisiinsa. Siten esimerkiksi kykyä täyttää väestön perustarpeet ja turvata sen<br />
ihmisoikeudet voidaan pitää valtiollisten instituutioiden legitimiteetin edellytyksenä siitä huolimatta, että kansalaisten odotukset<br />
ovat kulttuuri- ja maasidonnaisia.<br />
Epävakauden laatu ja määrä vaihtelevat hyvin paljon eri maissa. Sen voivat laukaista eri tekijät väkivaltaisesta selkkauksesta valtion<br />
toimintakyvyn ja legitimiteetin vähittäiseen murenemiseen. Se voi myös olla voimakkuudeltaan erilaista. Valtion toiminnot ovat<br />
suurimmassa luhistumisvaarassa seuraavankaltaisissa tilanteissa: poliittiset ja taloudelliset siirtymäkaudet, äärimmäinen poliittinen<br />
epävakaus, poliittinen ja valtiollinen jälleenrakentaminen konfliktien rasittamissa maissa, valtionmuodostuksen alkuvaiheet sekä<br />
pitkäaikainen altistuminen toistuville ja vakaville ulkoisille levottomuuksille ja häiriöille. Jos tällaisissa vaativissa tilanteissa toimitaan<br />
epäviisaasti, kasvavat ja itseään ruokkivat voimat voivat ajaa valtion epävakauden sen perimmäisiin ilmentymiin: selkkauksiin ja<br />
autoritaarisiin järjestelmiin, joissa sorto on yleistä ja järjestelmällistä ja väestöryhmien ihmisoikeuksia rikotaan.<br />
Sisäinen epäyhtenäisyys on epävakauden ilmentymien ja epävakaiksi leimattujen valtioiden keskeinen piirre. Eräät kirjoittajat toteavat<br />
myös, että käsite on laaja siinä mielessä, että siinä niputetaan yhteen vaikeasti toisiinsa verrattavia maita. 27 Brinkerhoff katsoo, että<br />
epävakaat maat ovat koko ajan liikkeessä siirtyen vakaudesta konfliktiin, kriisiin ja/tai romahdukseen – josta ne nousevat ja lähtevät<br />
liikkumaan kohti toipumista ja vakautta. 28 Tämä merkitsee, että jokaisessa maassa valmiuksia ja poliittista tahtoa rajoittavat eri tekijät.<br />
Osa kirjoittajista menee vielä pidemmälle väittäen, ettei edes ole mahdollista vetää vakuuttavaa rajaa epävakaiden ja vakaiden<br />
maiden välille, ja epäillen, onko joidenkin maiden sisällyttäminen laajasti määriteltyyn epävakaiden maiden ryhmään järkevää. 29<br />
Briscoe toteaa, ettei epävakailla valtioilla ole paljon muuta yhteistä kuin oireet: köyhyys, turvattomuus, konfliktialttius ja korruptio. 30<br />
Epävakauskeskustelu onkin palauttanut valtiorakenteet kehitysprosessin keskiöön ja korostanut tarvetta ottaa ulkoisten toimien<br />
ja painopisteiden määrittelyssä huomioon syvällinen tieto paikallisesta poliittisesta ja taloudellisesta tilanteesta. Epävakauden<br />
ilmentymien moninaisuus ja sen voimakkuuden vaihtelevuus merkitsevät, että ulkoisten kehitystoimien onnistuminen epävakaissa<br />
maissa edellyttää paikallisten olosuhteiden syvällistä tuntemusta.<br />
Vaikka valtio olisi kuinka toimintakyvytön, epävakaus ei välttämättä merkitse poliittista tyhjiötä, sillä epäviralliset instituutiot<br />
voivat toteuttaa joitain valtion tehtäviä – ainakin osittain. Engberg-Pedersen et al. toteaa, että epävakaissa tilanteissa, joissa<br />
valtio on menettänyt toimintakykynsä tai toimii hyvin heikosti, ei-valtiolliset tahot hoitavat usein turvallisuuden ylläpitoon ja<br />
sosiaalipalveluihin liittyviä valtiolle kuuluvia tehtäviä. 31 Tämä tukee Dixitin teoreettista argumentointia. 32 Esimerkiksi Somaliassa<br />
lain ja järjestyksen ylläpidosta huolehtivat islamilaiset tuomioistuimet ja, kuten Leeson toteaa, šaria-tuomioistuimilla on keskeinen<br />
tehtävä laillisen järjestyksen luomisessa, ja anarkiatilanteessa kiistojen ratkaisu on kansainvälisten mittapuiden mukaan helppoa<br />
ja nopeaa. 33 Vaikka nykytilanne ei ole suinkaan ihanteellinen, se on parantunut huomattavasti vuotta 1991 edeltävästä ajasta, eikä<br />
parannusta ole tapahtunut pelkästään oikeusjärjestelmässä. Somaliaa koskevassa inhimillisen kehityksen raportissa 2001 todetaan,<br />
että maassa on nyt enemmän ala-asteen kouluja kuin 1980-luvun lopussa ja yksityinen sektori on toimittanut vettä ja sähköä. 34<br />
Nämä havainnot osoittavat, että ulkoisten toimijoiden on otettava huomioon tällaiset tahot ryhtyessään avustamaan epävakaassa<br />
tilanteessa olevaa maata. Jos keskitytään pelkästään valtioon, ei opita ymmärtämään syvällisesti epävakautta ja parhaita tapoja<br />
lievittää sitä.<br />
26<br />
Ikpe 2007, s. 86.<br />
27<br />
Faria ja Magalhães-Ferreira 2007.<br />
28<br />
Brinkerhoff 2007, s. 3.<br />
29<br />
Easterly 2009.<br />
30<br />
Briscoe 2008, s. 1.<br />
31<br />
Engberg-Pedersen et al. 2008, p. 23.<br />
32<br />
Dixit 2004.<br />
33<br />
Leeson 2007, s. 705.<br />
34<br />
UNDP 2001.<br />
17<br />
EU:N<br />
KEHITYSYHTEISTYÖRAPORTTI