LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
LISÃÃ VAKAUTTA AFRIKKAAN
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Luku 7<br />
EU:n kehitysyhteistyöraportti 2009<br />
Tietoruutu 7.1: Miksi paikallinen resilienssi voi parantaa turvallisuutta<br />
Béatrice Pouligny, Georgetownin yliopisto<br />
Valtiorakenteita vahvistavat ja niiden toimivuuden varmistavat sosiaaliset ja kulttuuriset osatekijät ovat erityisen tärkeitä<br />
epävakaissa tilanteissa. Perinteisiä näkökulmia on laajennettava niin, että tarkastellaan monia erilaisia poliittisia rakenteita<br />
(sekä virallisia että epävirallisia) ja kulttuureja, jotka voivat tukea valtion resilienssiä ja valtiorakenteiden kehittämisprosesseja.<br />
Epävakaiden tilanteiden turvallisuutta koskevat paikalliset käsitykset ja asenteet on otettava vakavasti<br />
Tekninen painotus instituutioiden uudistamisessa ohjaa apua ongelman oireisiin, ei syihin. Asiantuntijoilla on taipumus<br />
tuottaa teknisiä ratkaisuja ja turvautua kaavamaisiin strategioihin, joihin ei onnistuta sisällyttämään paikallisten tilanteiden<br />
perusteellista tuntemusta, ja joissa paikallisten normien ja käytäntöjen tuntemusta hyödynnetään vieläkin vähemmän.<br />
Käytännön kokemukset ovatkin osoittaneet, että turvallisuussektorin uudistuksilla ja politiikoilla on taipumuksena<br />
epäonnistua, jos niissä ei oteta huomioon ”aineettomia” ulottuvuuksia. Ne määrittävät, miten turvallisuusasioihin<br />
suhtaudutaan ja miten niitä voidaan käsitellä tietyssä tilanteessa.<br />
Esimerkiksi yksi monien epävakaiden valtioiden kannalta pakottavimmista kysymyksistä on käsiaseiden ja kevyiden<br />
aseiden vähentäminen. Useimmat tutkimukset ovat osoittaneet, että asetoimittajien lisäksi on tärkeää tarkastella myös<br />
aseiden kysyntää luovaa tahoa ja tutkia, miksi yksilöt tai ryhmät haluavat näitä aseita. Keskeisiä ovat sellaiset kysymykset,<br />
kuin ”Miksi ihmiset omistavat ja ostavat käsiaseita” ja “Mitkä ovat aseiden poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset<br />
tehtävät, ja mistä ajatuksista (väkivallasta, turvallisuudesta, oikeudesta, määräysvallasta, itsestä, sukupuolesta) ne<br />
kertovat” Käsiaseiden hankkimisen vaikuttimia on tutkittava antropologien, kriminologien, psykologien, sosiologien ja<br />
käyttäytymistaloustieteilijöiden avulla. Tällaisissa lähestymistavoissa korostuu, että aseistariisunta tarkoittaa yhteiskunnan<br />
näkökulmasta muutakin kuin vain aseiden poistamista käytöstä ja osallistumista niiden keräämiseen. Kyse on myös<br />
asenteiden muuttamisesta.<br />
Sama koskee turvallisuudentunnetta, joka on subjektiivinen prosessi. Turvallisuusongelmien ja -tarpeiden arvioiminen on<br />
yleensä hyvin subjektiivista. Silloin kun se tehdään ainoastaan avunantajien määrittelemien käsitteiden, kuten “ihmisten<br />
turvallisuus”, muodostamien suodattimen läpi, on vaarana, että paikallisten turvallisuuskäsitysten erikoisuuksia vähätellään<br />
tai ne jätetään huomiotta. Yksittäisissä maissa eri toimijat saattavat myös mieltää ja määritellä turvallisuusongelmansa eri<br />
tavoin. Siihen saattavat vaikuttaa monet erilaiset emotionaaliset, sosiaaliset ja kulttuuriset tapahtumat ja menetykset sekä<br />
sosiaalisten normien ja käyttäytymissääntöjen häviäminen. Sen kanssa joutuvat kosketuksiin useimmat yksilöt ja yhteisöt<br />
epävakaissa tilanteissa, joille on usein luonteenomaista väkivalta ja ennalta-arvaamattomuus päivittäisessä elämässä.<br />
Itäisen Kongon (Kongon demokraattisen tasavallan) kaltaisissa erilaisissa epävakaissa tilanteissa turvattomuutta koskevien<br />
paikallisten käsitysten mikroanalyysi voisi myös auttaa ehkäisemään siviileihin kohdistuvaa väkivaltaa ja suojelemaan<br />
paikallista väestöä, mikä on kansainvälistä yhteisöä yhä enemmän huolestuttava asia.<br />
Epävakaus ei tarkoita tyhjiötä: turvallisuusuhkien hallintaan, oikeuden jakamiseen ja uudelleenintegroitumisen<br />
helpottamiseen tarkoitettuja yhteisön mekanismeja<br />
Monissa tilanteissa instituutiot ovat tuhoutuneita, toimimattomia, laittomia tai kaikkia kolmea. Infrastruktuuri on tuhoutunut.<br />
Henkilöstöä on hyvin vähän ja päteviä heistä ovat vain harvat, jos kukaan. Väestön epäluottamus ja uskonpuute valtiota<br />
kohtaan on syvää. Tällaisissa oloissa saattaa hyvin vaikuttaa siltä, että valtiokoneisto ja uudet instituutiot on muodostettava<br />
alusta alkaen uudelleen tilanteessa, jota kuvataan joskus virtuaaliseksi anarkiaksi. Tämä selittää usein toistuvan viittauksen<br />
sellaisiin käsitteisiin kuin ”turvallisuustyhjiö” ja ”oikeusjärjestystyhjiö”.<br />
Kokemus on kuitenkin toistuvasti osoittanut, ettei tällaista tyhjiötä ole, vaikka valtiorakenteet olisivat kokonaan romahtaneet.<br />
Konfliktien jälkeisissä ja epävakaisissa maissa suurimmasta osasta turvallisuutta ja oikeusjärjestystä vastaavatkin<br />
valtionpoliisin ja oikeuslaitoksen sijasta valtion ulkopuoliset turvallisuus- ja oikeusjärjestöt. Kiinnittämällä huomiota olemassa<br />
oleviin mekanismeihin saadaan tarkempaa tietoa ihmisten tarpeista sekä toimivan ja kannustavan valtion ja yhteiskunnan<br />
välisen suhteen luomisen esteistä, mahdollisuuksista ja resursseista. Myös anarkiaksi kuvatuissa tilanteissa, kuten Somaliassa<br />
ja itäisessä Kongossa (Kongon demokraattisessa tasavallassa), useat eri toimijat ovat osittain hoitaneet tehtäviä, joiden<br />
katsotaan kuuluvan valtiolle, vaikkakaan niiden keinot eivät ole olleet toimivia.<br />
Käsiaseiden lisääntymisestä johtuvien turvallisuusuhkien vähentämisen – tai entisten taistelijoiden uudelleensopeuttamiseen<br />
ja luottamuksen luomiseen heidän ja paikallisyhteisöjen välille – tähtäävissä yhteisön toimissa korostetaan paikallisia arvoja<br />
ja paikallisten kulttuurien aineettomia tekijöitä kestävien instituutioiden luomisessa. Mosambikissa ja Pohjois-Ugandassa<br />
92