Eläinten Ystävä 4-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Eläinten Ystävä 4-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Eläinten Ystävä 4-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
4•<strong>2007</strong>
Sisällys<br />
4–6 Löytöeläimen tuominen ulkomailta<br />
7–9 Taudit liikkuvat rajojen yli<br />
11–12 Kokemuksia löytöeläintalolta<br />
13–14 Kalkkunoita voi kasvattaa hellästikin<br />
15 Onnistuiko Saarenmaan maatiaiskanakokeilu?<br />
16 90 vuotta sitten<br />
17 Ovatko eläimet tasa-arvoisia?<br />
18–19 <strong>SEY</strong> toimii<br />
20–21 Jäsenyhdistykset kissojen asialla<br />
22–23 Nuorisotoiminta vauhdissa<br />
25–27 Uutisia läheltä ja kaukaa<br />
28–29 Kirjoja<br />
30 Kirppu<br />
32 Auta talvilintuja<br />
<strong>SEY</strong>:n ja Eläinten ystävä -lehden yhteystiedot ovat sivulla 17.<br />
Kansi: Löytökoira Tallinnan löytöeläintalossa odottaa<br />
uutta kotia. Mutta voiko sen tuoda ilman tautiriskiä<br />
Suomeen? Kuva: Laura Uotila<br />
Sisäkansi: Kanerva. Kuva: Pekka Hänninen<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Juha Valste<br />
PÄÄKIRJOITUS<br />
LEDAREN<br />
Lemmikit heitteillä<br />
Ihmisillä on kaikenlaisia lemmikkejä akaattikotiloista lintuhämähäkkeihin<br />
ja sauvasirkoista boakäärmeisiin. Ylivoimaisesti<br />
tavallisimpia ovat kuitenkin kissat ja koirat. Ne ovat myös yleisimmin<br />
”löytyvät” eläimet.<br />
Ihmiset ottavat yllättävän usein lemmikin huomatakseen ennemmin<br />
tai myöhemmin, ettei sen kanssa eläminen jostakin syystä<br />
onnistukaan. Tavallisesti he löytävät lemmikille uuden kodin ja<br />
asiat järjestyvät. Aina ei kuitenkaan käy näin. Pahimmassa tapauksessa<br />
lemmikki hylätään.<br />
Löydetty eläin on aina joko kadonnut tai kadotettu eläin. Osa<br />
on joutunut mieron tielle, koska ei ole onnistunut löytämään takaisin<br />
kotiin tai omistajansa luokse ja muutamat ovat saattaneet<br />
jopa lähteä karkuun – osan ovat tunne-elämältään vammautuneet<br />
ihmiset kylmästi hylänneet.<br />
Eksyneen lemmikin omistaja yrittää kaikin voimin löytää ystävänsä<br />
ja tarinalla on usein onnellinen loppu. Ei kuitenkaan<br />
aina: eläin voi liikkua hyvinkin kauas katoamispaikaltaan, eikä<br />
esimerkiksi helsinkiläinen omistaja välttämättä osaa<br />
etsiä Lohjalla ulkoiluretkellä metsään<br />
kadonnutta koiraa Siuntiosta tai<br />
Nummelta. Moni eksynyt jää oudossa<br />
ympäristössä auton alle.<br />
Hylätyn eläimen kohtalo on meidän<br />
oloissamme tyly: edes villiytyneet kissat<br />
eivät selviydy luonnossa vuodesta<br />
toiseen täysin ilman ihmisen apua, moni<br />
muu eläinlaji hyytyy heti alkumetreillä.<br />
Löytöeläinkodit tekevät tässä keskeisen<br />
tärkeää työtä – ne ovat turvasatamia, joissa<br />
eläimistä huolehditaan ja niille yritetään<br />
löytää uusi koti.<br />
Jokaisen eläinten ystävän haave on silti se,<br />
ettei löytöeläintaloja tarvittaisi. Tähän on kuitenkin<br />
pitkä matka. Tarvitaan paljon asenteiden<br />
muutosta ja empatian lisääntymistä.<br />
<strong>SEY</strong>:n aloittama nuorisoprojekti pyrkii osaltaan<br />
edistämään eläinrakkaampaa huomista.<br />
n<br />
Övergivna keldjur<br />
I<br />
dag har människor alla möjliga keldjur från exotiska landsnäckor<br />
och fågelspindlar till vandrande pinnar och boaormar.<br />
Men de allra vanligaste är dock katter och hundar, vilka<br />
också toppar listan över hittedjur.<br />
Förvånansvärt ofta skaffar sig människorna ett keldjur, och inser<br />
sedan efter någon tid att samvaron med djuret inte lyckas av<br />
någon orsak. Oftast får djuret då ett nytt hem och saken är sålunda<br />
i sin ordning. Men alltid går det inte så lyckligt. I värsta fall lämnas<br />
djuret vind för våg.<br />
Ett hittedjur är alltid antingen ett bortsprunget eller ett övergivet<br />
djur. En del har tappat bort sig och inte lyckats hitta tillbaka<br />
hem eller till sin ägare, och en del är på <strong>ry</strong>mmen – men en del har<br />
helt kallt övergetts av känslokalla människor.<br />
En djurägare gör allt för att hitta sin bortsprungna vän, och<br />
äventyret slutar ofta lyckligt. Men inte alltid: ett djur kan nämligen<br />
röra sig mycket långt från den plats där det försvunnit. En<br />
hundägare från Helsingfors, vars hund sprungit bort i Lojoskogarna,<br />
förstår kanske inte att hunden kan ha tagit sig<br />
ända till Sjundeå eller Nummi. Ett djur, som irrar<br />
omkring i en främmande miljö, kan också bli offer<br />
för trafiken.<br />
Djur som lämnas vind för våg i våra förhållanden<br />
går ett hårt öde till mötes: i naturen kan inte ens förvildade<br />
katter klara sig utan människans hjälp, andra<br />
arter dukar under redan efter en kort tid. I hittedjurshemmen<br />
utförs ett viktigt arbete – de är ett slags<br />
fristäder där man tar hand om upphittade djur<br />
och försöker hitta dem nya hem.<br />
Men ändå är varje djurväns dröm att det inte<br />
skulle behövas några hittedjurshem. Men<br />
det räcker länge innan den drömmen går<br />
i uppfyllelse. Till det behövs både attitydförändringar<br />
och ökad empati.<br />
Målet med det ungdomsprojekt som<br />
<strong>SEY</strong> nu inlett är en djurvänligare<br />
framtid. n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Onko ulkomainen<br />
löytökoira<br />
tautiriski<br />
Laura Uotila<br />
Lemmikkieläinten tuonti<br />
ulkomailta Suomeen<br />
kasvaa vuosi vuodelta.<br />
Yhä useammat niistä<br />
ovat kotimaassaan<br />
hylätyksi joutuneita<br />
koiria ja kissoja. Koteja<br />
on tarjolla erityisesti<br />
koirille.<br />
Eniten Suomeen saapuu löytökoiria<br />
Virosta, varsinkin Tallinnasta. Tallinnan<br />
löytöeläinhoitolassa työskentelee<br />
kaksi eläinlääkäriä. Eläinlääkäri Sven<br />
Müürsepp hoitaa ”hoiupaikin” vastaanotollaan<br />
sekä hoitolaan tuotavat löytöeläimet<br />
että yksityisten asiakkaiden lemmikit.<br />
”Kun löytökoira saapuu hoitolaan, se sijoitetaan<br />
ensin viikon parin ajaksi karanteeniin.<br />
Tänä aikana se saa sisäloishäädön<br />
sekä rabies- ja kolmoisrokotteet sekä tarvittaessa<br />
muuta hoitoa”, Müürsepp kertoo.<br />
Kaikki hoitolaan päätyneet koirat myös<br />
mikrosirutetaan, sillä Tallinnan kaupungin<br />
säännöt vaativat nykyisin jokaiselle koiralle<br />
tunnistusmerkinnän.<br />
Viron löytöeläinkodeista tuodaan paljon<br />
hylättyjä koiria Suomeenkin. Ne on tarkastettu<br />
ja rokotettu asianmukaisesti.<br />
Kuva: Laura Uotila<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Sairaat koirat pyritään aina hoitamaan<br />
kuntoon ennen rokottamista. Karanteenitilat<br />
ovat erillään muista tiloista, eikä niihin<br />
päästetä ylimääräisiä kulkijoita. ”Tarttuvia<br />
tauteja ilmenee silloin tällöin. Ripuloivat<br />
koirat testataan parvon varalta ja sairaat<br />
koirat pidetään aina eristettyinä. Akuutisti<br />
sairaita koiria ei luovuteta eteenpäin, eivätkä<br />
Suomeen eläimiä tuovat yhdistykset<br />
niitä huolisikaan”, hän kertoo. ”Eteenpäin<br />
luovutettaville kissoille taas tehdään FeLVja<br />
FIV-testit ja sairaiksi todetut kissat lopetetaan.<br />
Kaikki uuteen kotiin lähtevät kissat<br />
ovat steriloituja tai kastroituja, mutta koiria<br />
ei ole mahdollista steriloida täällä toipumistilojen<br />
puuttumisen takia”, Müürsepp<br />
kuvailee tilannetta.<br />
Löytöeläinhoitolan<br />
terveysvalvontaan<br />
panostetaan<br />
Koirat asuvat enimmäkseen yksittäishäkeissä<br />
eivätkä pääse suoraan kosketukseen<br />
toistensa kanssa. Poikkeuksen tekevät pentueet<br />
sekä samasta paikasta tulleet koirat.<br />
”Kerran viikossa kaikki eläintilat desinfioidaan.<br />
Luonnollisesti desinfiointi tehdään<br />
myös aina eläimen vaihtuessa”, Müürsepp<br />
kertoo hoitolan hygieniakäytännöistä.<br />
Terveysviranomaiset seuraavat toimintaa<br />
kuukausittain raportin perusteella sekä<br />
neljästi vuodessa tehtävin tarkastuksin.<br />
Müürsepp pudistelee päätään väitteelle,<br />
jonka mukaan virolaisiin rokotustodistuksiin<br />
ei olisi luottamista. ”Pari valitettavaa<br />
tapausta on paljastunut, joissa ulkomaalaissyntyinen<br />
eläinlääkäri on todennäköisesti<br />
väärentänyt todistuksia. Mutta<br />
mitenkään yleistä tämä toiminta ei ole;<br />
sama ammattietiikka meillä on täällä kuin<br />
Suomessakin”.<br />
Viron rabiestilanne on parantunut viime<br />
vuosina huomattavasti. Vuonna 2006 Virosta<br />
löytyi 114 rabiestartunnan saanutta<br />
eläintä, joista 13 oli kotieläimiä. Tapausten<br />
määrä oli yli puolet pienempi kuin edellisenä<br />
vuonna. ”Virossa on laajoja rabiesrokotuskampanjoita.<br />
Metsään levitettävien<br />
rokotesyöttien lisäksi kunnat ja kaupungit<br />
rokottavat ilmaiseksi asukkaidensa lemmikkejä”,<br />
Müürsepp kertoo.<br />
Matkustelu lisää tautien<br />
kulkeutumista<br />
Ulkomailta tuoduista löytöeläimistä suuri<br />
osa saa uuden kodin pääkaupunkiseudulta.<br />
Eläinlääkäriasema Käpälämäen eläinlääkäri<br />
Tanja Hakkaraisella on vuosien<br />
kokemus eri maista tuotujen koirien ja kissojen<br />
hoidosta.<br />
”Valtaosa ulkomailta tulevista, vastaanotollemme<br />
saapuvista löytökoirista on lähtöisin<br />
Virosta ja Espanjasta. Viime aikoina<br />
myös tuonti Venäjältä on lisääntynyt. Eksoottisempiakin<br />
maita alkaa olla joukossa,<br />
tänään viimeksi vastaanotolle saapui Nepalista<br />
tuotu koira”, Hakkarainen kuvailee<br />
tilannetta. ”Joka viikko vastaanotollamme<br />
käy useita löytökoiria, ja noin 80–90 prosenttia<br />
niistä on eläinsuojeluyhdistysten<br />
kautta tänne tulleita”.<br />
Hakkaraisen vastaanotolle ei ole päätynyt<br />
löytöeläimiä, joilla olisi ollut esimerkiksi<br />
parvotartunta. ”Ainoa vaikea<br />
sieni-infektiokin oli suomalaista alkuperää<br />
olleella koiralla, joka oli ollut perheen<br />
mukana lomalla Espanjassa”, hän kertoo.<br />
”Fyysiset ongelmat ovat enimmäkseen onnettomuuksien<br />
aiheuttamia kroonisia vaivoja,<br />
kuten vanha väärin luutunut murtuma,<br />
joka on jäänyt vaivaamaan. Psyykekin<br />
eläimillä on yllättävän hyvässä kunnossa.<br />
Olen hoitanut varmasti satoja löytökoiria,<br />
ja ainoastaan yksi niistä on jouduttu lopettamaan<br />
psyykkisten ongelmien vuoksi”.<br />
Myöskään Länsi-Vantaan Eläinklinikalla<br />
ei ole ollut ongelmia eläinsuojeluyhdistysten<br />
avulla ulkomailta tuotujen eläinten<br />
kanssa. Eläinlääkäri Jutta Salonen kertoo,<br />
että löytöeläinten terveysongelmat ovat<br />
Kuva: Laura Uotila<br />
Löytöeläintalon asukissa näkyvät usein<br />
irtolaiselämän merkit: kissoilla korvat<br />
saattavat olla poikki tappeluiden ja<br />
paleltumien jäljiltä.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
enimmäkseen koskeneet esimerkiksi huonossa<br />
kunnossa olevia hampaita.<br />
Salosen vastaanotolle on saapunut<br />
muutamia leishmaniaa sairastavia koiria.<br />
Leishmania on eteläisessä Euroopassa<br />
hietasääsken mukana leviävä sairaus, joka<br />
vaatii jatkuvaa lääkitystä. Suomessa näitä<br />
sääskiä ei esiinny. Lääkityksen avulla koira<br />
voi jatkaa elämäänsä yleensä normaalisti,<br />
eikä sairaus tartu koirasta toiseen ilman<br />
väli-isäntää. ”Näille koirille oli annettu perusteelliset<br />
hoito-ohjeet ja lääkitys jo Espanjassa.<br />
Niiden avulla sairaus on pysynyt<br />
hyvin aisoissa”, hän kertoo. ”Matkustelu<br />
on joka tapauksessa lisääntynyt niin paljon,<br />
että eksoottisempiinkin sairauksiin<br />
on pakko tutustua. Lemmikit otetaan yhä<br />
useammin mukaan ulkomaanmatkoille.<br />
Uusien tautien tunnistaminen on aina vaikeata”.<br />
Eläinlääkintätarkastaja Lea Pessi Elintarviketurvallisuusvirastosta<br />
muistuttaa<br />
ulkomailta tuotavien lemmikkieläinten<br />
tautiriskeistä. ”Löytöeläimen historia on<br />
täysin tuntematon, joten esimerkiksi rabieksen<br />
riski on aina olemassa, kun tuodaan<br />
eläimiä taudin esiintymisalueen maista.<br />
Rabieksen jopa puolen vuoden itämisaika<br />
lisää sen toteamisen vaikeutta. Muut tarttuvat<br />
taudit aiheuttavat riskejä erityisesti<br />
pentuja tuotaessa, sillä esimerkiksi parvo<br />
leviää helposti niiden mukana.”<br />
Pentutehtaan kasvatti eri<br />
asia kuin löytökoira<br />
Löytöeläinten lisäksi itärajan takaa tuodaan<br />
Suomeen paljon pentuja, jotka ovat<br />
syntyneet ammattimaisesti toimivissa<br />
pentutehtaissa. Osa pennuista on salakuljetettuja,<br />
eikä niiden rokotuksista ole<br />
varmuutta. Valitettavan usein ihmiset sekoittavat<br />
eläinsuojeluyhdistysten tuomat<br />
ja pentukauppiaiden monesti sairaat ja<br />
rokottamattomat pennut. Näiden pentujen<br />
kohdalla suurimmat riskit ovat parvo- ja<br />
muut vatsainfektiot sekä penikkatauti.<br />
Pennun heikon vastustuskyvyn takia niiden<br />
tautiriskit ovat aina suuremmat kuin<br />
aikuisen koiran.<br />
”Järjestöjen kautta tulleilla koirilla en ole<br />
havainnut epäselvyyksiä rokotusten kanssa.<br />
Muutamilla yksityisten tuomilla koirilla<br />
on sen sijaan ollut todistuksia, jotka epäilen<br />
paikallisen eläinlääkärin väärentämiksi.<br />
Epäselviä rokotuksia tuntuukin olevan<br />
juuri kenneleistä itärajan takaa tuoduilla<br />
pennuilla,” Tanja Hakkarainen Eläinlääkäriasema<br />
Käpälämäestä miettii. ”Esimerkiksi<br />
parvoon sairastuneet virolaiskoirat<br />
ovat aina olleet koirakauppaa harjoittavilta<br />
välittäjiltä ostettuja pentuja, eivät yhdistysten<br />
tuomia löytökoiria”, vahvistaa Jutta<br />
Salonen Länsi-Vantaan eläinklinikalta.<br />
Vaikka sairastapaukset ovat harvassa, tulee<br />
ulkomaisen löytökoiran hankkijan silti<br />
muistaa tarttuvien tautien mahdollisuus.<br />
Kodissa valmiina olevien lemmikkien<br />
rokotusten pitää olla kunnossa, ja vieraiden<br />
koirien tervehtiminen on syytä jättää<br />
muutamien viikkojen päähän. Riittävää<br />
varovaisuutta noudattamalla saadaan taudit<br />
pysymään jatkossakin kurissa Suomessa,<br />
eivätkä ulkomaiset löytöeläimet pääse<br />
aiheuttamaan tautiepidemioita uudessa<br />
kotimaassaan. n<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Alun perin espanjalainen kulkukoira Blanca löysi suomalaisen emäntänsä eräänä aamuna madridilaisen kerrostalon porttikongista:<br />
se vain alkoi seurata suomalaisopiskelijaa. Nyt Blanca ihmettelee ensimmäistä talveaan Suomessa. Sen maahantuonti tapahtui<br />
harvinaisen mallikkaasti. Koira nimittäin käytettiin Espanjassa eläinlääkärillä ja rokotettiin heti, kun se oli valinnut emäntänsä<br />
ihmisvilinästä. Ennen Suomeen saapumista se ehti asua Espanjassa kaksi vuotta rokotettuna, jolloin tuontisairauksien riski on<br />
minimaalinen.<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Koirien tuonti ja matkustaminen<br />
lisäävät tautiriskiä<br />
Suomessa<br />
Kuva: Susanna Pesonen<br />
Susanna Pesonen<br />
Koiranpennut ovat alttiita tartunnoille, jos niiden emää ei ole rokotettu penikkatautia<br />
vastaan tai vasta-aineita sisältävää ternimaitoa ei tule riittävästi.<br />
Koirien matkustelun<br />
ja tuonnin voimakas<br />
lisääntyminen ovat<br />
kasvattaneet tarttuvien<br />
tautien leviämisen<br />
riskiä Suomessa. Osa<br />
sairauksista voi tarttua<br />
eläimistä ihmisiinkin.<br />
Tuontieläinten mukana mahdollisesti<br />
tulevien, eläimistä ihmisiin tarttuvien<br />
tautien joukossa on vaarallisia<br />
sairauksia. Koirilla voi olla myös koirien<br />
tartuntatauteja, joita meillä ei esiinny. Taudit<br />
voivat myös olla seurausta huonosta<br />
puhtaustasosta tuontipennun kasvatusympäristössä.<br />
Koiria tuodaan toki myös hyvistä paikoista<br />
ja varmasti monet niistä ovat täysin terveitä.<br />
Eläinten tuonti ja matkustaminen lisäävät<br />
kuitenkin aina tautien leviämisen riskiä.<br />
Tuontiin liittyvällä lainsäädännöllä ehkäistään<br />
raivotaudin ja ekinokokkiloisen leviämistä<br />
Suomeen. Laillisesti Suomeen tuotava<br />
koira on rokotettu raivotautia vastaan ja<br />
loislääkitty ekinokokin varalta. Raivotauti<br />
eli rabies on eläimillä aina kuolemaan johtava<br />
sairaus. Ihminen voi selvitä raivotaudista,<br />
mikäli hoito aloitetaan riittävän ajoissa.<br />
Vaikka koira olisi tuotu noudattaen nykyisiä<br />
tuontivaatimuksia, se ei tarkoita, että<br />
koira olisi varmasti terve. Koira voi olla tartuntataudin<br />
kantaja tai mahdollinen tauti<br />
voi vielä olla itämisvaiheessa, vaikka eläin<br />
näyttäisi terveeltä.<br />
Tuonnin valvonta ei ole<br />
aukotonta<br />
Tulli valvoo koirien tuontia EU:n ulkopuolelta.<br />
Aukotonta tämä valvonta ei ole: osa<br />
koirista on niin pieniä, että ne on mahdollista<br />
salakuljettaa rajatarkastuksen ohi.<br />
EU-maista tuleville koirille valvonta on<br />
pistokoeluontoista. Osa koirien rokotustodistuksista<br />
on ollut väärennettyjä.<br />
Koirien vapaa kuljettaminen EU:n alueella<br />
liittyy yleiseen ihmisten ja tavaroiden<br />
vapaaseen liikkuvuuteen. Koiria tuodaan<br />
Suomeen vuosittain arviolta satoja. Se ettei<br />
valvontaa ole EU-maista tuleville koirille,<br />
ei tarkoita, ettei lainsäädäntöä tarvitse<br />
noudattaa.<br />
Mikäli tulli tai lääninhallitus saa tietoonsa<br />
laittomasti maahan tuodun koiran, se<br />
palautetaan takaisin lähtömaahan tuojan<br />
kustannuksella. Jos tuoja ei ole halukas järjestämään<br />
paluukuljetusta, vaihtoehtona<br />
on eläimen lopetus omistajan kustannuksella.<br />
Osa laittomasti maahantuoduista<br />
koirista tulee viranomaisten tietoon vasta,<br />
kun koirat ovat jo olleet Suomessa jonkin<br />
aikaa.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Ulkomailla eläinten olot ovat usein huonot. Tukemalla paikallista eläinsuojelutyötä voit auttaa eläinten olojen kohentumista.<br />
Riskinä raivotauti<br />
Yksi raivotautirokotus ei suojaa laillisestikaan<br />
maahantuotua koiraa raivotautitartunnalta,<br />
mikäli rokote ei nosta koirassa<br />
riittävää vasta-ainetasoa. Yksittäinen rokote<br />
ei myöskään välttämättä suojaa raivotaudilta,<br />
mikäli koira on saanut raivotautitartunnan<br />
jo ennen rokotusta.<br />
Esimerkiksi kulkukoirat ovat voineet<br />
saada tartunnan jo ennen rokotusta. Aikaa<br />
raivotautitartunnasta näkyviin oireisiin<br />
voi kulua jopa puoli vuotta, eikä tartunnan<br />
saanutta koiraa pysty tunnistamaan,<br />
ennen kuin taudille tyypilliset oireet ilmenevät.<br />
Erityisen vaarallista on, että raivotautitartunnan<br />
saanut koira voi levittää<br />
tartuntaa jo useita päiviä ennen oireiden<br />
ilmenemistä.<br />
Raivotauti ei ole maailmalla merkityksetön<br />
sairaus. Siihen kuoli Euroopassa 14<br />
ihmistä vuonna 2004, ja tauti diagnosoitiin<br />
yhteensä 5 393 eläimestä. YK:n terveysjärjestö<br />
WHO arvioi vuosittain 24 000–93 000<br />
ihmisen kuolevan raivotautiin Aasiassa ja<br />
Afrikassa. Rabiesta esiintyy luonnoneläimissä<br />
monissa Euroopan maissa. Ihmisten<br />
ja muiden eläinten riskiä saada tartunta lisäävät<br />
laittomasti maahan tuodut eläimet.<br />
Kuva: Jouko Alanko<br />
Tuberkuloosia ja<br />
penikkatautia<br />
Tuontikoirat, niin kuin<br />
muutkin koirat, tulisi<br />
viedä eläinlääkärin<br />
tarkastettavaksi ja rokottaa<br />
asianmukaisesti.<br />
<strong>Suomen</strong> lähialueilla Venäjällä on WHO:n<br />
mukaan multiresistenttejä eli monille antibiooteille<br />
vastustuskykyisiä tuberkuloosikantoja.<br />
Ihmistuberkuloosi voi tarttua koiraan<br />
ja koirasta ihmiseen. Kuinka herkästi<br />
tuberkuloosi tarttuu näiden lajien välillä, ei<br />
tarkkaan tiedetä. Venäjältä tuoduilla kulkukoirilla<br />
on saattanut olla mahdollisuus<br />
elää läheisessä kontaktissa tuberkuloosia<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
sairastavien ihmisten kanssa tai nuoleskella<br />
tuberkuloosiin sairastuneiden ysköksiä.<br />
Tuberkuloosi koirilla on onneksi hyvin<br />
harvinainen, mutta mahdollinen.<br />
Vuosittain Suomessa todetaan alle kymmenen<br />
penikkatautitapausta. Kaikki tapaukset<br />
ovat olleet seurausta koirien tuonnista<br />
ulkomailta. Penikkatauti voi olla etenkin<br />
taudin alkuvaiheessa vaikea erottaa muista<br />
sairauksista yleisluontoisten oireittensa<br />
vuoksi. Kolmoisrokotus ei kuulu virallisiin<br />
tuontivaatimuksiin, mutta sitä suositellaan.<br />
Se antaa suojan myös penikkataudilta.<br />
Asianmukaisesti rokotetulta emältä saatu<br />
ternimaito suojaa nuoria koiranpentuja<br />
penikkatautitartunnalta. Mutta jos emää<br />
ei ole rokotettu penikkatautia vastaan tai<br />
maitoa ei tule riittävästi, pentu ei saa vastaaineita.<br />
Emältä saatu vasta-ainetaso laskee<br />
pennuilla 12 viikon ikään mennessä, jolloin<br />
pennut on rokotettava kolmoisrokotteella.<br />
Neuvoin erästä Virosta laillisesti koiria<br />
myyntiin tuovaa henkilöä tuomaan vain<br />
koiranpentuja, joiden emät on rokotettu ja<br />
loislääkitty. Hän kertoi, ettei aikuisten koirien<br />
rokottaminen ole vielä Virossa tapana,<br />
ja ettei hän neuvoani noudattaen voisi tuoda<br />
koiria myytäväksi Suomeen.<br />
Eläinlääkärit eivät aina mielellään ota<br />
tuontikoiria vastaanotolleen. Vastaanottohuoneita<br />
voi olla vain yksi ja odotushuone<br />
pieni. Paikalla saattaa olla ensimmäistä<br />
rokotusta odottava pentu sekä hyvin epämääräisin<br />
yleisoirein vuoroaan odottava,<br />
penikkatautiin sairastunut tuontikoira.<br />
Kesällä koiranpentu menehtyi Turussa<br />
penikkatautiin. Koira oli alkuperältään<br />
suomalainen, mutta se oli ollut kontaktissa<br />
Venäjältä tuotuun koiraan. Samasta pentueesta<br />
kolme koiraa sairastui penikkatautiin.<br />
Jotta penikkatautitapaukset eivät<br />
pääse aiheuttamaan Suomessa epidemiaa,<br />
on syytä huolehtia suomalaisten koirien<br />
perusrokotuksista.<br />
Pentujen terveyttä<br />
vaalittava<br />
Kun kenneleissä kasvatetaan pentuja, pitäisi<br />
vaalia eläinten terveyttä ja hyvinvointia.<br />
Pennuille on tarjottava puhdas, vedoton<br />
ympäristö, ternimaitoa, puhdasta vettä<br />
sekä sopivaa ravintoa. Pentujen ympäristön<br />
pitää olla turvallinen ja virikkeellinen.<br />
Emän sopiva ravitsemustila, sen rokotukset<br />
ja loislääkitys ovat pentujen kannalta<br />
tärkeitä asioita. Esimerkiksi jos emällä on<br />
sisäloisia, niitä voi siirtyä jo sikiöaikana<br />
pentuihin.<br />
Mitä suurempi eläinyksikkö, sitä suurempi<br />
on infektiopaine ja sitä huolellisempi<br />
terveydenhuoltosuunnitelma pitäisi<br />
laatia. Kasvatuksessa pitäisi pyrkiä ennal-<br />
Riittävän suuri vastaanottotila vähentää tartuntojen riskiä. Tartuntariskin takia eläinlääkärit<br />
eivät aina mielellään ota tuontikoiria vastaanotolleen.<br />
taehkäisevin toimin vähentämään muun<br />
muassa ripulin aiheuttajia. Jos perusasioista<br />
ei ole huolehdittu, pennut sairastuvat<br />
herkemmin. Huonoista hygieniaoloista<br />
saattaa olla seurauksena kokkidi-, parvovirus-,<br />
kampylobakteeri- ja giardia-infektioita.<br />
Osa näistä ripulin aiheuttajista on<br />
myös eläimistä ihmisiin tarttuvia tauteja.<br />
Esimerkiksi kampylobakteerit ovat yksi<br />
suurimmista ihmisten maha- ja suolistoinfektioiden<br />
aiheuttajista.<br />
Antibioottien käyttö<br />
harkittava tarkkaan<br />
Etelä-Euroopassa tavataan useita antibiootille<br />
resistenttejä kampylobakteerikantoja.<br />
Antibioottikuurien käyttö huonoissa kasvatusolosuhteissa<br />
ei katkaise tautikierrettä,<br />
vaan sen sijaan se huonontaa antibioottien<br />
tehoa tulevaisuudessa. Antibioottien turha<br />
käyttö lisää antibiooteille vastustuskykyisten<br />
kantojen kehittymistä.<br />
Koirat elävät ihmisten kanssa läheisessä<br />
kontaktissa. Tauteja aiheuttavien ja<br />
normaalien bakteerikantojen vaihto lajien<br />
välillä on mahdollista. Koirayhdyskunnassa<br />
bakteerien vaihtoa tapahtuu, kun koirat<br />
kommunikoivat nuuhkimalla, nuolemalla<br />
ja viestittämällä eritteiden avulla. Näin<br />
myös antibiooteille resistenssiä kehittäneet<br />
bakteerikannat leviävät. Antibioottien<br />
käyttöä pitäisi harkita tarkkaan, jotta niiden<br />
teho säilyisi niin ihmisillä kuin eläimilläkin.<br />
n<br />
Kirjoittaja työskentelee läänineläinlääkärinä<br />
Länsi-<strong>Suomen</strong> lääninhallituksessa.<br />
Kirjoitus on julkaistu kokonaisuudessaan<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinlääkärilehdessä 10/07.<br />
Sääli voi olla vaarallista<br />
Vuonna 2004 Marokosta laittomasti tuodulla koiranpennulla todettiin raivotauti.<br />
Se oli ehtinyt olla Ranskassa noin kuukauden, ennen kuin se alkoi oireilla. Pentu<br />
kuoli kolme päivää oireiden alkamisesta. Se oli silloin vain neljän kuukauden ikäinen.<br />
Koira oli ehtinyt liikkua useilla paikkakunnilla Ranskassa ja kohdata lukuisia ihmisiä<br />
ja koiria.<br />
Koiran katsottiin voineen levittää virusta nuolaisun, pureman, syljen tai raapaisun<br />
välityksellä lähes kolmen viikon ajan. Viranomaisilla olikin täysi työ löytää kaikki<br />
mahdolliselle tartunnalle altistuneet ihmiset ja eläimet muun muassa lehti-ilmoitusten<br />
avulla.<br />
Suomeenkin tuodaan koiria laittomasti maista, joissa esiintyy raivotautia. Tänä syksynä<br />
Intiasta Suomeen tuodussa koiranpennussa todettiin tutkimuksissa raivotauti<br />
sen jälkeen, kun se oli lopetettu huonon kuntonsa takia. Tämän pennun ei todettu aiheuttaneen<br />
vaaraa ympäristölleen. n<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Kuulumisia<br />
Sanna Neuvonen<br />
Kiieks<br />
Nurmeksen ja Valtimon<br />
löytöeläimet siirtyivät<br />
meille Kiieksen Tilalle.<br />
Samalla aloimme tarjota<br />
pienimuotoisesti myös<br />
koirien ja kissojen<br />
lomahoitoa.<br />
Hoitola- ja eläinkotitoiminta alkoivat<br />
vuoden 2006 alusta. Nurmeksen<br />
kaupunki osti vanhan työmaaparakin,<br />
jonne rakennettiin koirille kaksi ja<br />
kissoille neljä sisähäkkiä. Yhdestä kissapaikasta<br />
on käynti kissojen ulkotarhaan.<br />
Hoitotilojen ulkohäkkien määrää nostettiin<br />
kolmeen.<br />
Ensimmäinen vuosi ei ole tuonut muka-<br />
naan isoja yllätyksiä tarhan pidosta, mutta<br />
silti yksikään päivä ei ole ollut samanlainen<br />
kuin edellinen. Olen oppinut todella paljon<br />
uutta erilaisista koirista ja kissoista, niiden<br />
käyttäytymistavoista ja vieteistä. Olen<br />
nähnyt monta erilaista tyyliä pitää koiria<br />
– on ulkokoiria, on sisäkoiria, lemmikkejä<br />
ja metsästystovereita. On pieniä, suuria ja<br />
tosi suuria, mutta kaikki kuitenkin tärkeitä<br />
omistajilleen.<br />
Voiko suuri olla<br />
kodinomainen<br />
Mainoksissa tarhoja kehutaan usein kodinomaisiksi.<br />
Mutta mitä kodinomaista on<br />
suurissa halleissa, joissa pitkillä käytävillä<br />
on kymmenittäin betonihäkkejä, joista<br />
koirat ilman ihmisen käsittelyä kulkevat<br />
vapaasti ulos tarhaan ja sisään halliin?<br />
Olen kysynyt näiden suurten hoitoloiden<br />
pitäjiltä lenkittävätkö he hoidossa olevia<br />
koiria. Vastaus on usein: ”Ei sellaiseen ole<br />
aikaa”. Ja kun kysyn miten kymmenien<br />
hoitokoirien hoitola saadaan pidettyä hiljaisena,<br />
vastaus kuuluu: ”Hoitoaikaan ei<br />
mitenkään, hoitajat kulkevat kuulosuojaimet<br />
päässä”. Onko tämä kodinomaista?<br />
Eli tästä ahdistuneena päätin itse pitää<br />
toiminnan pienimuotoisena, jolloin hoito<br />
on yksilöllistä, koirien kanssa seurustellaan<br />
ja niitä lenkitetään. Yritän pitää hoitolan<br />
niin rauhallisena kuin mahdollista – ja<br />
kodinomaisena.<br />
Antoisaa aikaa<br />
Olen päässyt nauttimaan monista tunnelmallisista<br />
hetkistä hoitaessani ja ulkoillessani<br />
uusien koiratuttavuuksien kanssa. On<br />
ollut todella palkitsevaa nähdä, kun omistajaa<br />
ehkä ensimmäisen päivän ikävöinyt<br />
18.11.07: Tämä kiltti saksanpaimenkoirauros<br />
on ollut tarhalla jo kaksi viikkoa<br />
kenenkään sitä kaipaamatta. Koira on<br />
löydetty Valtimolta. Omistajaa yritetään<br />
yhä etsiä!<br />
uusi tulokas oppii pian tunnistamaan<br />
minut hoitajakseen, oppii luottamaan ja<br />
rauhoittuu nopeasti opittuaan päivä<strong>ry</strong>tmin.<br />
Koirien sopeutumisessa hoitolaan on<br />
tullut vain vähän ongelmia. Asiaa varmasti<br />
auttaa hoitolan sijainti pihassa, jossa koirat<br />
voivat seurata ympäristön tapahtumia.<br />
Hoitokoirien ja tilan muiden eläinten välillä<br />
on ollut jopa yllättävän vähän ongelmia.<br />
Ehkä hoitokoirat ymmärtävät, että nämä<br />
muut oudot otukset kuuluvat tähän pihaan<br />
ja niitä ei juurikaan ole haukuttu tai muuten<br />
ahdisteltu. Omat koirani ovat ottaneet<br />
vierailevat tähdet hienosti vastaan. Etenkin<br />
sekarotuinen leikattu narttu Ronja on<br />
ollut apuna monen koiran sopeuttamisessa<br />
tarhalle. Se on toiminut seuraneitinä – tietenkin<br />
hoidokin omistajan luvalla. Koirani<br />
ovat jo tottuneet siihen, että vieraita koiria<br />
tulee ja menee. Tosin tervehdyshaukku on<br />
aina yhtä raikuva uuden tulokkaan ensi<br />
kerran näyttäytyessä.<br />
Löytökoiria ja -kissoja<br />
Löytökoirat ovat useimmiten löytäneet<br />
omistajansa hyvin pian, yleensä ensimmäisen<br />
vuorokauden aikana. Pari koiraa<br />
on jäänyt tarhalle siten, ettei omistajaa ole<br />
löytynyt. Toinen näistä oli surullinen tapaus:<br />
vanha sekarotuinen, jolla oli jo lähes<br />
kaikki elämään tarvittavat ominaisuudet<br />
heikentyneet – kuulo, näkö, pidätyskyky,<br />
liikuntakyky. Se lopetettiinkin eläinlääkärin<br />
kanssa yhteispäätöksellä pian, koska koiran<br />
elämänhalu oli heikko ja se vaikutti uudessa<br />
ympäristössä stressaantuneelta. Eikä tätä<br />
vanhusta kukaan koskaan kaivannut.<br />
Toinen koira löysi uuden kodin, ja olen<br />
usein kuullut kuulumisia siitä. Uusi omistaja<br />
on syvästi kiintynyt koiraansa ja kulkee<br />
paljon metsällä koiran kanssa. Koiran<br />
ja uuden omistajan yhteys toimii hyvin.<br />
Kissoja on tarhalla ollut melko paljon,<br />
yleensä löydettyjä. Näille valitettavasti löytyy<br />
koiria harvemmin alkuperäistä omistajaa,<br />
mikä on mielestäni erittäin huolestuttavaa<br />
ja surullista. Halvempaa ottaa uusi<br />
10<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
estä<br />
16.9.07 Tämä kissa on löytynyt noin viikko sitten Hyvärilästä. Kissa on kesy.<br />
Oikeassa poskessa kissalla on ollut isohko haava, joka on nyt jo parantunut<br />
melko hyvin. Kissa etsii siis yhä alkuperäistä omistajaansa. 26.9. Kissa yhä<br />
tarhalla ja etsii nyt uutta kotia. Tällä hetkellä tarhalla ei muita kotia etsiviä<br />
kissoja. Kissa löysi kuin löysikin alkuperäisen omistajansa ennen uuden<br />
kodin löytymistä.<br />
kissa kuin lunastaa edellinen pois löytöeläintarhasta<br />
– kissoja kun ilmaiseksi joka<br />
paikassa jaetaan. Tämä monien ihmisten<br />
periaate saa minut vihaiseksi! Olenkin hyvin<br />
iloinen joka kerta, kun joku ilmoittaa<br />
kissansa kadonneeksi! En siksi, että toivoisin<br />
kissojen katoavan, vaan siksi, että tiedän<br />
sen kissan omistajan oikeasti olevan<br />
huolissaan kissansa kuljeksimisesta.<br />
Useista löytökissoista näkee selvästi, että<br />
ne ovat olleet joskus jonkun lemmikkeinä,<br />
mutta tulevat tarhalle hylättyinä, villiintyneinä,<br />
matoisina, takkuisina, paleltuneina,<br />
tapelleina tai tiineinä. Kesyille ja terveille<br />
tai terveeksi hoidetuille kissoille yleensä<br />
löytyy uusi koti, mutta monia heikkokuntoisia<br />
tai arkoja kissoja joudun viemään lopetettavaksi.<br />
Ja voin sanoa: lopetettavaksi<br />
viemiseen ei totu ikinä!<br />
Suosittelen toimintaa<br />
muillekin<br />
Kaiken kaikkiaan olen kuitenkin kokenut<br />
tämän työn omakseni, kutsumuksena.<br />
Tämä työ ei sovi säännölliseen työaikaan<br />
tottuneille, koska puhelin voi soida milloin<br />
vain ja sinua voi odottaa millainen eläin<br />
hyvänsä ja vielä kaiken lisäksi missä vain.<br />
Kesällä löytöeläintarhalle tuotiin heinäpellolta<br />
löytynyt kilpikonna!<br />
Löytöeläintalon päivät alkavat aikaisin<br />
aamulla ja jatkuvat myöhään iltaan, koska<br />
eläimet tarvitsevat hoitoa ympäri vuorokauden.<br />
Mutta, kun ottaa nämä edellä<br />
mainitut rasitteet rikkautena, työstä nauttii<br />
paljon. Mikäli sinussa herää ajatuksia:<br />
”Minäkin voisin tehdä ehkä tuollaista työtä”,<br />
kutsun sinut lämpimästi tervetulleeksi<br />
avittamaan tarhalle ja juttelemaan tarkemmin<br />
työn arkipäivästä. Mielelläni otan<br />
apua vastaan, koska kaikesta huolimatta<br />
kiireisimpinä aikoina tuntuu, että hoidettavien<br />
eläinten päivät käyvät pitkäksi, eikä<br />
aikaa riitä tarpeeksi jokaiselle. Apuvoimat<br />
olisivat silloin tarpeen.<br />
Ja vielä sanaa kiertoon: älkää kukaan<br />
heittäkö vanhoja mattoja, peittoja, vilttejä<br />
ynnä muuta roskiin, vaan mikäli ne ovat<br />
jotakuinkin puhtaita ja ehjiä, lahjoittakaa<br />
ne meille tarhalle! Niitä kuluu yllättävän<br />
paljon toisinaan eläinten alla. n<br />
Lisätietoja antaa:<br />
Sanna Neuvonen 050 3423438<br />
http://racinghusky.com/kiies/<br />
Tämän jutun kuvitus ja kuvatekstit<br />
Kiieksen tilan kotisivuilta.<br />
Una on vappuna 2006 syntynyt norjanharmaanarttu.<br />
Unalla on kaikille ystävällinen<br />
ja aina iloinen luonne! Una pitää seuraa<br />
koirakaveria kaipaaville hoitokoirillemme<br />
ja on aina valmis ihmisten rapsuttelun<br />
kohteeksi.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
11
Kalkkunoilla oli lokoisat oltavat kuivassa, aurinkoisessa rinteessä, jossa puut antoivat sopivasti suojaa ja varjoa.<br />
Kuva: Arvo Maattola<br />
Kalkkunankasvatuksen<br />
alkuvaiheita Suomessa<br />
Tiina Notko<br />
Kolmekymmentä<br />
vuotta sitten<br />
kalkkunankasvatus<br />
Suomessa oli vielä<br />
pienimuotoista<br />
ja kokeilevaa.<br />
Kalkkunat tulivat<br />
junallekin emäntää<br />
saattamaan.<br />
Kirsti Maattola, 85, on entinen<br />
maatalon emäntä, joka miehensä<br />
kotitilalla Hollolan Herralassa ehti<br />
vuosikymmenten mittaan harjoittaa monenmoisia<br />
tuotantomuotoja perinteisen<br />
maanviljelyn tueksi. Puutarha- ja vihannesviljely<br />
sekä erilaiset käsityöt toivat jatkuvasti<br />
leivänlisää.<br />
1960-luvun alussa Maattolassa luovuttiin<br />
työläästä lypsykarjasta, jonka laitumista<br />
osa sijaitsi hankalasti vieressä kulkevan<br />
pääradan toisella puolella. Sen jälkeen<br />
navettaan sijoitettiin tuhatkunta munivaa<br />
kanaa. Kanala oli perinteinen lattiakanala<br />
orsineen. Vuonna 1972 kanoista luovuttiin,<br />
ja Maattolassa aloitettiin kalkkunoiden<br />
kasvattaminen ensimmäisten joukossa<br />
Suomessa.<br />
”Ostin viisi emoa ja yhden kukon joltain<br />
tarhalta. Ne olivat perinteisiä tummanruskeita<br />
pronssikalkkunoita. Niiden munista<br />
aloitimme kasvatuksen”, Kirsti Maattola<br />
muistelee.<br />
Käytettynä ostettu sadan munan hautomakone<br />
nostettiin tupaan, jossa voitiin<br />
varmistaa lämpötilan säilyminen tasaisena.<br />
Näistä munista kuoriutui kesän korvalla<br />
ensimmäinen erä poikasia. Ne kasvoivat<br />
hyvin, ja joulun alla ne painoivat jopa 8–9<br />
kiloa.<br />
Kuivikkeena kalkkunoilla oli silputtua<br />
olkea. Yön ne nukkuivat matalalle sijoitetuilla<br />
orsilla. Vesiastiat tarkistettiin ja täytettiin<br />
joka aamu.<br />
12<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Kaikki tehtiin itse<br />
”Hoidimme itse kasvatuksen kaikki vaiheet<br />
hautomisesta teurastukseen. Teurastusta<br />
varten naulasimme ylös parruun kiinni<br />
viisi peltiämpäriä, joista otettiin pohja<br />
pois. Linnut sujautettiin ämpäriin pää alaspäin,<br />
niiltä lyötiin kalikalla taju pois ja sen<br />
jälkeen viillettiin kurkku auki. Se oli nopea<br />
ja hyvä lopetustapa. Linnut eivät ehtineet<br />
paljon ihmetellä, mitä oli tapahtumassa,<br />
eivätkä ne sangossa päässeet lyömään siivillään<br />
itseään eivätkä muita.”<br />
”Kun kyniminen aloitettiin, meinasi itku<br />
tulla”, Kirsti kertoo huvittuneena. Sulat eivät<br />
tahtoneet millään irrota. ”Tuntui että<br />
on juhannus eikä riitäkään ennen kuin linnut<br />
on saatu puhtaiksi.” Naapurin tarkastuskarjakko<br />
muisti vanhan hyvän keinon.<br />
Sadan litran vesipata kiehautettiin ja vesi<br />
kaadettiin saaviin. Lintu kastettiin veteen<br />
kymmenkunta kertaa. Sen jälkeen sulat irtosivat<br />
pyyhkimällä.<br />
Omien poikasten avulla Maattolat laajensivat<br />
kasvatusta sataan emoon saakka,<br />
ja uusi, 1500 munan hautomakone hankittiin.<br />
Entiseen talliin sisustettiin lämpölampuin<br />
varustetut tilat untuvikoille.<br />
Lisääntymis<strong>ry</strong>tmi oli luonnonmukainen,<br />
ja poikasvaihe oli vain kesäisin.<br />
Neuvoja kalkkunoiden kasvatuksesta ja<br />
hoidosta saatiin Nils Westermarckilta,<br />
joka toimi maanviljelystalouden professorina<br />
Helsingin yliopistossa. ”Hänellä oli<br />
kesämökki lähellä tilaamme, ja keskustelimme<br />
hänen kanssaan usein maatalouden<br />
ajankohtaisista asioista”, muistelee Kirsti<br />
Maattola.<br />
Satakunta poikasta kasvatettiin vuosittain<br />
paisteiksi. Lähes puolet meni yksityisille<br />
ihmisille Lahden seudulle jouluruuaksi.<br />
Osa niistä paistettiin valmiiksi<br />
tuvan suuressa leivinuunissa. Loput vietiin<br />
teurastettavaksi Hyvinkäälle uuteen lintuteurastamoon.<br />
”Työtä oli paljon”, Kirsti<br />
Maattola kuittaa.<br />
Loput poikaset myytiin muille pienkasvattajille.<br />
Noin kuukauden ikäisinä poikaset<br />
lähetettiin määränpäähänsä rei’itetyissä<br />
pahvilaatikoissa junalla tai linja-autolla.<br />
Yksi ostaja lähikunnasta <strong>ry</strong>htyi sittemmin<br />
ammattimaiseksi kalkkunankasvattajaksi.<br />
Maatalon kotieläiminä<br />
Kaikki sata emolintua saivat olla vapaina<br />
ulkona järvelle viettävässä rinteessä. Tilaa<br />
oli niin paljon, että kasvillisuus säilyi<br />
kalkkunoiden käytöstä huolimatta. Linnut<br />
siirtyivät välillä myös lentämällä paikasta<br />
toiseen. ”Aurinko pimeni, kun kalkkunaparvi<br />
nousi lentoon”, Kirsti kuvailee. Ne<br />
eivät lentäneet pitkiä matkoja, mutta pari<br />
sataa metriä sujui niiltä hyvin. ”Ei niitä olisi<br />
pystynyt pitämään aidan sisällä”, toteaa<br />
Kirsti Maattola.<br />
”Kalkkunat eivät olleet tyhmiä. Ne olivat<br />
hyvin ihmisrakkaita”, painottaa Kirsti<br />
Maattola. Linnut tunsivat oman väen erittäin<br />
hyvin, ja emot vastasivat ihmisten puheeseen.<br />
”Mutta yhtä rouvaa kalkkunamme vihasivat.<br />
Hän kävi naapurissa lypsyllä ja oikaisi<br />
sinne pihamme poikki. Kukot saattoivat<br />
häntä aina koko matkan nokkien häntä takamuksiin<br />
ja sääriin. Ehkä syynä oli se, että<br />
usein hänellä oli punaisenkirjavat vaatteet,<br />
jotka ärsyttivät kalkkunakukkoja.”<br />
Hahmajärven junaseisake oli aivan Maattolan<br />
pihapiirin vieressä. ”Kerran olin lähdössä<br />
junalla asioille ja huusin junapysäkiltä<br />
jotain asiaa talon pihalle. Kuullessaan ääneni<br />
kalkkunat valpastuivat, nousivat lentoon<br />
ja pelmahtivat junapysäkille samaan aikaan,<br />
kun juna tuli. ’Koot koot?’, ne ääntelivät ja<br />
katselivat minua kysyvästi.”<br />
Aseman kauppias huomasi ikkunasta, että<br />
nyt on emäntä pulassa ja aikoi lähteä avuksi<br />
hätyyttelemään lintuja pois. ”Älä säikytä<br />
niitä vaan soita Arvolle, että tulee hakemaan<br />
ne, huusin hänelle”, kuvailee Kirsti.<br />
Kohta isäntä ilmaantuikin ja kutsui kalkkunoita.<br />
Emäntä katosi junan uumeniin, ja<br />
kalkkunat lähtivät kiltisti takaisin kotipihalle.<br />
”Olipa emännällä iso saattojoukko”,<br />
vitsaili konduktööri junassa.<br />
Kalkkunat ruokittiin puoliksi omalla<br />
viljalla ja perunalla ja puoliksi ostorehulla,<br />
joka tuohon aikaan sisälsi antibiootteja<br />
mm. mustapäätautia vastaan, jonka aiheuttaa<br />
yksisoluinen loinen. Kalkkunat saavat<br />
sen helposti ulkolaitumelta.<br />
Kun antibioottien käyttö rehuissa lopetettiin<br />
1970-luvun lopulla, vapaan kalkkunankasvatuksen<br />
kävi huonosti: kalkkunaemot<br />
sairastuivat ripuliin, ja niiden kunto<br />
huononi. Niiden elimistö ei enää kestänyt<br />
ulkoilmaelämää. Mustapäätauti johtaa<br />
usein kuolemaan, mutta Maattolassa vältyttiin<br />
pahoilta sairastumisilta.<br />
Muistorikas kalkkunankasvatus Maattolassa<br />
loppui kuuden vuoden jälkeen ja<br />
vaihtui kukkakaalin ja tillin sopimusviljelyyn.<br />
Nykytuotanto on erilaista<br />
Kirsti Maattolan ilmeikkäät silmälasipäiset<br />
tontut ovat olleet kestosuosikkeja<br />
vuodesta vuoteen. Niitä on myyty ympäri<br />
maailmaa. Nytkin hän on tehnyt niitä<br />
joulumyyjäisiä varten.<br />
Kuva: ESS/Mirja Hussain<br />
Nykyajan kalkkunankasvatus ei ole kotoisaa<br />
lintujen paimentamista, vaan toiminta<br />
on tehdasmaisen tehokasta. Sataa kalkkunaa<br />
ei kenenkään kannata ansiomielessä<br />
alkaa kasvattaa, vaan nyt kalkkunoita on<br />
kasvatustilalla keskimäärin 6000. Uusi<br />
kasvatuserä tulee kolme kertaa vuodessa.<br />
Kaikki siitosemot tuodaan Brittein saarilta,<br />
jossa ne jalostetaan vuosi vuodelta<br />
tehokkaammin kasvaviksi. Suomessa<br />
emot tuottavat munia omissa, erillisissä<br />
kasvatusyksiköissään keinosiemennyksen<br />
avulla. Koiraat ovat liian suuria astumaan<br />
luonnollisesti. Munat haudotaan hautomoissa,<br />
joilta untuvikot viedään vuorokauden<br />
ikäisinä kasvatustiloille. Tuotantoketju<br />
on nimensä mukaisesti aukoton ketju.<br />
Taudit pidetään kurissa kertatäyttöperiaatteella:<br />
kasvatuserien välillä halli desinfioidaan.<br />
Mutta orsista saatikka vapaudesta<br />
kalkkunoiden on turha haaveilla. Ahtaus<br />
kasvatushallissa on suuri, kalkkunoiden<br />
kasvunopeus, koko ja rintalihasten osuus<br />
ruumiinpainosta on jalostettu luonnottomuuteen<br />
saakka. Nyt kalkkunat kasvavat<br />
kymmenkiloisiksi kolmessa kuukaudessa.<br />
Aikuisuuteen asti pidettävillä siitoseläimillä<br />
on jättiruumiissaan vaikea olla ja<br />
elää. Lopuksi vielä matka teurastamolle on<br />
monelle kärsimys litistettynä liian pieneen<br />
kuljetuslaatikkoon.<br />
Ennen liha oli juhlaruokaa. Sitä odotettiin<br />
ja siitä maksettiin juhlaruuan hinta. Mutta<br />
nyt suomalaiset haluavat syödä joka päivä<br />
aina vain enemmän lihaa, ja se on saatava<br />
halvalla, ”maksoi mitä maksoi”. Kaiken aikaa<br />
väitetään, että ruoka on liian kallista.<br />
Kalkkunat joutuvat maksumiehiksi. n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
13
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Tuotantoeläinten asiat eivät aina ole hyvin Suomessa.<br />
Tuotantoeläinten olot järkyttävät<br />
Suomessa on tuudittauduttu ajatukseen,<br />
että kotimaisten tuotantoeläinten<br />
hyvinvoinnista huolehditaan asianmukaisesti.<br />
Tuotteen kotimaisuutta on<br />
usein pidetty takuuna sille, että eläimet on<br />
kasvatettu eettisesti oikeissa olosuhteissa.<br />
Valitettavasti näin ei aina ole.<br />
Esimerkiksi Oikeutta eläimille -yhdistyksen<br />
materiaalin mukaan kyse ei näytä<br />
olevan yksittäistapauksista, vaan mm.<br />
EU-tarkastusraporttienkin mukaan laiminlyöntejä<br />
on havaittu jopa kolmasosalla<br />
tarkastetuista tiloista. Samansuuntaisia<br />
viestejä on kantautunut eläinsuojelun<br />
kentältä jo pitkään: eläinsuojelurikoksista<br />
määrättyjen rangaistusten määrä on jatkuvassa<br />
kasvussa.<br />
Eläinten hyvinvoinnista huolestuneiden<br />
kysymys kuuluukin nyt, kuinka on<br />
mahdollista, ettei tuotantoeläinten hyvinvoinnin<br />
vakaviin puutteisiin ole puututtu<br />
aiemmin ja tiukemmin.<br />
Edes eläinsuojelulaki ei lähtökohtaisesti<br />
takaa eläinten hyvinvointia. Laki asettaa<br />
eläinten pidolle ainoastaan minimivaatimukset,<br />
jotka ovat mm. tilavaatimuksiltaan<br />
ja virikemäärältään täysin riittämättömät.<br />
Jo tuotannon käynnistämisvaiheessa tilat<br />
suunnitellaan usein aivan liian pieniksi<br />
eikä tuotantoeläimillä ole mahdollista harjoittaa<br />
lajinmukaista käyttäytymistä.<br />
Lisäksi eläinsuojeluvalvonnan resurssit<br />
ovat täysin riittämättömät. Viranomaiset<br />
eivät muiden töidensä ohella pysty riittävän<br />
hyvin paneutumaan eläinsuojeluvalvontaan.<br />
<strong>SEY</strong>:n vapaaehtoiset eläinsuojeluvalvojat<br />
paikkaavat hataraa viranomaisverkkoa<br />
resurssiensa mukaan. Vuonna<br />
2006 <strong>SEY</strong>:n vapaaehtoiset valvojat tekivät<br />
yhteensä 2370 eläinsuojelutarkastusta ja<br />
85 % tarkastuskäynneistä oli tarvetta korjaaviin<br />
toimenpiteisiin.<br />
Käytäntö on osoittanut, että <strong>SEY</strong>:n valvojien<br />
toiminta on välttämätöntä edes nykyisen<br />
kaltaisen eläinsuojelun tason säilyttämiseksi.<br />
Tarkastustarpeen jatkuvasti kasvaessa<br />
on selvää, ettei viranomaisten eikä<br />
<strong>SEY</strong>:n vapaaehtoisten valvojien tekemiä<br />
tarkastuksia pystytä tekemään riittävästi.<br />
<strong>SEY</strong>:n taloudelliset edellytykset ylläpitää<br />
koko maan kattavaa valvojaverkostoa tulevat<br />
jatkossa olemaan vaakalaudalla.<br />
Lisäksi laki ei salli eläinten pidon valvontaa<br />
pistokokein eikä rutiinitarkastuksin,<br />
vaan edellyttää, että ennen tarkastusta<br />
on oltava aihetta epäillä puutteita eläinten<br />
pidossa. <strong>SEY</strong> on jo vuosien ajan ehdottanut,<br />
että tuotantoeläinten pitopaikoissa<br />
käytäisiin rutiininomaisesti. Ehdotus rutiinitarkastuksista<br />
ei kuitenkaan ole saanut<br />
riittävästi poliittista kannatusta, koska sen<br />
on katsottu loukkaavan ihmisten yksityisyyttä.<br />
<strong>SEY</strong> vaatii, että valtio panostaa eläinsuojeluun<br />
uudistamalla eläinsuojelu- ja rikoslakiaan,<br />
tehostamalla eläinsuojeluvalvontaa<br />
huomattavasti nykyisestä tasosta sekä<br />
perustamalla eläinasiavaltuutetun viran.<br />
Valtion tulisi joko osoittaa <strong>SEY</strong>:lle riittävästi<br />
määrärahoja vapaaehtoisen valvojaverkoston<br />
ylläpitämiseen tai perustaa riittävä<br />
määrä eläinsuojeluasioihin keskittyvien<br />
eläinlääkäreiden virkoja.<br />
<strong>SEY</strong> muistuttaa, että tavallisen kansalaisen<br />
rooli on tässäkin asiassa ratkaiseva:<br />
vastuullinen kuluttaja ottaa selvää siitä,<br />
millaista toimintaa tukee rahoillansa. Lisäksi<br />
kaikki epäilyt eläinten huonosta kohtelusta<br />
tulisi välittömästi ilmoittaa joko<br />
<strong>SEY</strong>:n valvojalle tai eläinsuojeluviranomaiselle.<br />
n<br />
Teksti on julkaistu <strong>SEY</strong>:n<br />
tiedotteena 29.11.<strong>2007</strong><br />
14<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
PAKINANURKKA<br />
KONEEN JA KANAN POIKASET<br />
Aura Koivisto,<br />
kuvat Risto Sauso<br />
Kukot ovat vallanneet kuistimme.<br />
Tarkemmin sanottuna neljä kukkoa<br />
ja yksi kana. Ne istuvat kuistin kaiteella<br />
tai korituoleissa ja kiekuvat. Koirien<br />
petejä ei voi enää pitää portailla, sillä siivekkäät<br />
omivat ne heti. Ja koirat väistyvät<br />
nöyrästi. Samoin isäntä ja minä. Tuntuu<br />
näet mukavammalta istua sellaisessa paikassa,<br />
missä ei ole löysää kakkaa.<br />
Ulko-ovi pidetään aina kiinni – jos se jää<br />
hetkeksikin auki, linnut marssivat päättäväisesti<br />
sisään. Ne tuijottavat ympärilleen<br />
päät kallellaan ja patpattavat kiihkeästi<br />
keskenään. Ne näyttävät siltä kuin olisivat<br />
arvioimassa myytävänä olevaa asuntoa.<br />
Ehkä ne tosiaan suunnittelevat muuttoa<br />
kanalasta.<br />
Tämä on yksi maatiaiskanaprojektini<br />
saavutuksista.<br />
Edellisessä pakinassani kerroin, kuinka<br />
Lehti-mummolta löytyi potentiaalisia<br />
maatiaisia, pieniä kirjavia kanoja, jotka<br />
osasivat haudonnan ja tipujen hoidon jalon<br />
taidon. Yritin haudottaa koneella poikasia<br />
itselleni, mutta munista ei tullut mitään.<br />
Vaikutti pahasti siltä, että Lehden kukon<br />
panokset olivat vähissä.<br />
Sitten löytyi Alfred-papan pieni mustankirjava<br />
kana, kuulemma ikivanha ja<br />
aito saarelainen. Sen munista sain vihdoin<br />
haudottua tipuja. Juuri nuo kuistimme valloittajat.<br />
Kesällä yksi Lehden neljästä kanasta<br />
<strong>ry</strong>htyi salavihkaa hautomaan, tuloksena<br />
yksi ainokainen tipu. Lehti alkoi tarjoilla<br />
kanaa ja tipua minulle. Minä kursailin, enhän<br />
olisi kehdannut ottaa hänen kauneinta<br />
kullanväristä kanaansa, mutta Lehti ilmoitti<br />
luopuvansa pikkukanoistaan joka tapauksessa<br />
– hän oli jo tilannut kymmenen<br />
kananuorikkoa mantereelta. No, minähän<br />
otin lahjoituksen lähes riemusta kiekuen...<br />
Pyyksi ristitty kana osoittautui erinomaiseksi<br />
äidiksi. Se piti hyvää huolta pojastaan,<br />
tarjoili sille herkut, nukutti lämpimässä<br />
vatsahöyhentensä alla, puolusti kiihkeästi<br />
liian lähelle tulevia koiria vastaan. Äidinvaistoja<br />
riitti vielä seuraavallekin erälle,<br />
sillä kesän lopussa Pyy <strong>ry</strong>htyi taas hautomaan.<br />
Pyyn pojalle se oli kova pala. Nuori<br />
mies ei osannut olla yksin, vaan tunki it-<br />
sensä samaan kopperoon hautovan äitinsä<br />
kanssa. Minun oli lopulta nostettava se<br />
ulos, ettei se paastoaisi itseään hengiltä.<br />
Vähitellen vieroitus onnistui ja Pyyn poika<br />
liittyi konehaudotun Alfredin nuorison<br />
seuraan – kuistille kiekumaan.<br />
Pyy hautoi kuusi tipua. Niiden isä ei<br />
kuitenkaan ole saaren vanhaa kantaa, sillä<br />
enpä sellaista siihen hätään saanut. Mutta<br />
ajattelin, että parempi edes puolikasmaatiaisia<br />
kuin ei mitään. Tiput ovat mustan,<br />
ruskean ja valkoisen kirjavia, sieviä ja reippaita.<br />
Ensi kesän suunnitelmiin kuuluu avio<strong>liitto</strong>ja<br />
ja lisää jälkeläisiä. Pyylle toivon<br />
puolisoa jostakin kuistin kiekujasta, ja<br />
kuistin ainokaisen kanan toivon ihastuvan<br />
Pyyn poikaan. Jospa<br />
Lehden ja Alfredin siivekkäitä<br />
yhdistämällä<br />
saaren vanha kanakanta<br />
elpyisi...<br />
Virallisiksi maatiaisiksi<br />
pikkukanoja ei<br />
tosin ole julistettu. Varmistukseksi<br />
tarvittaisiin<br />
DNA-tutkimuksia,<br />
mutta pirtulla täytetyt<br />
koeputkilot odottavat<br />
yhä lihapalojaan. Vertailuaineistoa<br />
jo olisi,<br />
mutta potentiaalisista<br />
maatiaisista näytteet<br />
puuttuvat. Kun kanta on<br />
näin vähissä, tieteelle ei<br />
voi ruveta uhraamaan<br />
yhtään yksilöä. Ja maatiaisethan<br />
ovat tunnetusti sitkeähenkisiä,<br />
joten luonnollista kuolemaa voi joutua<br />
odottamaan vielä pitkään!<br />
Toisaalta rotupuhtaus ei ole niinkään tärkeätä<br />
kuin saada sellainen kanaparvi, jossa<br />
olisi hyviä emoja. Kun olen nähnyt tipujen<br />
syntymän ja kasvun sekä kanaemon suojissa<br />
että ilman emoa – hautomakoneen<br />
ja lämpölampun avulla – äidittömät tiput<br />
tuntuvat kerrassaan säälittäviltä.<br />
Onkin oikeastaan merkillistä logiikkaa,<br />
että emon riistäminen kananpoikasilta ja<br />
lypsylehmien vasikoilta on yleisesti hyväksyttyä<br />
ja asiaankuuluvaa, kun sama ei tulisi<br />
kuuloonkaan vaikkapa koirien, hevosten<br />
tai papukaijojen kohdalla. Hyvin usein logiikka<br />
taipuukin rahan mukaan! n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
15
Eläinten ystävä 90 vuotta sitten<br />
Nuhteita ja uhkauksia<br />
Koonnut: Marika Salin<br />
Marraskuussa 1917 Eläinten ystävässä julkaistiin<br />
erilaisten eläinsuojelutyötä tekevien, muun muassa<br />
tarkastuskarjakon ja kotieläinhoidon valvojan<br />
toimintaraportteja eri puolilta Suomea. Raportit ovat kuitenkin<br />
jo paria vuotta aiemmalta ajalta eli vuodelta 1915 – kovin<br />
kulki tieto hitaasti tuohon maailman aikaan. Kalvolasta kirjoitti<br />
herra nimeltä Frans Salmi, jonka ammattinimikkeeksi<br />
mainittiin vain ”assistentti”.<br />
”Ilmoitan tässä lyhyesti kuluneen vuoden toiminnasta täällä<br />
Kalvolassa. ”Eläinten Ystävää” olen kehoittanut tilaamaan<br />
noin 20 toimintatalossa ja sen lisäksi miltei yhtämonessa minulle<br />
vieraassa talossa. Eläinsuojelusaate, sen kannattaminen<br />
ja kehittäminen on kuitenkin tällä paikkakunnalla niin vierasta,<br />
että monetkaan eivät sitä oikeastaan käsitäkään, eivät<br />
ainakaan mitään siitä välitä”, kirjoittaa Salmi.<br />
”Monta karjanomistajaa olen kehoittanut, osan pakoittanutkin,<br />
eläintensä suojia korjaamaan; ja on kaiketi se jonkunverran<br />
tuloksia tuottanutkin. Hevosmiehille olen varoitushuutoja<br />
puhellut koko joukon. Täällä Kurikan myllyllä kävin<br />
kylmemmän talven aikana useoita kertoja ja kehoitin myllymiehiä<br />
huolellisesti peittämään hevosia ja antamaan ruokaa<br />
eteen. Vaadin mylly-yhtiötä laittamaan hevosille suojat; vasta<br />
kesällä luvattiin se laittaa.”<br />
”Halkoajureille, joita täällä on aika paljon, olen koettanut<br />
aina toisinaan teroittaa, että hevonenkin on sielullinen eläin.<br />
Monet katsovat karsain silmin, rahaa kun tarvitsisi saada<br />
enemmän kuin hevonen voikaan vetää. Parolaan ajavalle<br />
maitokuskille annoin neuvoja hevosajossa ja nuhteita; samalla<br />
annoin uhkauksen että ellei hän rupea voimakkaammin<br />
ruokkimaan, kun kerta näyttää hevonen terveeltä ja on kovin<br />
laiha, niin otetaan se kokonaan pois ja annetaan sakkoa vielä.<br />
Kansakoulu- ja kiertokoulun opettajia on, joita olen kehoittanut<br />
ottamaan sydämen asiaksi todellisen eläinrakkauden<br />
istuttamisen lapsiin. – Sairaita eläimiä olen koettanut kykyni<br />
ja voimieni mukaan hoitaa”, päätti assistentti Frans Salmi<br />
vuosiraporttinsa.<br />
T. K. Forstén kirjoittaa uusista senaatin ehdotuksista markkinakaupan<br />
järjestelyksi. Uusi ”järjestely” oli astumassa voimaan<br />
vuoden 1918 alusta. Eläinmarkkinoiden ”uudestaanjärjestäminen”<br />
oli hänen mukaansa tärkeää, sillä ”terveydenhoidon<br />
kannalta ne olivat vaarallisia tarttuvien eläintautien<br />
levittäjinä, eläinsuojeluksen kannalta siksi, että ne muodostuivat<br />
eläintenkidutustilaisuuksiksi, ja taloudelliselta kannalta<br />
vihdoin oli esitetty epäilyksiä niitä vastaan sen vuoksi,<br />
että ne pienet voitot, joita jotkut niillä saivat, usein kuluivat<br />
jo viikkokausia kestäviin markkinamatkoihin ja että niiden<br />
vastapainona taas olivat toisten häviöt.”<br />
”Luvanhakijan – jolla, jos se ei ole kunta, tulee olla kunnan<br />
suostumus – on osoitettava tarkoitusta varten sopiva maaalue.<br />
Tämä maa-alue on markkinain toimeenpanijan toimesta<br />
ja kustannuksella ympäröitävä aitauksella ja varustettava<br />
juomavedellä, kiinnipitopuomeila ja väliaitauksilla, jotapaitsi<br />
aitauksen sisäpuolelle tahi sen välittömään läheisyyteen on<br />
rakennettava tie tarjottavien hevosten koettelemista, sekä<br />
näyttelykenttä muitten eläinten tarkastamista varten.”<br />
Tätä Forstén piti tarkoituksenmukaisena, sillä ”tähän asti<br />
on alettu kauppoja tehdä ja eläimiä tarkastella missä ostaja<br />
ja myyjä vain ovat sattuneet tapaamaan toisensa, ja koetusradan<br />
puutteessa on ajaa hurautettu pitkin katuja tai teitä<br />
rauhallisen yleisön suureksi kauhuksi. Järjestyksenpito on<br />
silloin käynyt vaikeaksi; hevoshuijarit ovat saaneet vapaata<br />
toimialaa.”<br />
Eläinsuojelullisesti varmaan merkittävämpää oli silti se, mitä<br />
Forstén erityisesti korosti: ”asetus määrää, että eläinten suojelemista<br />
varten sateelta ja tuulelta on, mikäli mahdollista,<br />
tehtävä katoksia. Py<strong>ry</strong>ilmojen varalta on ehdottomasti vaadittava,<br />
että niitä rakennetaan.” n<br />
16<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Puheenjohtajalta<br />
Outi Vainio<br />
Eläinten<br />
tasa-arvosta<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistysten<br />
<strong>liitto</strong> <strong>ry</strong><br />
Osoite: Kotkankatu 9, 00510 Helsinki<br />
Toimisto, jäsenasiat ja osoitteenmuutokset:<br />
Puh. 09-877 1200, faksi 09-877 1206<br />
Sähköposti: sey@sey.fi tai etunimi.sukunimi@sey.fi<br />
Kotisivut: www.sey.fi<br />
Toiminnanjohtaja Helinä Ylisirniö 720 68 411<br />
Toimistosihteeri Vesa Ananin 720 68 410<br />
Taloussihteeri Erja Peltola 720 68 415<br />
Viestintäpäällikkö Maria Blomster 720 68 413<br />
Nuorisoprojektisihteeri Elina Sipilä 720 68 414<br />
Valvojasihteeri Anne Skogberg 720 68 412<br />
Hallitus: Professori Outi Vainio (puheenjohtaja),<br />
johtaja Jaana Kiljunen Kerava (1. varapuheenjohtaja),<br />
oikeustiet.kand. Heidi Nieminen Korpilahti (2. varapuheenjohtaja),<br />
terveystarkastaja Tauno Kähkönen Lapinlahti, eläinsuojeluvalvoja<br />
Sinikka Ramma Ruukki, fil.yo Sonja Nurmi Helsinki, kasvatustiet.<br />
maist. Marika Salin Loppi, yo-merkonomi Tiina Ahokas Haukipudas<br />
(varajäsen), eläinsuojeluvalvoja Eija Saavalainen Rovaniemi<br />
(varajäsen) ja mielenterveyshoitaja Antti Heiskanen Pieksämäki<br />
(varajäsen).<br />
<strong>SEY</strong>:n lahjoitustili: Leonia 800019-1061763<br />
Finlands Djurskyddsföreningars<br />
förbund rf<br />
Adress: Kotkagatan 9, 00510 Helsingfors<br />
Kontor, medlemsärenden och adressförändringar:<br />
Tel. 09-877 1200, fax 09-877 1206<br />
E-post: sey@sey.fi eller förnamn.släktnamn@sey.fi<br />
Hemsidorna: www.sey.fi<br />
Verksamhetsledare Helinä Ylisirniö 720 68 411<br />
Kanslisekreterare Vesa Ananin 720 68 410<br />
Ekonomisekreterare Erja Peltola 720 68 415<br />
Marknadsföringschef Maria Blomster 720 68 413<br />
Ungdomsprojektsekreterare Elina Sipilä 720 68 414<br />
Övervakarsekreterare Anne Skogberg 720 68 412<br />
Styrelse: Professor Outi Vainio (ordförande), direktör Jaana<br />
Kiljunen Kervo (1. viceordförande), jur.kand. Heidi Nieminen<br />
Korpilahti (2. viceordförande), hälsoinspektör Tauno Kähkönen<br />
Lapinlahti, djurskyddsövervakare Sinikka Ramma Ruukki, fil.<br />
stud. Sonja Nurmi Helsingfors, ped.mag. Marika Salin Loppis,<br />
studentmerkonom Tiina Ahokas Haukipudas (suppleant),<br />
djurskyddsöverv. Eija Saavalainen Rovaniemi (suppleant) och<br />
mentalvårdare Antti Heiskanen Pieksämäki (suppleant).<br />
Finlands Djurskyddsförenings konto,<br />
donationer: Leonia 800019-1061763<br />
Eläinten tasa-arvo ei ole kielenkäyttöömme vakiintunut. Se voi tarkoittaa eri lajien<br />
välistä tai saman lajin sisällä eri käyttötarkoituksessa pidettävien eläinten tasa-arvoa.<br />
Kyse voi myös olla kaikkien eläinyksilöiden tasapuolisesta ja yhdenvertaisesta<br />
kohtelusta.<br />
Jaottelemme eläimet hyöty- ja seuraeläimiin. Hyötyeläimiä ovat muun muassa naudat,<br />
siat ja siipikarja, jotka kouriintuntuvasti tuottavat maitoa, lihaa tai kananmunia<br />
meidän syödäksemme. Kuoleman jälkeen useat tuotantoeläimet luovuttavat myös ihonsa<br />
vaatteiden ja muiden hyödykkeiden raaka-aineeksi. Koirat ovat seuraeläimiä. Valtion<br />
poliisi-, tulli- ja rajavartiokoirien aineettomat palvelut jäävät silloin huomiotta. Opaskoirien,<br />
terapiaeläinten ja tavallisten lemmikkien ihmisperheilleen tuottaman avun ja<br />
mielihyvän arvoa ei juuri lasketa.<br />
Käyttötapaan perustuva arvostus vaikuttaa eri lajien mahdollisuuteen saada eläinlääkärin<br />
apua virka-ajan ulkopuolella. Tuotantoeläimille kuntien on lain mukaan järjestettävä<br />
eläinlääkäripalveluja. Seuraeläinten osalta velvoitteeksi asetetaan tarpeelliseksi<br />
katsottujen palveluiden tuottaminen. Tavanomainen tulkinta on, että päivystävä kunnallinen<br />
eläinlääkäri hoitaa tuotantoeläimiä. Seuraeläimet saavat apua sitten, kun eläinlääkäri<br />
ehtii. Silloinkin kyse on ensiavusta ja perussairaanhoidosta. Erikoisvälineitä tai<br />
-osaamista vaativia toimenpiteitä kunnaneläinlääkärin ei edellytetä tekevän. Koirat ja<br />
kissat, jotka asuvat kaukana suurten asutuskeskusten yksityisiltä pieneläinklinikoilta,<br />
voivat päivystysaikana jäädä kokonaan ilman hoitoa. Eläinlääkintähuoltolakia uudistetaan<br />
parhaillaan. Nähtäväksi jää, muuttuuko tilanne mitenkään.<br />
Rottiin kohdistuu räikeä lajinsisäinen epätasa-arvo. Lukuisissa perheissä nautitaan<br />
älykkäiden, oppivaisten ja sosiaalisten lemmikkirottien seurasta. Tutkimuslaboratoriossa<br />
samanlajisia jyrsijöitä pidetään tylsässä ympäristössä ja pakotetaan erilaisiin kokeisiin.<br />
Villirotat luokitellaan tuholaisiksi, joita kuka tahansa saa myrkyttää. Joskus sattuu,<br />
että nokkelat rotat pysyvät hengissä ja lisääntyvät tuhoamisyrityksistä huolimatta. Silloin<br />
<strong>ry</strong>hdytään äärimmäisiin toimenpiteisiin: julistetaan rottasota.<br />
Elämän alkuajoista saakka eliöt ovat koettaneet pysyä hengissä, lisääntyä ja laajentaa<br />
elinalueitaan. Joskus ihminen on toiminnallaan nopeuttanut näitä pyrkimyksiä. Villiintynyt<br />
kissa on määritelmän mukaan sellainen, joka hankkii kaiken ravintonsa itse. Tällä<br />
perusteella sen saa kuka tahansa tappaa. Ymmärrän lajien monimuotoisuuden merkityksen,<br />
mutta siitä huolimatta pidän kyseenalaisena huomautusta, että jokin laji ei kuulu<br />
<strong>Suomen</strong> luontoon. Tuhansia vuosia sitten, kun ensimmäiset esi-isämme saapuivat<br />
asuinsijoilleen, me olimme se tulokaslaji, joka ei kuulunut <strong>Suomen</strong> luontoon.<br />
<strong>SEY</strong>:n strategiaan on kirjattu ajatus jokaisen eläinyksilön kunnioittamisesta riippumatta<br />
siitä, mihin lajiin se kuuluu, mikä on sen käyttötarkoitus tai miten sen esivanhemmat<br />
ovat tänne joutuneet. Eläköön eläinten tasa-arvo! n<br />
Turussa 28.10.<strong>2007</strong><br />
Outi Vainio<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistyksen jäsenlehti/Finlands Djurskyddsförenings tidskrift<br />
Päätoimittaja/Chefredaktör: Juha Valste<br />
102. vuosikerta/Årgång 102<br />
Toimitussihteeri/Redaktionssekreterare: Pekka Hänninen<br />
Ulkoasu/Layout: Gita Lindgren/Ekenäs T<strong>ry</strong>ckeri, Tammisaaren Kirjapaino<br />
Toimitusneuvosto/Redaktionsråd: Pekka Hänninen, Tiina Notko, Marika Salin, Outi Vainio,<br />
Juha Valste<br />
Käännökset/Översättningar: Ija Rönnqvist<br />
Kirjoittajat vastaavat itse artikkeliensa sisällöstä. Lehdessä julkaistuja artikkeleitä saa kopioida<br />
ja jakaa opetus- ja valistustarkoituksiin, kunhan lähde ja kirjoittajan nimi mainitaan.<br />
Skribenterna ansvarar själva för artiklarna. Artiklar som publicerats i tidningen får kopieras<br />
och utdelas för undervisnings- och upplysningsändamål om källan och skribentens namn<br />
anges.<br />
Ilmoitusmyynti/Annonsförsäljning: Erja Peltola, puh. 09-720 68 415<br />
Paino/T<strong>ry</strong>ckeri: Ekenäs T<strong>ry</strong>ckeri Ab, Tammisaaren Kirjapaino. ISSN 0789-1857<br />
Eläinten ystävän toimitus/Djurvännens redaktion:<br />
Kotkankatu 9, 00510 Helsinki/ Kotkagatan 9, 00510 Helsingfors<br />
Puh./tel. 09-877 1200, faksi/fax 09-877 1206, sähköposti/E-post: ellu@sey.fi<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
17
<strong>SEY</strong> toimii<br />
Uutta väkeä <strong>SEY</strong>:n toimistolla<br />
Maria Blomster aloitti marraskuun<br />
alussa viestintäpäällikkönä<br />
<strong>SEY</strong>:ssä. Hänen toimenkuvansa<br />
on monipuolinen ja vaihtelee tiedotteiden<br />
tekemisestä varainhankintaan. Koulutukseltaan<br />
Maria onkin gradua vaille valmis<br />
kauppatieteiden maisteri.<br />
Eläimiä Maria on harrastanut aina.<br />
Lemmikkeinä on ollut pienjyrsijöitä, kaloja,<br />
kissoja ja koiria. Nyt hänellä on kaksi<br />
kissaa ja kaksi koiraa. Käytännön eläinsuojelutyöhön<br />
Maria tuli mukaan toimiessaan<br />
vapaaehtoisena Helsingin eläinsuojeluyhdistyksessä.<br />
Myöhemmin vapaaehtoisuus<br />
muuttui kokopäivätoimiseksi ammatiksi.<br />
Toimenkuvaan kuuluva kotimaisten ja<br />
kansainvälisten eläinsuojeluasioiden seuraaminen<br />
on Marialle mieluista puuhaa<br />
– sitä hän harrastaa myös vapaa-ajallaan.<br />
Maria onkin jo lähettänyt <strong>SEY</strong>:n kannanottoja<br />
eri tahoille.<br />
Eläinsuojelukysymyksistä Mariaa huolettaa<br />
eniten kohonneen elintason myötä<br />
tapahtuva eläinperäisten tuotteiden kulutuksen<br />
lisääntyminen niin meillä kuin<br />
muuallakin – eläinten olot eivät ole kohonneet<br />
elintason tahdissa. ”Kiina huolettaa<br />
erityisesti. Maan talouskasvu on huimaa<br />
ja vaurastuessaan ihmiset omaksuvat länsimaiset<br />
elämäntavat ja lihan kulutuksen”,<br />
hän pohtii. ”Kiinassa suhtautumisessa<br />
eläimiin on vielä paljon opeteltavaa”, hän<br />
jatkaa.<br />
<strong>SEY</strong>:ssä Mariaa kiinnostaa järjestön verkoston<br />
ulottuminen yli koko maan. ”Työn<br />
kautta saan kuulla suojelunäkemyksiä<br />
Vesa Ananin<br />
hoitaa <strong>SEY</strong>:n<br />
jäsenrekisteriä.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Maria Blomster<br />
on <strong>SEY</strong>:n uusi<br />
tiedotuspäällikkö.<br />
Hän vastaa myös<br />
eläinsuojelukysymyksiin.<br />
ympäri Suomea ja kokonaiskuva eläinsuojelusta<br />
lavenee”, Maria toivoo. Itse hän on<br />
kotoisin Rovaniemeltä, joten myös toimiston<br />
paikallistuntemus kasvaa.<br />
”Vaikka Pohjoismaissa kuvittelemme<br />
olevamme edistyksellisiä eläinsuojeluansiossa,<br />
olemme kyllä monessa suhteessa<br />
amatöörejä verrattuna esimerkiksi Englantiin”,<br />
Maria kertoo. ”Toivoisinkin, että<br />
meilläkin eläinsuojelu nousisi ammattimaisemmaksi<br />
eikä yksittäisten vapaaehtoisten<br />
tarvitsisi enää näännyttää itseään<br />
hengiltä eläinsuojelutyön takia.”<br />
Vesa Ananin aloitti <strong>SEY</strong>:ssä siviilipalveluksen<br />
22. lokakuuta, ja pesti kestää siis<br />
vuoden. Vesa haki palvelupaikakseen <strong>SEY</strong>:<br />
tä, koska koki järjestön toiminnan mielenkiintoiseksi<br />
ja tärkeäksi. ”Saan olla mukana<br />
hyvässä toiminnassa”, mies perustelee<br />
valintaansa.<br />
Vesan tehtäviin <strong>SEY</strong>:ssä kuuluvat jäsenrekisterin<br />
hoitaminen, postitus, <strong>SEY</strong>:n<br />
tuotteiden myynti, toimiston käytännön<br />
asioiden pyörittäminen sekä toimiston puhelimeen<br />
vastaaminen – vielä Vesan eteen<br />
ei ole tullut kovin merkillisiä kysymyksiä<br />
puhelimessa. Silloin tällöin toimistolle saatetaan<br />
nimittäin soittaa ja kysyä neuvoa<br />
hyvinkin erikoisten eläinten suhteen.<br />
Vesan lapsuuden kodissa on ollut kaneja<br />
ja kissoja, ja eläimet ja luonto ovat hänelle<br />
läheisiä. Varsinaisessa eläinsuojelutoiminnassa<br />
Vesa ei kuitenkaan ole ollut aikaisemmin<br />
mukana – palvelusvuoden jälkeen<br />
tilanne on jo aivan toinen! n<br />
18<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
<strong>SEY</strong> toimii<br />
Kuva: Grete Waltoft<br />
Lemmikkikortti – todistus<br />
eläinosaamisesta<br />
<strong>SEY</strong> suunnittelee lemmikkikorttia,<br />
joka olisi lasten ja nuorten todistus<br />
eläin osaamisesta. Tule mukaan kortin<br />
ideointiin ja suunnitteluun.<br />
7-15-vuotiaille lapsille ja nuorille ollaan<br />
nuorisohankkeen osana suunnittelemassa<br />
lemmikkikorttia. Kyseessä<br />
on todistus eläinosaamisesta, johon liittyy<br />
eri tietotasoja, koulutuksia sekä kokeita.<br />
Kortin myötä lasten ja nuorten tietämystä<br />
eläinten hyvinvoinnista ja hyvästä kohtelusta<br />
voidaan lisätä.<br />
Lemmikkikortti ja siihen liittyvät<br />
toiminnot suunnitellaan ja valmistellaan<br />
hyvin ennen toiminnan käynnistämistä.<br />
Myös yhteistyö eläinkauppojen ja muiden<br />
mahdollisten yhteistyötahojen kanssa mietitään<br />
etukäteen.<br />
Nuorisoprojekti perustaa työ<strong>ry</strong>hmän suunnittelemaan<br />
ja viemään asiaa eteenpäin.<br />
Koordinaattorina toimii nuorisohankkeen<br />
projektisihteeri Elina Sipilä. Tavoitteena<br />
on saada kortti lanseerattua vuoden 2009<br />
alussa, jolloin koulutukset lähtisivät käyntiin<br />
useilla paikkakunnilla. Vuosi 2008 on<br />
suunnittelu- ja pilotointivuosi.<br />
Ensimmäinen työ<strong>ry</strong>hmän tapaaminen<br />
on sovittu <strong>SEY</strong>:n toimistolle Helsinkiin<br />
lauantaina 12.1.2008 klo 12. Yhdestä<br />
paikallisyhdistyksestä on jo edustaja työ<strong>ry</strong>hmässä,<br />
nyt kiireellä muutkin mukaan<br />
suunnittelemaan valtakunnallisesti<br />
merkittävää toimintaa! Pyydämme kaikkia<br />
halukkaita ilmoittautumaan 4.1.2008<br />
mennessä elina.sipila@sey.fi. Tervetuloa<br />
mukaan työ<strong>ry</strong>hmään! n<br />
<strong>SEY</strong> sai uuden<br />
nimen<br />
Liittokokouksessa toukokuussa päätettiin virallisesti muuttaa<br />
liiton nimi heijastamaan <strong>liitto</strong>muotoista todellisuutta. Liiton<br />
uusi nimi on <strong>SEY</strong> <strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistysten <strong>liitto</strong> <strong>ry</strong>, ruotsiksi<br />
Finlands Djurskyddsföreningars förbund rf.<br />
Liiton internet-sivut ja logo ovat myös uudistustyön alla. Uudet<br />
sivut pyritään julkaisemaan viimeistään tammikuussa. Sivuihin<br />
kuuluva extranet-palvelu helpottaa liiton sisäistä viestintää.<br />
Uudistetuille internet-sivuille tulee liiton uusi nimi. Uusi logo<br />
tulee sivuille heti kun sen suunnittelu on saatu valmiiksi – nyt logon<br />
suunnittelijoille halutaan antaa työskentelyrauha. n<br />
Outi Vainio<br />
jatkaa puheenjohtajana<br />
Liittovaltuuston kokouksessa 24.11 hyväksyttiin vuoden 2008<br />
toimintasuunnitelma sekä budjetti. Liittohallituksen puheenjohtajana<br />
valittiin jatkamaan professori Outi Vainio.<br />
Lisäksi <strong>liitto</strong>hallitukseen valittiin erovuoroisten jäsenten tilalle<br />
uudet jäsenet. Vuoden 2008 alusta <strong>liitto</strong>hallituksen jäseniä ovat<br />
varsinaisina jäseninä: Tiina Ahokas, Tauno Kähkönen, Jaana<br />
Kiljunen, Heidi Nieminen, Sonja Nurmi ja Marika Salin. Varajäseniä<br />
ovat Antti Heiskanen, Sinikka Rauma ja Eija Saavalainen.<br />
n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
19
JäsenyhdistyKSET<br />
Hausjärven eläinsuojeluyhdistys <strong>ry</strong><br />
– 15 vuotta eläinten asialla<br />
Hausjärven eläinsuojeluyhdistys <strong>ry</strong> HEY juhli<br />
viisitoistavuotistaivaltaan kuluneena syksynä.<br />
Vaikka moneen suomalaiseen eläinsuojeluyhdistykseen<br />
verrattuna HEY on verrattain nuori, sen<br />
toiminta on ollut monipuolista.<br />
Anna Pienimäki<br />
Kuva: Anna Pienimäki<br />
HEY:n tarina sai alkunsa vuonna<br />
1992 Oitissa kesäpaikkaa pitäneen<br />
Ailikki Fågelin kutsuttua kymmenkunta<br />
hausjärveläistä eläinrakasta<br />
ihmistä pohtimaan, miten eläinten oloja<br />
saisi parhaiten paikkakunnalla kohennettua.<br />
Yhdistykselle on alusta lähtien ollut<br />
leimallista sen hyvä sisäinen henki ja kyky<br />
puhaltaa yhteen hiileen.<br />
HEY:n nykyinen puheenjohtaja Päivi<br />
Mäki liittyi yhdistykseen vuonna 1994.<br />
Puheenjohtajaksi hän päätyi lähes saman<br />
tien – pienen etelähämäläisen yhdistyksen<br />
pula toimijoista oli suuri,<br />
joten idearikas ja aikaansaava Päivi<br />
haluttiin sitoa mukaan toimintaan.<br />
Alkuaikoina yhdistys pyöritti kirpputoria<br />
Hausjärven Oitin kylän<br />
keskustassa sijaitsevan puutalon<br />
alakerrassa. Koska talon yläkerrassa<br />
edelleen asuttiin, oli kissoille<br />
varattuna vain yksi huone talon<br />
piharakennuksesta. Talon vapauduttua<br />
asumiskäytöstä saatiin koko<br />
pihapiiri vuokrattua yhdistykselle.<br />
Samassa kiinteistössä sijaitsevat<br />
edelleenkin HEY:n kissatalo ja kirpputori.<br />
HEY:n kissatalotoiminta tuli<br />
tarpeeseen. Kun tieto yhdistyksen<br />
perustamisesta levisi, alkoi yhdistyksen<br />
aktiiveille tulla kyselyjä ja<br />
pyyntöjä löytökissoihin liittyen.<br />
Apuna löytökissojen hoidossa on<br />
alusta lähtien toiminut Etelä-Hämeen<br />
Eläinlääkäriasema, jonka<br />
kanssa tehdään edelleen tiivistä<br />
yhteistyötä. Eläinlääkäriaseman<br />
henkilökunta on ollut aktiivisesti<br />
HEY:n kissatalo sijaitsee<br />
aivan Hausjärven Oitin kylän<br />
keskustassa.<br />
mukana ideoimassa ja toteuttamassa yhteistyöprojekteja,<br />
kuten HEY:n perinteistä<br />
Kollitempausta.<br />
HEY on toimintansa alusta lähtien kuulunut<br />
jäsenjärjestönä <strong>SEY</strong>:hyn. Jäsenyys<br />
kattojärjestössä koetaan yhdistyksessä<br />
tärkeäksi.<br />
Vaikka HEY:n jäsenistö on vuosien varrella<br />
kasvanut alkuperäisestä noin kymmenestä<br />
pyöreästi 80 jäseneen, on aktiiveista<br />
edelleen pulaa. Niinpä kaikkia toiminta-ajatuksia<br />
ei voidakaan aina toteuttaa.<br />
Yhdistys pyrkii kuitenkin säännöllisesti<br />
ideoimaan uusia projekteja ja tapoja, joilla<br />
voi muokata ihmisten asenteita eläimiä<br />
kohtaan.<br />
Kissatalo toiminnan<br />
polttopisteessä<br />
HEY:n resursseista suurin osa uppoaa<br />
löytökissatoiminnan pyörittämiseen. Yhdistyksen<br />
kautta kulkee vuosittain 60–80<br />
kissaa, joista suurin osa löytää uuden kodin<br />
muutaman kuukauden sisällä. Kaikki<br />
HEY:n kissat luovutetaan leikattuina,<br />
madotettuina, rokotettuina, tatuoituina<br />
ja sirutettuina. Luovutushinta aikuiselle<br />
kissalle on 80 euroa ja pennulle 100 euroa.<br />
Vuonna 2003 HEY aloitti ensimmäisenä<br />
eläinsuojeluyhdistyksenä Suomessa pentukissojen<br />
varhaiskastroinnin. Sittemmin<br />
varhaiskastrointi on käytäntönä vakiintunut<br />
useissa muissakin eläinsuojeluyhdistyksissä.<br />
HEY ottaa talteen Hausjärven kunnan<br />
alueelta löytyneet kissat ja muut pieneläimet<br />
lukuun ottamatta koiria. Löytökissojen<br />
lisäksi HEY pyrkii löytämään kodin myös<br />
kissoille, joista luovutaan pitovaikeuksien<br />
vuoksi. Saapuvat kissat sijoitetaan ensin<br />
karanteenitiloihin, joista ne siirretään<br />
terveydentilan niin salliessa muutaman<br />
viikon kuluessa kirpputorin yläkerrassa<br />
sijaitsevaan varsinaiseen kissalaan.<br />
HEY:n kissatalon tilat koostuvat kirpputorista,<br />
kissalasta verkotettuine ulkoiluparvekkeineen<br />
sekä piharakennuksessa<br />
sijaitsevista karanteeni- ja pentutiloista.<br />
Lisäksi piharakennuksessa on vanha sauna,<br />
joka toimii kissalan pesutilana. Vaikka<br />
talo ja piharakennus ovat molemmat viime<br />
20<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Raahenseudun<br />
Eläinsuojeluyhdistys<br />
julkaisee vuoden tauon jälkeen löytöeläinkalenterin.<br />
Löytöeläinkalenteriin on<br />
kerätty kuvia Raahenseudun Eläinsuojeluyhdistyksen<br />
ylläpitämän Raahen löytöeläinkodin<br />
löytöeläimistä. Mukana on niin<br />
kissoja kuin muita pieneläimiä.<br />
Löytöeläinkalenterin painaminen on<br />
ollut mahdollista paikallisten yrittäjien<br />
kalenteriin laittamien ilmoitusten myyntituoton<br />
avulla.<br />
Vuoden 2008 kalenterin hinta on 13 euroa.<br />
Kalenterin tuotto käytetään Raahen<br />
löytöeläinkodin toimintaan. Kalenteria voi<br />
tilata koko maahan sähköpostitse osoitvuosisadan<br />
alkupuolelta, ovat ne säilyneet<br />
suhteellisen hyvässä kunnossa säännöllisten<br />
kunnostustoimenpiteiden ansiosta.<br />
Vuoden <strong>2007</strong> aikana tiloihin muun muassa<br />
rakennettiin uusi karanteenihuone. Uudistukset<br />
on tehty osin talkootyöllä ja osin<br />
palkkaamalla yhdistyksen varoilla paikallisia<br />
yrittäjiä. Myös vuokranantaja on osaltaan<br />
avustanut materiaalihankinnoissa.<br />
Kissatalolla järjestetään kirpputorin ja<br />
kissalan pyörittämisen lisäksi myös muuta<br />
toimintaa, vaikka varsinaisia kokous- ja<br />
kerhotiloja ei olekaan. Kissatilanteen ollessa<br />
hyvä mahtuu kissalassa pitämään<br />
kokouksia ja järjestämään pienimuotoisia<br />
tapahtumia.<br />
Eläinsuojelu yhteisöllisenä<br />
toimintana<br />
HEY näkyy oittilaisten jokapäiväisessä elämässä<br />
ennen kaikkea kissatalon keskeisen<br />
sijainnin ansiosta – lauantaisin auki olevasta<br />
kirpputorista on tullut kyläläisten<br />
suosima kohtauspaikka. Yhteisöllisyys onkin<br />
voimakkaasti mukana kaikessa HEY:n<br />
toiminnassa. Kirpputorin lisäksi HEY järjestää<br />
joka kesäkuukausi kesätorin Oitin<br />
torilla ja osallistuu niin seurakunnan järjestämiin<br />
joulumyyjäisiin kuin Mäntsälän<br />
Sepänmäellä pidettäviin maalaismarkkinoihinkin.<br />
HEY on järjestänyt tapahtumia ja tempauksia<br />
jo yli kymmenen vuoden ajan. Ensimmäinen<br />
Match Show eli leikkimielinen<br />
koiranäyttely järjestettiin HEY:n toimesta<br />
1990-luvun puolivälissä. Samoihin aikoihin<br />
käynnistettiin myös kahdesti vuodessa<br />
toistuva poikakissojen kastrointitapahtuma<br />
Kollitempaus.<br />
Viime vuosina HEY on aktivoitunut<br />
ennen kaikkea lasten ja nuorten suhteen.<br />
Yhteistyössä kunnan koulujen kanssa on<br />
järjestetty piirustuskilpailuja eläinten viikon<br />
teemaan liittyen. Nuoriso<strong>ry</strong>hmille on<br />
myös tarjottu mahdollisuutta tulla tutustumaan<br />
kissatalon tiloihin ja toimintaan.<br />
Laajamittaisempaa ohjattua toimintaa ei<br />
kuitenkaan resurssipulan vuoksi ole ollut<br />
mahdollista järjestää.<br />
Vaikka paljon on saatu aikaiseksi – eitoivottujen<br />
kissanpentujen määrä on alueella<br />
vähentynyt, osin luultavasti juuri Kollitempausten<br />
ansiosta – paljon riittää vielä<br />
tehtävää. Tulevaisuudessa olisikin tarkoitus<br />
hakea uusia yhteistyötahoja ja tiivistää<br />
yhteistoimintaa lähialueiden eläinsuojeluyhdistysten<br />
kanssa. n<br />
Kissanpojat odottavat Raahenseudun Eläinsuojeluyhdistyksen kalenterin<br />
kannessa uutta kotia. Kalenterin tuotto käytetään löytöeläinten hyväksi.<br />
Raahenseudun yhdistykseltä<br />
jälleen löytöeläinkalenteri<br />
teesta resy.resy@luukku.com tai puhelimitse<br />
löytöeläinkodilta p. 0440–737 979.<br />
Raahenseudun Eläinsuojeluyhdistyksen<br />
sekä Raahen löytöeläinkodin toiminta<br />
olivat vaakalaudalla elokuussa, kun yhdistyksen<br />
aktiivit alkoivat käydä vähiin ja työtaakka<br />
muutamilla vapaaehtoisilla turhan<br />
raskaaksi. Yhdistys ja löytöeläinkoti saatiin<br />
kuitenkin pelastettua ylimääräisessä yhdistyksen<br />
kokouksessa, johon tuli runsaan<br />
tiedottamisen johdosta tarpeeksi väkeä<br />
uuden hallituksen aikaansaamiseksi. n<br />
Minna Huusari<br />
Raahenseudun Eläinsuojeluyhdistys<br />
Kuva Jari-Veikko Leppäsalo<br />
HEY:n kautta kulkee vuosittain 60–80 kissaa,<br />
joista suurin osa löytää kodin parin<br />
kuukauden sisällä saapumisestaan.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
21<br />
Kuva: Anna Pienimäki
Kuva: Grete Waltof<br />
TOUKASTA PERHOSEKSI<br />
Toukasta perhoseksi -nuorisoprojektin keskeinen tavoite<br />
on kasvattaa nuorista välittäviä ja aktiivisia eläinten ystäviä.<br />
Todistukseksi eläinosaamisesta, johon liittyy eri tietotasoja,<br />
koulutuksia sekä kokeita, saisi lemmikkikortin.<br />
Nuorisotoiminta alkoi<br />
<strong>SEY</strong>:n nuorisotoimintaprojekti<br />
Toukasta perhoseksi<br />
on käynnistynyt<br />
eri puolilla Suomea, ja<br />
tapahtumia ja koulutusta<br />
ollaan virittelemässä.<br />
Toiminta on suunnattu<br />
kaikille alle 29-vuotiaille<br />
nuorille ja lapsille.<br />
Elina Sipilä<br />
<strong>SEY</strong>:n Toukasta perhoseksi -nuorisohanke<br />
on lähtenyt hyvin liikkeelle.<br />
Projektisihteeri on kiertänyt ympäri<br />
Suomea. Projektissa mukana olevissa jäsenyhdistyksissä<br />
ja yhteisissä tapaamisissa<br />
on kartoitettu yhdistysten toiveita ja<br />
suunnitelmia nuorisotoiminnan saralla.<br />
Samalla on sovittu jatkotoimenpiteistä.<br />
Tarkoituksena on edetä pienin askelin kohti<br />
suurta tulevaisuutta!<br />
Toukasta perhoseksi -projektissa on tällä<br />
hetkellä mukana 11 jäsenyhdistystä.<br />
Kaikilla yhdistyksillä on toiveena löytää<br />
aktiivinen joukko nuoria toteuttamaan<br />
omia projekteja ja tempauksia sekä osallistumaan<br />
yhdistyksen toimintaan. On huomattu,<br />
että nuorille itselleen kannattaakin<br />
antaa vaikuttamismahdollisuuksia toimintamuodon<br />
suhteen. Toiminnan lähtökohtana<br />
voidaan pitää ajatusta: aikuinen tukee<br />
ja nuori tekee. Seinäjoella tämänkaltaista<br />
nuorisotoimintaa kaavaillaan aloitettavaksi<br />
jo tämän vuoden puolella ja Pirkanmaan<br />
eläinsuojeluyhdistys aloittanee alkuvuonna<br />
2008.<br />
Kerhoja ja kouluvierailuja<br />
Monissa yhdistyksistä kerhojen pitäminen<br />
ja kouluvierailut tuntuvat luontevimmalta<br />
tavalta aloittaa nuorisotoiminta. Näitä aletaan<br />
pikku hiljaa käynnistää muun muassa<br />
Valkeakoskella, Ylivieskassa, Pirkanmaan<br />
eläinsuojeluyhdistyksessä sekä Hausjärvellä.<br />
Lahden seudun eläinsuojeluyhdistyksellä<br />
on jo kerho, jota pidetään Marolan<br />
kotieläinpihalla paikallisen 4H-yhdistyksen<br />
kanssa. Materiaaleja kerhojen ja kouluvierailujen<br />
toteuttamiseen suunnitellaan<br />
projektin avustuksella.<br />
Kouluvierailujen avulla oppilaille voidaan<br />
antaa oikeanlaista tietoa eläimistä.<br />
Nuorena omaksuttu oikea asenne eläinten<br />
hyvinvointiin voi kantaa hedelmää pitkälle<br />
aikuisuuteen. Ylivieskassa haaveena on<br />
nuorten oma <strong>ry</strong>hmä, joka kiertäisi eri kouluilla<br />
kertomassa eläinsuojeluyhdistyksen<br />
toiminnasta sekä eläinsuojelusta. Hausjärven<br />
esy ja Lahden seudun esy pohtivat<br />
kouluvierailujen mahdollisuutta teatterin<br />
ja näytelmän keinoin. Tiedon jakamisesta<br />
tulisi tällöin hauska, mielekäs ja mukaansatempaava<br />
tapahtuma – tähän ei aina pelkillä<br />
kalvosulkeisilla päästä.<br />
22<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Mistä vetäjiä<br />
nuorisotoimintaan<br />
Yhteistyö eri tahojen ja oppilaitosten<br />
kanssa on tarkoitus käynnistää alueittain,<br />
jolloin tätä kautta voidaan löytää uusia innokkaita<br />
toimijoita. Valkeakosken seudun<br />
esy ja Seinäjoen seudun esy suunnittelivat<br />
kutsuvansa kaikki alueelliset nuorisotoimijat<br />
ja eläinten hyvinvoinnista kiinnostuneet<br />
tahot yhteiseen tapaamiseen, jossa<br />
erilaisia yhteistyökuvioita voidaan alkaa<br />
suunnitella. Yhdistykset miettivät sitä ennen<br />
millaista yhteistyötä itse kaipaavat,<br />
mitä voivat tarjota ja mitä odottavat yhteistyökumppanilta.<br />
Nyt eri paikkakunnilla on etsinnän alla<br />
yhteistyöstä kiinnostuneita ihmisiä, jotka<br />
tahtovat toimia eläinten hyvinvoinnin edistämiseksi<br />
sekä nuorten osallisuuden lisäämiseksi.<br />
Toiminnasta kiinnostuneet uudet<br />
yhteistyötahot sekä eri alojen oppilaitokset<br />
voivat ottaa yhteyttä projektisihteeriin tai<br />
suoraan lähimpään paikallisyhdistykseen.<br />
Uudet ideat ja ajatukset ovat tervetulleita!<br />
Innostavia ideoita<br />
Yhdistykset ovat muun muassa toteuttaneet<br />
Eläinten viikon yhteydessä piirustuskilpailuja<br />
alueidensa kouluille ja päiväkodeille.<br />
Kilpailut ovat olleet suosittuja<br />
ja tuoneet näkyvyyttä myös nuorille taiteilijanaluille,<br />
sillä useat yhdistykset ovat<br />
liittäneet piirustuskilpailuun paikallisen<br />
taidenäyttelyn.<br />
Kummiluokkatoimintaa on alettu herätellä<br />
Lahdessa. Eläinsuojeluyhdistys voisi<br />
tarjota kummiluokalleen materiaaleja ja<br />
asiantuntijuutta eläimiin liittyen ja luokka<br />
puolestaan voisi toteuttaa erilaisia tapah-<br />
Keksi nimi<br />
tai lähetä<br />
kirje!<br />
Ensi vuonna Eläinten ystävässä aletaan<br />
julkaista nuortenpalstaa. Keksi<br />
palstalle nimi! Lähetä nimiehdotus toimitukseen<br />
joko postitse tai sähköpostitse.<br />
Voit kirjoittaa palstalle myös juttuja,<br />
mielipiteitä, kuulumisia tai etsiä kirjeen<br />
vaihtoystävää. Kuvat ja tehtävät ovat<br />
myös tervetulleita. Sana on vapaa.<br />
Palstan osoite on Elina Sipilä, <strong>SEY</strong><br />
<strong>Suomen</strong> eläinsuojeluyhdistysten <strong>liitto</strong>,<br />
Kotkan katu 9, 00530 Helsinki tai elina.<br />
sipila@sey.fi n<br />
Nuorisotoiminta<br />
on yhdessäoloa<br />
samanikäisten ja<br />
-henkisten seurassa<br />
vaikkapa askartelun<br />
merkeissä.<br />
tumia ja tutustumiskäyntejä yhdessä yhdistyksen<br />
kanssa.<br />
Riihimäellä Eläinten auttajat <strong>ry</strong> hyödyntää<br />
toiminnassaan vapaaehtoiskaavaketta,<br />
johon uuden ihmisen kanssa voidaan kirjata<br />
ylös hänen kanssaan sovitut vastuut<br />
ja työnjaot. Näin molemmat osapuolet<br />
tietävät mihin kukin on sitoutunut, eikä<br />
kenenkään tarvitse potea huonoa omaatuntoa<br />
siitä, että pitäisi tehdä enemmän.<br />
Kaavakkeen avulla pyritään siihen, että<br />
uusi vapaaehtoinen voi tuntea olonsa turvatuksi<br />
sen suhteen, että se mihin hän on<br />
lupautunut, riittää. Tämä voi auttaa nuoriakin<br />
uskaltautumaan helpommin mukaan<br />
toimintaan.<br />
Pirkanmaan eläinsuojeluyhdistyksessä<br />
sijaiskotitoiminta on hyvissä kantimissa.<br />
Melkoisen monet koteja tarjoavat ovat nuoria<br />
ja heidän sitouttamistaan muuhunkin<br />
yhdistyksen toimintaan kannattaa miettiä.<br />
Hyväntekeväisyyskonsertti eläinsuojeluteemalla<br />
on muutaman yhdistyksen<br />
haaveissa. Raumalla ja Pesulla on jo kokemusta<br />
rocktapahtuman järjestämisestä<br />
nuorille. Kumpikin yhdistys on toteuttanut<br />
tänä vuonna alueellisen tapahtuman, jossa<br />
hyvän musiikin lisämausteena tiedotettiin<br />
eläinasioista ja kerättiin rahaa eläinsuojeluun.<br />
Tulevaisuuden toiveita<br />
Lapsille ja nuorille ollaan suunnittelemassa<br />
lemmikkikorttia. Kyseessä on todistus<br />
eläinosaamisesta, johon liittyy eri tietotasoja,<br />
koulutuksia sekä kokeita. Korttia voitaisiin<br />
kysellä nuorelta vaikka eläinkaupassa<br />
eläintä hankittaessa, jolloin sen haltija<br />
voisi esimerkiksi saada jotain pientä etua<br />
tai alennusta. Nuorisoprojektin puitteissa<br />
suunniteltavasta kortista kaavaillaan supersuosittua<br />
ja vetovoimaista!<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Mukaan vaikuttamaan<br />
Projektiin mahtuu vielä mukaan paikallisyhdistyksiä<br />
– ja kaikki nuoret ja nuorenmieliset<br />
ovat tervetulleita mukaan paikallisyhdistysten<br />
toimintaan. Nuorten ääni<br />
voi olla miau, vuh tai röh, mutta pääasia,<br />
että ääni pääsee kuuluville!<br />
Toukasta perhoseksi -projektissa mukana<br />
oleville yhdistyksille järjestetään koulutus<br />
18.–20.1.2008 Kangasalla. Koulutuksessa<br />
jaetaan kokemuksia ja etsitään välineitä<br />
nuoriso- ja projektituotoiseen toimintaan.<br />
n<br />
Lisätietoa Toukasta perhoseksi -projektista<br />
antaa Elina Sipilä 09–720 68 410 tai elina.<br />
sipila@sey.fi<br />
Pienimmille lapsille voidaan eläinsuojeluaatetta<br />
välittää teatterin tai vaikkapa<br />
eläimeksi eläytymisleikin avulla: miltä<br />
tuntuu olla leijonana häkissä?<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
23
VALVOJATARINA<br />
Eläinsuojelun oppitunti ala-asteella<br />
Eläinsuojeluneuvoja<br />
Anu Rosti<br />
Kuva: Leena Pulkkinen<br />
Vapaaehtoinen<br />
eläinsuojeluneuvoja<br />
antaa neuvontaa<br />
eläinsuojeluun ja<br />
eläinten pitoon<br />
liittyvissä asioissa, mutta<br />
myös jakaa valistusta<br />
ja eläinsuojelutietoutta<br />
esimerkiksi kouluissa.<br />
Eräänä marraskuisena päivänä Mäntsälän<br />
Nummisissa päätettiin tempaista,<br />
ja allekirjoittanut järjesti<br />
yhdessä mäntsäläläisen kaverikoiraharrastajan<br />
kanssa eläinaiheisen iltapäivän<br />
ala-asteen 3.–6.-luokkalaisille oppilaille.<br />
Ensimmäisen tunnin aiheena oli luonnollisestikin<br />
eläinsuojelu.<br />
Koska kohde<strong>ry</strong>hmä oli ikähaarukaltaan<br />
noin 9–12 vuotta, ei eläinsuojelun oppitunti<br />
voinut olla kauhean puuduttavaa teoriaa,<br />
vaan aihetta lähestyttiin keskustelemalla<br />
oppilaiden kanssa ja havainnollistamalla<br />
aihetta piirtoheitinkalvoilla olevilla valokuvilla.<br />
Aluksi oppilaat pohtivat, mitä heille tulee<br />
mieleen sanasta eläinsuojelu. Joku viittasi<br />
ja sanoi, että ”Eläimiä pitäisi olla enemmän<br />
rauhoitettuna”, joku sanoi että ”Se tarkoittaa<br />
että eläimiä ei saa kiusata”. Sitten kerroin<br />
lyhyesti oppilaille, mikä ihme on eläinsuojeluvalvoja<br />
ja eläinsuojeluneuvoja. Kerroin<br />
myös ihan muutamalla sanalla, että on<br />
olemassa eläinsuojelulaki ja selitin lyhyesti<br />
mitä se tarkoittaa. Oppilaiden nyökkäilystä<br />
päättelin, että he onneksi ymmärsivät asian<br />
ja lain idean.<br />
Sitten pohdittiin yhdessä, millä tavoin<br />
eläimiä voi suojella. Lähestyimme aihetta<br />
viidellä eri aihepiirillä, jotka liittyvät eläinsuojeluun:<br />
oman lemmikin hyvä kohtelu<br />
Eläinsuojeluneuvoja on jalkautunut kouluun.<br />
ja hoito, muiden kuin omien eläinten hyvä<br />
kohtelu, roskien laittaminen roskiin ja pullojen<br />
vienti keräykseen, muunlaiseen eläintoimintaan<br />
osallistuminen (esim. lemmikkieläinkerhot)<br />
ja ostosten tekoon liittyvä<br />
eläinsuojelu. Lopuksi pohdittiin yhdessä,<br />
mitä muuta eläinsuojeluun liittyvää tulee<br />
mieleen tai millä muilla tavoin voi osaltaan<br />
edistää eläinten hyvää kohtelua.<br />
Oli ilahduttavaa huomata, että oppilaat<br />
olivat innoissaan mukana ja viittasivat<br />
minkä kerkesivät. Erityisesti pienimmät<br />
kuulijat olivat innokkaita kertomaan paitsi<br />
omista, niin myös tuttavien lemmikeistä ja<br />
niiden edesottamuksista. Puheenvuoroja<br />
oppilaille olisi voinut jakaa paljon enemmänkin,<br />
jos vain olisi ollut aikaa.<br />
Isommat oppilaat esittivät kinkkisempiä<br />
kysymyksiä: ”Miksi eläinsuojeluyhdistykset<br />
eivät tee mitään häkkikanaloille…?”<br />
Onneksi vastaukseni taisi tyydyttää tätä<br />
nuorta tulevaisuuden kuluttajaa, vaikka<br />
hetki piti miettiä, mitä vastaan. Hyvä kysymys<br />
kuitenkin!<br />
Lopuksi katsoimme vielä kalvoilta, mitä<br />
sitten voi tehdä, jos tietää että eläintä kohdellaan<br />
huonosti. Korostin aikuiselle kertomisen<br />
tärkeyttä ja vieritin vastuuta myös<br />
opettajille: lasten ei pidä yksin murehtia<br />
mahdollisia kuulemiaan eläinsuojeluepäkohtia,<br />
vaan kertoa niistä aikuisille, jotka<br />
hoitavat asiaa eteenpäin. Selvitimme myös<br />
yhdessä poliisin puhelinnumeron ja katsoimme<br />
kunnaneläinlääkärin yhteystiedot.<br />
Tunnin lopuksi eräs tyttö kertoi alakuloisena,<br />
että heidän kissansa oli kateissa.<br />
Onneksi olin selvittänyt myös kyseisen<br />
kunnan löytöeläinten talteenottopaikan<br />
yhteystiedot! Niillä oli käyttöä.<br />
Oppilaat saivat kotiin viemisinä Eläinten<br />
ystävä -lehden, esitteitä ja kissaheijastimet,<br />
joita sitten ripusteltiin kilpaa takkeihin ja<br />
koulureppuihin.<br />
Välitunnin jälkeen tutustuttiin vielä kaverikoiratoimintaan<br />
ja itse kaverikoiriin.<br />
Päivän kohokohta (heijastimien ja heppajulisteiden<br />
saamisen jälkeen?) taisikin olla<br />
elävien eläinten vierailu koulun pihalla.<br />
Basset hound, parsonrusselinterrieri, labbis,<br />
bullterrieri ja villakoira heiluttivat lakkaamatta<br />
häntäänsä monikymmenpäiselle<br />
koululaislaumalle ja nauttivat rapsutuksista.<br />
n<br />
24<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Turkistarhauskiellot etenevät Euroopassa<br />
– Suomessa satsataan suurtarhoihin<br />
Laura Uotila<br />
Turkistarhaus on vastatuulessa suuressa<br />
osassa Eurooppaa. Vuoden<br />
2008 alussa myös Italia liittyy niiden<br />
maiden joukkoon, jotka ovat lainsäädännön<br />
avulla rajoittaneet turkistarhausta<br />
maassaan tehden sen kannattamattomaksi<br />
tai täysin kielletyksi.<br />
EU:n jäsenvaltioista yksiselitteisen kiellon<br />
kaikelle turkistarhaukselle ovat asettaneet<br />
Iso-Britannia, Itävalta ja Kroatia. Sveitsissä<br />
olisi luvallista kasvattaa turkiseläimiä vain<br />
eläintarhaolosuhteet täyttävissä oloissa.<br />
Samoin Ruotsi vaatii ketuille niin väljät ja<br />
lajityypillisen käyttäytymisen mahdollistavat<br />
olot, että kettutarhaus on muuttunut<br />
siellä kannattamattomaksi. Saksa puolestaan<br />
kiristää siirtymäajan jälkeen turkistarhaeläinten<br />
tilavaatimuksia niin paljon, että<br />
myös siellä tulee tarhaus todennäköisesti<br />
päättymään 5–10 vuoden kuluessa.<br />
Ensi vuosi tuo valoa myös Italian minkeille<br />
ja Hollannin ketuille ja chinchilloille.<br />
Italiassa astuu ensi vuoden alussa voimaan<br />
laki, joka vaatii minkeille muun muassa<br />
uima-altaat ja tilavat, maapohjaiset aitaukset,<br />
tehden näin minkkitarhauksen<br />
kannattamattomaksi. Huhtikuussa Hollanti<br />
liittyy tarhausta rajoittaviin maihin,<br />
kun lainsäädäntö lopettaa maasta kettu- ja<br />
chinchillatarhat.<br />
Euroopan suurin<br />
kettutarha Suomeen<br />
Suomessa panostetaan yhä turkistarhaukseen.<br />
Turkistarhat kulkevat samaan suuntaan<br />
kuin muukin teollistunut eläintuotanto:<br />
tuotanto keskittyy voimakkaasti, ja perustettavat<br />
yritykset ovat eläinmääriltään<br />
aikaisempia huomattavasti suurempia.<br />
Tällä hetkellä Evijärvelle ja Kortesjärvelle<br />
on suunnitteilla kettutarha, josta toteutuessaan<br />
tulisi Euroopan suurin. Tarhauslupaa<br />
haetaan yhteensä 15 350 siitosketun<br />
tai supikoiran kasvatukseen. Jos tarhan<br />
varjotalot laitettaisiin peräkkäin, riittäisi<br />
niitä Helsingin keskustasta Järvenpään<br />
juna-asemalle – tiiviissä jonossa koko 40<br />
kilometrin matkalle!<br />
Suomi tuotti vuonna 2006 noin 2,2 miljoonaa<br />
ketunnahkaa ollen siten maailman<br />
toiseksi suurin ketunnahkojen tuottaja heti<br />
Kiinan jälkeen. Kiinan kettutuotanto on<br />
kuitenkin jo nyt kaksinkertainen Suomeen<br />
verrattuna, ja voimakas kasvu jatkunee<br />
Euroopassa minkinkasvatus<br />
vähentyy,<br />
mutta Kiinassa tuotanto<br />
kasvaa sitäkin<br />
vauhdikkaammin.<br />
Kuva: Tiina Notko<br />
myös tulevaisuudessa. Myös minkinnahkojen<br />
tuottajana Kiina on jo maailman<br />
suurin. <strong>Suomen</strong> merkitys maailman turkismarkkinoilla<br />
laskee siis voimakkaasti.<br />
Suomalaiset tarhaajat ovat itse vauhdittaneet<br />
Kiinan turkistuotannon reippaaseen<br />
kasvuun: maahan lennätetään yhä edelleen<br />
suomalaisia siitoseläimiä, jotka muodostavat<br />
perustan maan kettukasvatukselle.<br />
Kettu rasittaa ympäristöä<br />
enemmän kuin sika<br />
Kuva: Tiina Notko<br />
Euroopan komissio teetti vuonna 2003<br />
raportin, jossa kansainvälisesti arvostetut<br />
tutkijat selvittivät turkiseläinten hyvinvointiongelmien<br />
laajuutta ja merkitystä<br />
lajeittain. Raportti totesi turkistarhauksen<br />
sisältävän lukuisia eläinten hyvinvointiongelmia.<br />
Raportissa muun muassa todettiin,<br />
että supikoirien tarhaus olisi kiellettävä<br />
heti lajin elintapojen puutteellisen tuntemisen<br />
ja eläinten ilmeisten hyvinvointiongelmien<br />
vuoksi. Valitettavasti suosituksia<br />
ei kuitenkaan ole otettu käyttöön koko EU:<br />
n alueella, vaan rajoitukset ovat jääneet<br />
kansalliselle tasolle.<br />
Ympäristöministeriön laskelman mukaan<br />
yhden siitosketun ympäristökuorma<br />
on 1,2-kertainen lihasikaan verrattuna. Satojen<br />
ja tuhansien eläinten turkistarhat ovat<br />
merkittäviä paikallisia ympäristöriskejä.<br />
Turkistarhat aiheuttavat lisäksi välillisiä<br />
eläinsuojeluongelmia: tarhojen ympärille<br />
kerääntyy lokkeja, jotka yrittävät noukkia<br />
häkkien päälle laitettavaa rehua. Tarhaajat<br />
pelottelevat lokkeja ampumalla, jolloin<br />
sekaparvissa tähtäimeen joutuu helposti<br />
myös rauhoitettuja lajeja. Pesimäaikaan<br />
tuloksena on orpoja poikasia. Lisäksi osa<br />
linnuista saattaa jäädä haavoittuneeksi.<br />
Eläinsuojelujärjestöt ympäri Eurooppaa<br />
kampanjoivat ahkerasti turkistarhauksen<br />
lakkauttamiseksi koko EU:n alueella. Kansainvälinen<br />
eläinsuojelujärjestöjen katto-organisaatio<br />
turkisasioissa on Fur Free<br />
Alliance (http://infurmation.com), joka<br />
muun muassa ylläpitää luetteloa turkittomuuteen<br />
sitoutuneista vaateliikkeistä.<br />
EU-maissa tapahtuva kehitys on myönteistä,<br />
mutta samaan aikaan varjopuolena<br />
on tuotannon siirtyminen yhä enemmän<br />
Kaukoitään eläinsuojelulainsäädännön ja<br />
-valvonnan ulottumattomiin. Siksi näkyvää<br />
kansainvälistä yhteistyötä tarvitaan mittavan<br />
asennemuutoksen aikaansaamiseksi,<br />
jotta turkistarhaus muuttuisi kannattamattomaksi<br />
myös EU:n ulkopuolella. n<br />
Huolimaton hoito ja ahtaus saavat minkit<br />
raatelemaan heikompiaan.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
25
Japani lahtaa edelleen <strong>ry</strong>hävalaita<br />
<strong>SEY</strong> vetosi Japanin päättäjiin, jotta maa lopettaisi valaiden usein<br />
julman pyynnin. Ryhävalas kasvaa jopa 15-metriseksi ja painaa<br />
aikuisen 25–30 tonnia.<br />
Valaanpyyntilaivasto lähti Japanista 17.11.<strong>2007</strong> kohti eteläistä<br />
Tyyntämerta. Laivaston tavoitteena on pyytää 50<br />
<strong>ry</strong>hävalasta, 50 sillivalasta ja 935 lahtivalasta Antarktiksen<br />
merialueelta, jonka Kansainvälinen valaanpyyntikomissio IWC on<br />
julistanut valaidensuojelualueeksi jo vuonna 1994.<br />
Kaupallinen valaanpyynti lopetettiin vuonna 1963 kansainvälisellä<br />
päätöksellä. Ryhävalaita oli tuolloin jäljellä enää 1200 yksilöä.<br />
Kanta on sittemmin elpynyt, mutta <strong>ry</strong>hävalas kuuluu edelleen<br />
uhanalaisiin eläinlajeihin.<br />
Ryhävalas on jatkuvasti kasvavan valasmatkailun suursuosikki.<br />
Se on kuuluisa komeista hypyistään ja jopa tunteja kestävistä mahtavista<br />
aarioistaan. Ryhävalas voi elää jopa 100-vuotiaaksi.<br />
Japani perustelee pyyntejä ”tieteellisellä tarkoituksella”. Japanin<br />
kalastusviraston mukaan <strong>ry</strong>hävalaiden sisäelimistä saadaan arvokasta<br />
tietoa eläimen iästä, lisääntymisestä ja ruokavaliosta. Todellisuudessa<br />
20–40 tonnia painavasta valaasta hyötyvät ainoastaan<br />
pyytäjät itse, sillä valaanlihan kilohinta on noin 75 €.<br />
Kalastus on yksi tärkeimmistä elinkeinoista Japanissa. Kalasaaliit<br />
ovat viime aikoina ehtyneet ylikalastuksen ja saasteiden vuoksi.<br />
”Tieteellisen valaanpyynnin” kiintiöt kasvavat vuosi vuodelta.<br />
IWC:n asettaman kaupallisen valaanpyyntikiellon aikana Japani<br />
on teurastanut yli 10 500 valasta.<br />
Valaita pyydetään julmin ja epähumaanein keinoin. IWC:n tieteellinen<br />
komitea ei ole pystynyt määrittämään pyydetyn valaan<br />
kuolemaan kuluvaa aikaa. Teurastaminen tapahtuu yleensä vaikeissa<br />
meriolosuhteissa. Nykyinen arvio valaan kuolinkamppailusta<br />
on kahdesta minuutista tuntiin. Sekä pyynti että pitkittynyt<br />
teurastaminen aiheuttavat valaille suunnatonta kärsimystä.<br />
<strong>Suomen</strong> eläinsuojeluyhdistys lähetti vastalauseensa <strong>ry</strong>hävalaanpyynnistä<br />
Japanin pääministeri Yasuo Fukudalle 18.11.<strong>2007</strong>. n<br />
Maria Blomster<br />
Kuva: Phillip Colla / HWRF<br />
Ranskassa pyydystetään lintuja<br />
keskiaikaisin kivipuristusansoin<br />
Ranskassa, Lozéren ja Aveyronin departementeissa on vuonna<br />
2005 sallittu lintujen kiviansapyydystys. Kiviansojen käyttö<br />
oli maassa pitkään kiellettyä, mutta se sallittiin uudelleen<br />
”perinteisenä menetelmänä”. Toiminta on räikeässä ristiriidassa<br />
EU:n lintujensuojeludirektiivin kanssa. Kiviansametsästäjien mukaan<br />
menetelmä ei riko eläinsuojelulainsäädäntöä.<br />
Menetelmä on yksinkertainen: kun lintu tulee syömään kivien<br />
väliin laitettuja marjoja, se koskee painavan kivilaatan alle pystytettyihin<br />
puutikkuihin, minkä seurauksena laatta putoaa linnun<br />
Kuva: Komitee gegen den Vogelmord<br />
päälle. Usein linnut kuolevat hitaasti ja tuskallisesti verenvuotoon,<br />
janoon ja stressiin tai tukehtuvat.<br />
Kiviansoilla pyydystetään vuosittain useita tuhansia Etelä-Ranskassa<br />
talvehtivia, suomalaisillekin tuttuja lintuja. Eniten saaliiksi<br />
saadaan rastaita, punarintoja, kirvisiä ja peippoja. Departementtien<br />
alueella arvioidaan olevan 75 000–125 000 toimivaa kiviansaa.<br />
Saksalainen lintujensuojeluyhdistys Komitee gegen den Vogelmord<br />
(Komitea lintumurhaa vastaan) on kampanjoinut julman<br />
kiviansapyydystyksen lopettamiseksi. Yksi kampanjan toimintamuodoista<br />
on kansainvälinen painostus. <strong>SEY</strong> on lähettänyt Ranskan<br />
ympäristöministeri Jean-Louis Borloo’lle vetoomuksensa<br />
kiviansapyydystyksen kieltämiseksi välittömästi. Kaikki eläinten<br />
ystävät voivat osallistua kampanjaan allekirjoittamalla vetoomuksen<br />
Komitee gegen den Vogelmord’n nettisivuilla http://www.komitee.de/<br />
(saksankielinen sivusto). n<br />
MB<br />
Korttikampanjalla vedotaan julman kiviansapyynnin lopettamiseksi<br />
Ranskassa. Kortin puristukseen jäänyt laulurastas on<br />
suomalaisten suvi-iltojen laulutaituri ja mökkiläisten suosikki,<br />
joka talvehtii muun muassa Ranskassa.<br />
26<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Häkkikanalakielto kohtaa karikkoja<br />
Perinteiset häkkikanalat tulevat vuodesta<br />
2012 alkaen olemaan kaikissa<br />
EU-maissa kiellettyjä. Vuoden 2012<br />
jälkeen sallittuja munantuotantomuotoja<br />
ovat varustellut virikehäkkikanalat, lattiakanalat<br />
ja luomukanalat. Valtaosa, yli<br />
80 % <strong>Suomen</strong> munijakanoista elää vielä<br />
varustelemattomissa häkkikanaloissa. Munantuotannossa<br />
eletään nyt siirtymäkautta:<br />
juuri nyt voivat kuluttajat ostopäätöksillään<br />
vaikuttaa siihen, mihin tuotantomuotoon<br />
tuottajat tulevat jatkossa siirtymään.<br />
Eettinen kuluttaja valitsee ostoskär<strong>ry</strong>ynsä<br />
luomumunat.<br />
Tuleva EU-direktiivi on kohdannut karikkoja<br />
yllättävältä suunnalta. Saksa on<br />
kansallisessa lainsäädännössään määrännyt<br />
kiellon perinteisille häkkikanaloille jo<br />
vuodesta 2009 alkaen. Saksalaiset munantuottajat<br />
ovat lintuinfluenssariskiin vedoten<br />
onnistuneet yllättäen vakuuttamaan<br />
hallituksensa siitä, että kanojen pito ulkona<br />
on vaarallista. Saksan hallitus on kieltänyt<br />
siipikarjan ulkoilun määräämättömäksi<br />
ajaksi, vaikka yhtään lintuinfluenssatapausta<br />
ei Saksasta ole todettu. Lisäksi Eurogroup<br />
for Animals -<strong>ry</strong>hmän tietoon on tullut,<br />
että Saksa aikoo liittyä <strong>ry</strong>hmään, joka<br />
Kanat ja muukaan siipikarja eivät pääse enää tepastelemaan vapaasti ulkona Saksassa.<br />
ajaa häkkikanalakiellon siirtämistä vielä<br />
vuodesta 2012 eteenpäin.<br />
Saksan kanta poikkeaa muiden pohjoisten<br />
EU-maiden kannoista. Myös Euroopan<br />
komissio on tehnyt selväksi, että lykkäystä<br />
häkkikanalakiellolle ei ole odotettavissa.<br />
<strong>Suomen</strong> eläinsuojeluyhdistys on lähettänyt<br />
Saksan maatalousministeri Horst Seehoferille<br />
vetoomuksen, jossa kehotetaan<br />
Saksan hallitusta ottamaan selkeä kanta<br />
häkkikanalakiellon puolesta. n<br />
Maria Blomster<br />
Lue aiheesta lisää Eläinten ystävä -lehdessä<br />
1/<strong>2007</strong> olleesta artikkelista.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Uusi D.A.P. ® -kaulapanta:<br />
Luonnollista rentoutta koiralle siellä missä koira on<br />
D.A.P. ® - koiraa tyynnyttävän feromonin hyödyllisyys on<br />
todettu useissa tieteellisissä tutkimuksissa - yksinoloon<br />
liittyvissä ongelmissa, äänipeloissa, uuteen kotiin<br />
sopeutumisessa, autopelossa, eläinlääkärikäynneillä,<br />
löytökoirakodeissa ja pennun sosiaalistumiskaudella.<br />
D.A.P. ® -kaulapannasta erittyy synteettistä koiraa<br />
tyynnyttävää feromonia. Feromoni vaikuttaa rentouttavasti<br />
ja lohduttavasti kaikenikäisillä koirilla lisäten<br />
koiran itseluottamusta. Käyttöohjeet pakkauksessa.<br />
D.A.P. ® auttaa<br />
mm. ilotulituspelkoon<br />
D.A.P. ® -pannat: pennuille<br />
ja pienille koirille 45 cm,<br />
keskikokoisille ja<br />
suurille koirille 70 cm.<br />
D.A.P. ® -tuoteperheessä<br />
myös suihke, haihdutin<br />
ja vaihtopullo.<br />
11.<strong>2007</strong><br />
Apteekista, eläinlääkäreiltä ja hyvinvarustetuista eläintarvikeliikkeistä. www.vetcare.fi<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
27
Kun koira<br />
ikääntyy<br />
Anders Hallgren (teksti) ja Eivor Rasehorn<br />
(valokuvat): Vanha koira. Art House<br />
<strong>2007</strong>, 112 s.<br />
Iäkkäät koirat ovat saaneet arvoisensa<br />
huomionosoituksen niitä käsittelevän<br />
kirjan muodossa. Anders Hallgren on<br />
ruotsalainen koirapsykologi, joka lähestyy<br />
aihettaan lämmöllä ja asiantuntemuksella.<br />
Vanhenevat lemmikkimme ansaitsevat<br />
arvostusta ja huolenpitoa. Suomeksi vastaavaa<br />
kirjaa ei ole aiemmin ilmestynyt,<br />
vaikka aihe on tärkeä ja tietoa siitä on ollut<br />
vain hajanaisesti saatavilla.<br />
Rodusta ja yksilöstä riippuen koiran<br />
vanhuus alkaa noin kymmenen ikävuoden<br />
tienoilla. Vanha koira on yleensä mukava ja<br />
helppo ystävä, jonka nuoruuden kohellukset<br />
ovat jo takanapäin ja elämä on hioutunut<br />
omistajan kanssa varsin saumattomaksi yhteiseloksi.<br />
Väistämätöntä kuitenkin useimmiten<br />
on, että lemmikki vanhenee ennen<br />
omistajaansa, ja vanhan koira tarvitsee erityishuomiota<br />
monessa asiassa.<br />
Hallgren on jakanut kirjan osiin, joissa<br />
käydään läpi koiran eri ikävaiheet sekä<br />
vanhenemisen aiheuttamat muutokset<br />
koiran fysiikassa ja psyykessä. Vanhan koiran<br />
tarpeet muuttuvat niin liikunnan kuin<br />
levon tarpeen suhteen, mutta se ei silti saisi<br />
tarkoittaa sitä, että enemmän unta kaipaava<br />
koira jätetään tylsistymään kotiin.<br />
Päinvastoin – iäkäs koira tarvitsee pieniä<br />
piristäviä hetkiä omistajansa kanssa, jotta<br />
mieli pysyy virkeänä ja fysiikka mahdolli-<br />
KIRJAT<br />
simman hyvässä kunnossa mahdollisimman<br />
pitkään.<br />
Iäkäs koira tarvitsee usein entistä enemmän<br />
omistajansa turvaa ja vanhoja rutiineja,<br />
muttei myöskään uuden opettelua ja<br />
pieniä tehtäviä saisi silti unohtaa. Iäkkään<br />
koiran kanssa tulee muistaa aina myös<br />
huolellinen terveydenhoito ja säännölliset<br />
eläinlääkäritarkastukset, jotta mahdolliset<br />
sairaudet huomataan ajoissa.<br />
Kirja on kuvitettu tunteikkailla, runsailla<br />
värivalokuvilla kauniisti harmaantuneista<br />
ikäkoirista. Kuvista huokuu se suuri lämpö<br />
ja arvostus, joka kuuluisi kaikille vanhoille<br />
koirille. Kieltämättä kirjaa lukiessa tuli<br />
myös varsin haikea olo omien vanhenevien<br />
lemmikkien puolesta – koskaan ei toivoisi,<br />
että yhteiset vuodet alkaisivat olla jo hupenemassa.<br />
Siksi niistä täytyy tehdä mahdollisimman<br />
hyvät. n<br />
Laura Uotila<br />
Liinaharjaa<br />
muistetaan<br />
Hannu Pesonen, Olavi Hankimo, Venla Pystynen<br />
ja Riikka Peltonen: Liinaharja – <strong>Suomen</strong>hevosen<br />
taival, Otava <strong>2007</strong>, 224 s.<br />
Edellisessä Eläinten ystävässä esiteltiin<br />
<strong>Suomen</strong> Hippoksen <strong>Suomen</strong>hevonen<br />
-kirja. <strong>Suomen</strong>hevosen<br />
satavuotisjuhlan kunniaksi on ilmestynyt<br />
toinenkin runsaasti kuvitettu tietokirja:<br />
Otavan Liinaharja on vähintään yhtä upea<br />
teos kuin <strong>Suomen</strong>hevonenkin. Ja onhan<br />
oma hevosemme kirjansa ansainnutkin.<br />
Liinaharja on ulkoisesti hyvin samannäköinen<br />
kuin <strong>Suomen</strong>hevonen, sillä kirjat<br />
ovat samanmuotoiset! Liinaharjan kuvituksena<br />
on käytetty runsaammin vanhoja<br />
mustavalkokuvia. Kuvat ovatkin hienoa<br />
katseltavaa. Sisällöllisesti kirjat poikkeavat<br />
kuitenkin huomattavasti toisistaan ja ne<br />
lähestyvät aihettaan eri katsontakannoista.<br />
<strong>Suomen</strong>hevonen on monipuolinen yleistietokirja<br />
aiheestaan, Liinaharja keskittynyt<br />
suomenhevosen historiaan. Ja historiaa<br />
riittää!<br />
Eläinsuojelu näkökulmasta luku Kaakkina<br />
ja Raakkina on mielenkiintoinen, joskin<br />
surullinen luettava. Luvussa on suoria<br />
lainauksia silloisen <strong>Suomen</strong> eläinsuojeluyhdistyksen<br />
(nykyinen <strong>SEY</strong>) puheenjohtajan<br />
eversti Torsten Karl Forsténin<br />
kirjoituksista. Kuvat Joensuun eläinsuojeluyhdistyksen<br />
markkinoilta teurastettavaksi<br />
lunastamien hevosten kulkueesta on<br />
puhutteleva. Paljon on onneksi hevosten<br />
kohtelussa saatu aikaan. n<br />
Pekka Hänninen<br />
Tietokirja ilmojen<br />
valtiaista<br />
Dick Forsman: Petolinnut, Otava <strong>2007</strong>, 144 s.<br />
Petolinnut ovat ihmisille vapauden ja<br />
voiman symboleja – ne ovat myös<br />
vainotuin lintuheimo. Suomessa kanahaukka<br />
sai viimeisenä petolintuna lain<br />
suoman rauhan vasta pari vuosikymmentä<br />
sitten. Kotkien ja muiden petolintujen pesiä<br />
tuhotaan edelleen maassamme. Maailmalla<br />
petoviha rehottaa yleisenä. Moni haukka<br />
on menettänyt vapautensa ja päätynyt<br />
ankeisiin oloihin metsästysvälineeksi. Ravintoketjun<br />
huipulla petolintujen osana on<br />
lisäksi kerätä kehoonsa kaikki myrkyt.<br />
Petolinnut esittelee aiheensa kiehtovasti ja<br />
monipuolisesti. Lukija pääsee petolintujen<br />
siivellä niin saalistamaan kuin pesäpuuhiinkin<br />
mukaan. Kirjan valokuvat ovat huikeita<br />
ja vertaansa vailla. Niitä katsellessa on<br />
pakko haukkoa henkeä. Kirja ei ole määritysopas,<br />
vaikkakin lähes kaikki kotoiset päiväpetolintumme<br />
kirjan kuvissa vilahtelevat.<br />
Teksti on kirjoitettu yleistajuisesti.<br />
Petolinnut on jokaisen luonnon ystävän<br />
unelmakirja. Kirjan esipuheessa toivotaan<br />
teoksen liennyttävän petolintu-sanan negatiivista<br />
kaikua. Näin se varmaan Suomessa<br />
tekeekin – ulkomailla työsarkaa<br />
riittäisi vielä paljon. n<br />
Pekka Hänninen<br />
28<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Hevosharrastajille<br />
vuosiopas<br />
Anna-Maija Järvi-Herlevi ja Nina Salonen:<br />
Hevosen ja ratsastajan vuosi, AB Editex OY<br />
<strong>2007</strong>, 194 s.<br />
Hevosen ja ratsastajan vuosi on yhdistetty<br />
hevosopas ja kalenteri. Jokaiselle<br />
kuukaudelle on valittu aihe,<br />
josta on muutaman aukeaman mittainen<br />
artikkeli. Aiheita ovat muun muassa tallielämä,<br />
hammashoito, kengitys ja hevosten<br />
kuljetus ajoneuvovalintoineen. Runsaasti<br />
kuvitettu opas antaakin monipuolisesti<br />
tietoa hevosasioita. Leikkimielisempiä<br />
vinkkejä ovat muun muassa tallinkoristelu<br />
joulukuosiin.<br />
Jäin hieman miettimään kalenterisivujen<br />
tarpeellisuutta. Kalenterisivut tekevät<br />
oppaasta hieman sekavan, kun artikkelit<br />
katkeilevat allakan lehtiin. Ja voiko kirjaa<br />
käyttää enää seuraavana vuonna? Toisaalta<br />
kalenteriin liitetty hevostieto tavoittaa<br />
ehkä erilaisen lukijakunnan kuin perinteinen<br />
opas. Vuosiopas neuvoo lukijaansa<br />
höllentämään tahtia – ehkäpä sinne tänne<br />
kalenterin sivuille kannattaa laittaa merkintä:<br />
kiireetöntä aikaa hevosen kanssa. n<br />
Pekka Hänninen<br />
Koiran kanssa<br />
retkelle!<br />
Minna Toivola: Retkeily koiran kanssa, Art<br />
House <strong>2007</strong>, 156 s.<br />
Luonnossa vaeltamisesta nauttii niin<br />
koira kuin omistajakin. Vaikka koira<br />
kulkee matkassa yleensä hyvinkin<br />
mutkattomasti, täytyy koira silti huomioida<br />
niin reittiä suunniteltaessa kuin koiran<br />
valmistelussa patikointia varten.<br />
Nyt aiheesta on kirjoitettu opaskirja.<br />
Minna Toivolan Retkeily koiran kanssa<br />
antaa runsaasti käytännöllisiä vinkkejä<br />
koiran kanssa retkeilyyn. Yleensä koira<br />
jaksaa liikkua yhtä hyvin ja paremminkin<br />
kuin omistajansa, mutta mitä pidemmälle<br />
ja raskaammalle vaellukselle ollaan suuntaamassa,<br />
sitä enemmän myös koiraa täytyy<br />
retkelle valmistella ja reittiä sekä varustusta<br />
suunnitella koiran ehdoilla.<br />
Kirjassa käydään läpi mm. koiraystävällisiä<br />
vaellusreittejä Suomessa, koiralle<br />
tarpeellista varustusta, koiran lihashuoltoa<br />
ja ruokintaa vaelluksella sekä koiran kanssa<br />
luonnossa liikkumisen sääntöjä koiran<br />
kanssa. Ensiapuohjeetkin käydään läpi lyhyesti.<br />
Kirjassa ei ollut juuri mitään turhaa,<br />
vaan siihen on näppärästi ja tiiviisti saatu<br />
koottua oleellisimmat asiat koiran kanssa<br />
retkeilemisestä. Kirja poistanee epäilyn<br />
siemenet niidenkin koiranomistajien mielestä,<br />
jotka ovat vielä epäröineet koiran<br />
ottamista mukaan pidemmille vaelluksille.<br />
Toivolan neuvojen perusteella on helppo<br />
alkaa valmistella omaakin vaellusta, on se<br />
sitten vaikka ensimmäinen laatuaan.<br />
Olisin toivonut kirjan korostavan hieman<br />
enemmän sitä vastuuta, joka koiran<br />
kanssa liikkujan on otettava muista eläimistä<br />
luonnossa: metsissä elää varsinkin<br />
alkukesäisin paljon eläinten poikasia, joita<br />
koirat eivät missään nimessä saisi päästä<br />
häiritsemään. Myös kuvitusta olisi voinut<br />
olla kaikkiaan enemmän: havainnollistavat<br />
kuvat esimerkiksi hieronta- ja ensiapuohjeiden<br />
kohdalla olisivat olleet paikallaan.<br />
Kirja sai ajatukset harhailemaan jo ensi<br />
kesään sekä palautti mieliin lämpimiä<br />
muistoja omista vaelluksista koirieni kanssa.<br />
Kirja sopii niin pidempääkin vaellusta<br />
koiran kanssa suunnittelevalle kuin lähimetsässä<br />
retkeilevällekin – haaveilu tulevan<br />
kesän patikkamatkoista alkakoon! n<br />
Laura Uotila<br />
10 kysymystä<br />
Testaa, miten hyvin luit lehtemme edellisen<br />
numeron! Oikeat vastaukset löydät vierestä tai<br />
Eläinten ystävän numerosta 3/<strong>2007</strong>.<br />
1. Mistä ovat peräisin Helsingin puistoissa,<br />
puutarhoissa ja hautuumailla tuhojaan tekevät<br />
kanit?<br />
2. Kuka on Tuija Saari?<br />
3. Kuka on <strong>SEY</strong>:n nuorisoprojektisihteeri?<br />
4. Paljonko Whiskas-kesäkissakampanja tuotti<br />
tänä vuonna <strong>SEY</strong>:n löytöeläintoiminnalle?<br />
5. Mihin Whiskas-kesäkissakampanjan tuotto<br />
käytetään?<br />
6. Miksi ns. Koehler-menetelmä koirien koulutuksessa<br />
on vaarallinen?<br />
7. Minkä järjestön kanssa yhteistyössä Savon<br />
Eläinsuojelu <strong>ry</strong>. järjesti lasten ja nuorten<br />
eläinleirin viime vuonna?<br />
8. Miksi niin sanottua kissankaislaa ei pidä antaa<br />
kissalle syötäväksi?<br />
9. Miten kudosluovutuskortin täyttäminen<br />
edistää eläinsuojelua?<br />
10. Suomessa vietettiin viime lokakuussa Eläinten<br />
viikkoa suomenhevosen merkeissä.<br />
Monennenko kerran tätä <strong>SEY</strong>:n alulle panemaa<br />
viikkoa nyt vietettiin?<br />
10 vastausta<br />
1. Helsingissä lisääntyvä villikanipopulaatio on<br />
lähtöisin hylätyistä lemmikkikaneista.<br />
2. Tuija Saari on Helsingin kaupungin eläinsuojelueläinlääkäri.<br />
3. <strong>SEY</strong>:n nuorisoprojektisihteerinä toimii puolentoista<br />
vuoden ajan Elina Sipilä.<br />
4. Whiskas-kampanjan tuotto <strong>SEY</strong>:lle oli tänä<br />
vuonna 10500 euroa.<br />
5. Whiskas-kesäkissakampanjan tuotto käytetään<br />
löytökissojen sterilointiin ja kastrointiin<br />
sekä tunnistusmerkintöihin mikrosiruilla.<br />
6. Koviin otteisiin perustuva Koehler-menetelmä<br />
voi aiheuttaa koiralle kaularankavahinkoja,<br />
luu- ja sidekudosvaurioita, pitkäaikaisia<br />
hermokipuja ja muita hermo-oireita, vastaavia<br />
kuin ihmisille syntyy peräänajo-onnettomuuksissa.<br />
Koehlerin ohjeisiin sisältyy myös<br />
pahasti eläinsuojelulain vastaisia neuvoja.<br />
7. Savon Eläinsuojelu <strong>ry</strong>. järjesti kesäleirin yhdessä<br />
Lapinlahden 4H- yhdistyksen kanssa.<br />
8. Kissankaislan myrkyllisyydestä ei ole varmaa<br />
tietoa, mutta viiltävä, karkea kaisla voi joka<br />
tapauksessa aiheuttaa kissalle suu- ja suolisto-oireita.<br />
9. Suuri osa Suomessa käytettävistä koe-eläimistä<br />
kasvatetaan niistä saatavien kudosten<br />
vuoksi. Leikkauksissa tai kuolleilta ihmisiltä<br />
saatavan ihmiskudoksen hyvä saatavuus vähentäisi<br />
tällaisten koe- eläinten tarvetta.<br />
10. Vuonna <strong>2007</strong> vietettiin Eläinten viikkoa 49.<br />
kerran<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
29
K<br />
IRP<br />
UN<br />
N URK<br />
KA<br />
Koonnut Marika salin<br />
Kolmasluokkalainen Jenna Kylmäluoma<br />
on piirtänyt Kirpulle kuvan<br />
kolmesta odottavasta kissasta.<br />
Kirppu kiittää, vaikka se kissoja pelkääkin...<br />
Kuvan kääntöpuolelle Jenna on kirjoittanut:<br />
”Kissan hoitaminen on tosi tärkeää kuin<br />
myös muistakin eläimistä. Jos eläintä ei<br />
hoida hyvin se voi sairastua tai jopa kuolla.<br />
Sitä pitää ruokkia ja hoitaa. Pitää joskus<br />
harjata hyvin. Jos se sairastuu pitää viedä<br />
tai kutsua eläinlääkärille.”<br />
Peruskoulun kolmannen luokan englanninkielen<br />
kirjassa kerrotaan Plum- nimisestä<br />
pojasta, jolla on kymmenittäin eri<br />
eläimiä: kissoja, koiria, liskoja, sammakoita<br />
ja hamstereita. Plum kertoo uudelle<br />
ystävälleen Chrisille, paljonko hänellä on<br />
eri eläimiä. Plum toteaa itsekin, että hänellä<br />
on ”Too many pets”, liikaa lemmikkejä.<br />
Mutta jos oppilailta kysyy, kumpi on eläinrakkaampi,<br />
Plum vai Chris, jolla ei ole yhtään<br />
lemmikkiä, on vastaus selvä: ”Tietysti<br />
Plum. Sillä on niin paljon eläimiä.” Mitä<br />
mieltä sinä olet?<br />
Muutama vuosi sitten Eläinten viikkoa<br />
vietettiin teemalla Ollaan kavereita. Silloin<br />
puhuttiin paljon myös siitä, että ollakseen<br />
todella eläinrakas ei tarvitse omistaa itse<br />
eläimiä. Oikeastaan usein suurempaa<br />
eläinrakkautta voi osoittaa se, joka ei hanki<br />
yhtään eläintä itselleen. Yhdenkin eläimen<br />
omistaminen tuo mukanaan paljon työtä<br />
ja vastuuta. Miten kukaan ehtii antaa tarpeeksi<br />
huomiota ja aikaa kymmenille eläimille?<br />
On myös paljon sellaisia eläinrakkaita<br />
lapsia, jotka eivät jonkun perheenjäsenen<br />
allergian vuoksi voi itse hankkia eläintä.<br />
Silloin ratkaisu on auttaa muita ihmisiä<br />
heidän lemmikkiensä hoidossa. Joillain<br />
paikkakunnilla voi myös käydä auttamassa<br />
löytöeläinkodilla. Monilla eläinsuojeluyhdistyksillä<br />
on jotain sopivaa tekemistä<br />
myös nuorille jäsenilleen. <strong>SEY</strong>:ssä käynnistynyt<br />
nuorisoprojekti tuo varmasti lisää<br />
tällaisia mahdollisuuksia. Kannattaa kysellä<br />
paikallisesta yhdistyksestä!<br />
Lisää kalaa!<br />
Viime numerossa Kirppu kertoili kalastuksesta,<br />
jota se on seuraillut omassa kotirannassaan.<br />
Nyt seurailtavaa on kenties<br />
tulossa lisää, sillä iso joukko miehiä kävi<br />
syksyllä muokkaamassa koskea – ei ”uuteen<br />
uskoon” vaan pikemminkin vanhaan.<br />
Miehet olivat virtaavien vesien kunnosta<br />
Kuva: Marika Salin<br />
Pikku Kirppu<br />
hellytti Virtavesien<br />
Hoitoyhdistyksen<br />
isot miehet.<br />
ja niiden eläimistä kiinnostuneita vapaaehtoisia,<br />
jotka kävivät kantamassa veteen<br />
isoja kivenmurikoita ja kymmeniä kottikär<strong>ry</strong>llisiä<br />
soraa eli pieniä pyöreitä kiviä.<br />
Tarkoitus oli saada koskesta taas kaloille<br />
yhtä hyvä kutupaikka, kuin se todennäköisesti<br />
on joskus aiemmin ollut.<br />
Pikkukivien seassa kalat voivat syksyisin<br />
kutea eli laskea pohjaan mädin ja maidin, ja<br />
kun ne sitten yhtyvät, seurauksena on pieniä<br />
kalanpoikasia. Ilman noita irtokiviä ja kunnon<br />
virtausta se ei kuulemma onnistu.<br />
Miehet kertoivat, että taimenen kutu on<br />
vaikuttava näytelmä. Urokset nahistelevat<br />
omista alueistaan. Naarastaimen kaivaa<br />
pyrstöllään soraan kuopan ja laskee siihen<br />
500–3000 mätimunaa. Koiras hedelmöittää<br />
ne, ja sen jälkeen naaras peittää kuopan<br />
soralla. Pienet, 2–3 sentin mittaiset poikaset<br />
kuoriutuvat vasta seuraavana keväänä.<br />
Neljän vuoden ikäisinä ne ovat sitten valmiita<br />
itse lisääntymään.<br />
Haaveena on saada kotikoskeen lisääntymään<br />
ainakin taimenia ja harjuksia, mutta<br />
tosiasiassa miesten työ hyödyttää ihan<br />
koko vesieläimistöä: rapuja, hyönteisiä ja<br />
lintujakin. Kirppu seurasi miesten työtä<br />
innokkaana ja sai myös paljon rapsutuksia<br />
työn ohessa!<br />
Kirppu toivottaa kaikille lapsille ja eläimille<br />
oikein mukavaa ja rauhallista joulua.<br />
Muistattehan, että jouluherkut ovat harvoin<br />
sopivaa ruokaa eläimille. Esimerkiksi suklaata<br />
ei pitäisi koirille syöttää, ei myöskään<br />
suolaista kinkkua. Toivottavasti eläimet<br />
saavat omissa joulupaketeissaan ihan niille<br />
sopivia herkkuja, leluja tai tarvikkeita! n<br />
Hännänheilutuksin<br />
Kirppu<br />
Posti Kirpun nurkkaan edelleen osoitteella;<br />
Marika Salin Sinervänpolku 15 12750<br />
Pilpala tai marika.salin@suomi24.fi<br />
30<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7
Linnuille ruokaa<br />
Tali- ja sinitiaiset ovat yleisimpiä ruokintojen vieraita.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Talven tultua linnut siirtyvät lähemmäs<br />
ihmisasutusta – ruoan toivossa.<br />
Lintuinfluenssan säikyttämänä<br />
moni lintulauta on tyhjä. Pelko on kuitenkin<br />
turha: lintulaudan vieraista ei pelättyä<br />
tautia ole tavattu.<br />
Täysin tautivaaraton lintulauta ei kuitenkaan<br />
ole. Likainen lauta levittää salmonellaa.<br />
Siksi ruokintapaikka tulee pitää<br />
siistinä ja putsata vähintään viikoittain.<br />
Päältäpäin täytettävä ruokinta-automaatti<br />
on paras. Ruokaillessaan linnut eivät pääse<br />
ulostamaan ruoan päälle, kuten tavallisella<br />
lintulaudalla.<br />
Linnuille maittaa monenmoiset eväät.<br />
Tarjottu ruoka ei saa kuitenkaan olla pilaantunutta<br />
tai liian suolaista. Auringonkukansiemenet,<br />
maapähkinät, hirssi ja tali<br />
ovat lintujen suosikkeja. Kaura maittaa keltasirkuille<br />
ja omenanpalat mustarastaille.<br />
Tali-, sini- ja hömötiainen sekä punatulkku,<br />
viherpeippo ja keltasirkku ovat<br />
yleisimmät ruokintojen kävijät. Luonnontieteellinen<br />
keskusmuseo kerää tietoja ruokintapaikkojen<br />
talvivieraista. Ohjeet seurannasta<br />
sekä tietoa aikaisempien vuosien<br />
tutkimustuloksista löytyvät osoitteesta<br />
www.fmnh.helsinki.fi/seurannat. BirdLife<br />
<strong>Suomen</strong> kotisivuilta www.birdlife.fi kerrotaan<br />
puolestaan lisää ruokintaohjeita. n<br />
Pekka Hänninen<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Ruokinta-automaatilla urpiainen ei pääse istumaan ravinnon<br />
päälle ja sotkemaan sitä.<br />
Viherpeippo on yleistynyt talviruokinnoilla.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 4 / 2 0 0 7<br />
31
SUOMEN ELÄINSUOJELUYHDISTYS<br />
PALVELUNUMERO: . A504<br />
Levitä eläinsuojelun sanaa<br />
– anna joululahjaksi jäsenyys<br />
eläinsuojeluyhdistyksessä!<br />
Meillä kaikilla on varmasti ystäviä<br />
ja sukulaisia, joille eläimet ovat<br />
tärkeitä. Eläinsuojeluyhdistyksen<br />
jäsenyys on hyvä ja tärkeä tapa<br />
auttaa eläinten asiaa ja liittyä siihen<br />
suureen yhteisöön, jolle eläinrakkaus<br />
tarkoittaa tietoa ja tekoja.<br />
Jäsenet saavat Eläinten ystävä -<br />
lehden neljä kertaa vuodessa. <strong>SEY</strong>:<br />
llä on myös muita jäsenetuja ja<br />
runsaasti tapahtumia ja toimintaa.<br />
Jäsenyhdistysten yhteystiedot saat<br />
osoitteesta www.sey.fi tai soittamalla<br />
numeroon 09-877 1200. n<br />
LAHJAKORTTI<br />
Tiedän, että eläimet ovat sinulle tärkeitä.<br />
Siksi annan sinulle lahjaksi jäsenyyden<br />
__________________________<br />
eläinsuojeluyhdistyksessä vuonna 2008.