Eläinten Ystävä 3-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Eläinten Ystävä 3-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Eläinten Ystävä 3-2007 - SEY Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto ry
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
3•<strong>2007</strong>
Sisällys<br />
4–7 <strong>Suomen</strong>hevosen vuosi – hevosen vuoksi.<br />
Mutta millainen on suomenhevonen?<br />
8–9 Hevosen omistaminen vaatii aikaa ja sitoutumista<br />
10–11 Lemmikki vanhenee ja sen elämä saattaa muuttua kärsimykseksi.<br />
Milloin on aika luopua rakkaasta ystävästä?<br />
12–14 Valtaavatko kanit Helsingin?<br />
15 Aura Koiviston pakinanurkka<br />
16 Eläinten ystävä 90 vuotta sitten<br />
17 Puheenjohtajalta<br />
18 <strong>SEY</strong> aloittaa nuorisotoiminnan<br />
20 Savossa oli hauska nuorten kesäleiri<br />
22 Uutisia läheltä ja kaukaa<br />
26 Valvojatyö voi olla rankkaakin<br />
28–29 Viljandiin saatiin uusi löytöeläintalo suomalaistenkin<br />
avustuksella<br />
30 Kirjoja koirista ja hevosista<br />
31 Kirppu pohtii kala-asioita<br />
<strong>SEY</strong>:n ja Eläinten ystävä -lehden yhteystiedot ovat sivulla 17.<br />
Kansi: Hevonen on puettava sään mukaan oikein, niin ettei se palele tai hikoile. Kuva: Pekka Hänninen<br />
Sisäkansi: Kanit ovat villiintyneet Helsingin puistoihin. Kuva: Pekka Hänninen<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Juha Valste<br />
PÄÄKIRJOITUS<br />
LEDAREN<br />
Satavuotias<br />
suomenhevonen<br />
<strong>Suomen</strong>hevosen satavuotisjuhlat pidetään sen kunniaksi, että<br />
vuonna 1907 alettiin pitää rodun kantakirjaa. Moni luulee,<br />
että suomenhevonen oli alkuperäinen suomalainen kotieläinrotu,<br />
mutta vielä mitä. Toki Suomessa oli hevosia jo pronssikaudelta<br />
alkaen – etenkin Karjala oli tunnettu hevosistaan. Silti<br />
suuressa osassa nykyistä Suomea vähät hevoset olivat tuontitavaraa<br />
ja vetojuhtina käytettiin härkiä.<br />
Ruotsin suurvalta-aikana suomalaiset hakkapeliitat kunnostautuivat<br />
ratsuväkenä. Tämän ratsujoukon hevoset tulivat mikä<br />
mistäkin. Katselmusluettelon mukaan vuonna 1623 suomalaisten<br />
omat hevoset olivat vain 105–135 sentin korkuisia, joten ne soveltuivat<br />
huonosti sotilaskäyttöön. Isompia hevosia otettiin sotasaaliina<br />
ja tuotiin Baltiasta sekä Keski-Euroopasta.<br />
Jo 1700-luvulla ja varsinkin suuriruhtinaskunnan aikaan suomalaisiin<br />
hevosiin tuli geenejä lämminverisiltä venäläishevosilta.<br />
Isompiin ja nopeampiin hevosiin pyrittäessä jalostustoiminta tehostui,<br />
missä valtion rahoittamien ns. kruununoriiden osuus oli<br />
keskeinen. <strong>Suomen</strong> hevoskantaan tuotiin perintötekijöitä norfolkinjuoksijoilta,<br />
orloveilta, arabialaisilta ja raskailta työhevosilta,<br />
kuten ardennienhevosilta ja percheroneilta.<br />
Monipuolinen perinnöllinen tausta ja sata vuotta jatkunut jalostus<br />
on tuottanut nykyisen suomenhevosen: ei kuuma- eikä kylmäverisen,<br />
ankaraankin työhön sopivan, ratsuna ja juoksijana<br />
kohtuullisen sekä tavallisesti hyväluonteisen<br />
eläimen. Se on kovasti meidän näköisemme<br />
– olemmehan mekin geeneiltämme sekoitus<br />
suomalaista, skandinaavigermaania, balttia<br />
ja venäläistä n<br />
Finnhästens<br />
hundra år<br />
Med anledning av att man började föra stambok över finska<br />
hästen 1907 firar vi i år finnhästens hundraårsjubileum.<br />
Det är en allmän uppfattning att finska hästen är<br />
en genuin finsk husdjursras, men så är inte fallet. Visst fanns det<br />
hästar i Finland redan under bronsåldern – framför allt var Karelen<br />
känt för sina hästar. Men de flesta hästarna i Finland var dock<br />
importerade och som dragdjur användes allmänt oxar.<br />
Under svenska stormaktstiden utmärkte sig finska <strong>ry</strong>ttare, de<br />
s.k. hakkapeliterna, i den svenska armén. Hakkapeliternas hästar<br />
var av varierande ursprung. Enligt mönstringskatalogen från år<br />
1623 var mankhöjden hos finnarnas hästar endast 105–135 centimeter,<br />
så de var inte så lämpliga för militärt bruk. Större hästar<br />
tog man som krigsbyte, men import från Baltikum samt Mellaneuropa<br />
förekom också.<br />
På 1700-talet och under storfurstendömestiden blandades finska<br />
hästens arvsanlag med gener också från varmblodiga <strong>ry</strong>ska<br />
hästar. Då målet var större och snabbare hästar hade de s.k. kronohingstarna,<br />
som staten bekostade, en central roll i avelsverksamheten.<br />
Den finska hästens gener härstammar från norfolk- och orlovtravare<br />
samt araber, men också från grovt byggda arbetshästar,<br />
som ardenner och percheron.<br />
Den mångsidiga genetiska bakgrunden och det sekellånga avelsarbetet<br />
har resulterat i dagens finnhäst, som varken<br />
är varm- eller kallblodig. Finnhästen har i allmänhet<br />
ett gott lynne och den är en stark arbetshäst,<br />
men den klarar sig också bra både<br />
på rid- och travbanor. Den liknar mycket<br />
oss själva – vi är ju också en blandning av<br />
finska, skandinaviskgermanska, baltiska<br />
och <strong>ry</strong>ska gener. n<br />
Eläinten viikon 4.–10.10 teema on<br />
tänä vuonna <strong>Suomen</strong>hevosen vuosi<br />
– hevosen vuoksi. <strong>SEY</strong>:n toiminnan<br />
alkuvuosina hevosten pitoon liittyneet<br />
ongelmat työllistivät eläinsuojelijoita,<br />
ja hevonen otettiinkin <strong>SEY</strong>:n<br />
tunnuseläimeksi. Lisää hevosasiaa<br />
löydät tämän lehden sivuilta 4–9.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
<strong>Suomen</strong>hevonen on useimmiten vaaleanruskea<br />
ja sillä on vaalea liinaharja.<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
<strong>Suomen</strong>hevonehevonen<br />
Vankka ja varma<br />
<strong>Suomen</strong>hevosen<br />
kantakirjan<br />
perustamisesta on<br />
kulunut sata vuotta.<br />
<strong>Suomen</strong>hevosta on<br />
juhlittu pitkin vuotta ja<br />
se on myös <strong>SEY</strong>:n<br />
Eläinten viikon teemana.<br />
Aura Koivisto<br />
<strong>Suomen</strong>hevosta ajatellessa on lupa<br />
heittäytyä kansallismieliseksi. Vankka,<br />
perinteisen punaruskea ja liinaharjainen<br />
hevosemme herättää suuria<br />
tunteita. Niin hyvinä kuin huonoinakin aikoina<br />
se on ollut suomalaisten korvaamaton<br />
kumppani. <strong>Suomen</strong>hevonen on työn<br />
sankari, jolle voisi pitää pitkiä ja pateettisia<br />
puheita.<br />
Tänä vuonna puheita on pidetty ja juhlia<br />
järjestetty, sillä työn sankari viettää satavuotispäiviään.<br />
Vuonna 1907 keisarillinen<br />
senaatti teki päätöksen suomenhevosen<br />
kantakirjan perustamisesta. Ensimmäisenä<br />
vuonna kantakirjaan merkittiin 113<br />
oria, ja ensimmäiseksi viralliseksi suomenhevoseksi<br />
tuli Ukonpoika Limingasta.<br />
Myöhemmin senaatti antoi määräykset<br />
myös tammojen kantakirjauksesta sekä<br />
valtiollisten ravikilpailujen järjestämisestä.<br />
Monipuolinen toveri<br />
Kantakirjan pito siirtyi valtiolta <strong>Suomen</strong><br />
Hippos <strong>ry</strong>:lle vuonna 1970. Tällöin jalostustoiminta<br />
jaettiin neljään eri suuntaan.<br />
Rakenteesta ja käyttöominaisuuksista<br />
riippuen suomenhevonen voi olla juoksija,<br />
työhevonen, ratsu tai pienhevonen. Sama<br />
hevonen voidaan rekisteröidä useampaankin<br />
suuntaan, jos se vain suorittaa tarvittavat<br />
pätevyysvaatimukset.<br />
Monipuolisuudessaan suomenhevonen<br />
onkin ylittämätön. Se pärjää niin metsässä,<br />
raviradalla kuin maneesissakin. Yksi ja<br />
sama hevosrotu – jopa yksi ja sama hevonen<br />
– kykenee oppimaan kouluratsastusliikkeitä,<br />
hyppäämään esteitä ja toisaalta<br />
vetämään tukkikuormaa!<br />
Kuorman vetäjänä suomenhevonen on<br />
kokoluokassaan maailman huippu. Se voi<br />
vetää jopa 110 % omasta painostaan. Voimailun<br />
mestari ei silti ole mikään raskas<br />
köntys: raviradoilla suomenhevonen on<br />
osoittanut olevansa maailman nopein kylmäverirotu.<br />
Vireä ja varmajalkainen suomenhevonen<br />
on myös miellyttävä ratsastettava.<br />
Kun vielä luonnekin on rehti ja luotettava,<br />
suomenhevonen on omiaan harrastus- ja<br />
opetushevoseksi tai vaikkapa vammaisten<br />
terapiaan. Varsinkin ponin mittoihin jäävä<br />
suomenpienhevonen on saavuttanut suosiota<br />
sekä nuorten että aikuisten ratsuna.<br />
Ravikäyttöön tarkoitettu suomenhevonen<br />
on hieman sirorakenteisempi kuin<br />
työjuhta.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Kruununoreja rodun<br />
vankistamiseksi<br />
Alkujaan hevosemme oli pieni, niin kuin<br />
maatiaisrodut yleensä. 1700-luvulla hevosten<br />
keskimääräinen säkäkorkeus oli vielä<br />
alle 140 cm ja paino 300 kg, kun tämän<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Talvipakkasilla suomenhevonen tarvitsee lointa kuten muutkin hevoset.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
päivän suomenhevosen keskikoko on 156<br />
cm ja 550 kg.<br />
1800-luvulla katsottiinkin tarpeelliseksi<br />
<strong>ry</strong>htyä toimiin hevosten vankistamiseksi.<br />
Kehitettiin kruununorijärjestelmä, jossa<br />
valtio osti parhaita oriita ja sijoitti ne ympäri<br />
maata siitostehtäviä hoitamaan.<br />
Järeämpi koko oli tarpeen raskaissa maaja<br />
metsätöissä. Toisaalta myös juoksijan<br />
rivakkuus oli tärkeä, elettiinhän maassa,<br />
jossa asuttiin usein tiettömien taipaleiden<br />
takana. Hevonen ei ollut vain talonpojan<br />
kulkupeli, vaan sillä hoidettiin monenlaista<br />
julkista liikennettä. Kestikievarijärjestelmä<br />
tarjosi matkustavaisille kär<strong>ry</strong>kyytejä<br />
etapista toiseen, ja kaupungeissa toimivat<br />
vossikat. Hevosia käyttivät tietysti niin<br />
poliisi kuin puolustusvoimatkin – jopa<br />
Helsingin palolaitoksella oli työsuhteessa<br />
hevosia, joista viimeinen myytiin vasta<br />
vuonna 1934!<br />
Viime sodissa myös hevoset joutuivat<br />
rintamalle. Armeijan oma hevoskanta ei<br />
tietenkään riittänyt, joten tykinvetäjiksi<br />
värvättiin tavallisia maa- ja metsätyöläisiä.<br />
Sodan epäinhimillisissä oloissa hevoset<br />
osoittivat uskomatonta kestävyyttä. Vaikka<br />
yli 20 000 hevosta menehtyi, suurin osa<br />
säilyi hengissä ja palasi kotiinsa.<br />
Hevosella on yleisesti hyvä paikka- ja<br />
reittimuisti, mutta tarinat sodasta palaavista<br />
hevosista tuntuvat silti hämmästyttäviltä<br />
ja liikuttavilta. Rautatieasemalla irti<br />
laskettu hevonen saattoi juosta suorinta<br />
tietä kotiinsa, josta se oli joutunut lähtemään<br />
ehkä vuosia sitten.<br />
Kanta jälleen kasvussa<br />
Nykyään helposti unohtuu, miten suuri<br />
merkitys hevosella on aikoinaan ollut.<br />
1950-luvulla suomenhevosia oli vielä huikeat<br />
400 000 – eikä tämä johtunut ravi- ja<br />
ratsastusharrastuksen kukoistuksesta,<br />
vaan käytännön tarpeista. Koneistumisen<br />
ja autoistumisen myötä muutos oli raju:<br />
1980-luvulla hevoskantamme oli hiipunut<br />
jo alle 15 000:een.<br />
Tänä päivänä suomenhevosia on lähes<br />
20 000 – kolmasosa kaikista maamme hevosista<br />
– ja suunta on hienoisesti nouseva.<br />
<strong>Suomen</strong>hevonen näyttää pelastuvan juuri<br />
monipuolisuutensa ansiosta.<br />
Alkuperäisrotumme säilyttäminen onkin<br />
kutsumus ja elämäntehtävä lukuisille<br />
ravien ja ratsastuksen harrastajille. Kovissa<br />
oloissa karaistunut suomenhevonen on<br />
aarre, josta voivat huolehtia vain suomalaiset<br />
itse. n<br />
Lisää suomenhevosesta:<br />
www.suomenhevonen.info/sh100v/fi<br />
www.suomenratsut.fi<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Hevostaidot<br />
kateissa<br />
Hevosen rooli on muuttunut työjuhdasta<br />
lemmikiksi viime vuosikymmenien aikana.<br />
Kaupungistumisen ja maatalouden<br />
koneellistumisen myötä hevosenpidon perinne<br />
on katkennut. Tämä näkyy myös hevostaitojen<br />
heikkenemisenä.<br />
Hevonen on laumaeläin ja kaipaa hevosseuraa tai edes ponikaverin. Jo kaksi<br />
hevosensukuista eläintä muodostaa yhdessä pienen lauman, jossa molemmilla<br />
on viihtyisämpi ja parempi elää kuin yksin.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Pirjo Kinnunen<br />
Pidän mieheni Kimmo Kinnusen<br />
kanssa ratsastuskoulua Kuvansissa<br />
Joroisten kunnassa Pohjois-Savossa.<br />
Olen ollut yrityksessä mukana 31 vuotta.<br />
Kimmo perusti Kimmon tallin vuonna<br />
1966. Yrityksen toimenkuvaan kuuluvat<br />
ratsastus- ja valmennustuntien tarjonta<br />
sekä hevosten koulutus. Tallissamme on 22<br />
hevosta. Hoidamme itse kaikki tallityöt, joten<br />
elän päivästä toiseen hevosten kanssa.<br />
Koulutuksessa meillä on ollut vuosien varrella<br />
satoja hevosia.<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Tamma ja varsa ovat kaunista katseltavaa.<br />
Eläinsuojelutyötä olen tehnyt vuodesta<br />
1976 lähtien. Olen ollut <strong>SEY</strong>:n vapaaehtoinen<br />
eläinsuojeluvalvoja jo monta vuotta ja<br />
lisäksi olen läänin valtuuttama eläinsuojeluvalvoja.<br />
Aikaisempina vuosina hevosia käytettiin<br />
monessa maatalossa eri työtehtävissä,<br />
ja niiden hoitaminen opittiin jo lapsena.<br />
Nykyään hevosenkäsittelytaito puuttuu<br />
useilta ihmisiltä.<br />
Hevosen ja ihmisen välille syntyy helposti<br />
erimielisyyksiä, mikäli ne eivät ymmärrä<br />
toisiaan. Hevonen on iso eläin, joten on tärkeää,<br />
että se kunnioittaa hoitajaansa. Osalla<br />
meillekin koulutukseen tulevista hevosista<br />
on ongelmia juuri siksi, ettei niitä ole osattu<br />
käsitellä oikealla tavalla. Niitä voi rakastaa<br />
ja paapoa, kunhan rajat ovat tiedossa.<br />
Hevosen hankkiminen<br />
liian helppoa<br />
Viime vuosien aikana hevosharrastus on<br />
lisääntynyt tuntuvasti. Se on näkynyt eläinsuojelukäynneillä<br />
monella tavalla. Niin sanottuja<br />
raviraakkeja saa lähes ilmaiseksi,<br />
joten niitä ovat hankkineet itselleen sellaisetkin<br />
ihmiset, jotka eivät tiedä hevosenpidosta<br />
saatikka -hoidosta mitään, eivätkä<br />
ymmärrä miten sitovaa hevosen tai minkä<br />
hyvänsä muun eläimen hoitaminen on.<br />
Hevosen luota ei voi olla päivääkään<br />
poissa, ellei sille ole järjestänyt sijaishoitajaa.<br />
Olen myös tavannut hevosenomistajia,<br />
jotka eivät ole tienneet, että hevosen pitää<br />
päästä joka päivä ulos liikkumaan.<br />
Eläinsuojelukäynneillä olen myös havainnut<br />
useiden hevosharrastajien pitävän<br />
hevosen karsinassa liian vähän alusia. Voi<br />
vain kuvitella, kuinka käy monta sataa kiloa<br />
painavan hevosen käydessä pitkälleen,<br />
jos alusia ei ole paksulti. Toiset hevosenpitäjät<br />
säästävät kaikessa. He eivät raaski antaa<br />
hevoselle tarpeeksi heiniä, joka on sen<br />
päärehu ja pitää hevosen vatsan kunnossa.<br />
Joissakin tapauksissa on laiminlyöty<br />
kavioiden hoito: kaviot jäävät hoitamatta,<br />
kun hevosen omistaja ei osaa itse vuolla<br />
eikä raaski maksaa kengittäjällekään. Olen<br />
myös törmännyt ihmisiin, jotka eivät tiedä,<br />
että klipattu (karvat ajettu) hevonen palelee<br />
tuulella ja talvella ilman loimia. Toinen<br />
ääripää ovat ihmiset, jotka käärivät klippaamattoman<br />
hevosen useisiin loimiin,<br />
jolloin hevosen iho ei pääse hengittämään<br />
ja hevonen voi jopa hiota liiasta kuumuudesta.<br />
Rauhallisuus on valttia<br />
Harvoin hevonen on vihainen oikeasti.<br />
Usein sen käytös johtuu huonosta tai asiantuntemattomasta<br />
kohtelusta. Oriit ja äksyt<br />
yksilöt kuuluvat silti vain kokeneiden<br />
aikuisten huollettaviksi. Hevoset voivat<br />
olla vaarallisia, jos niitä ei osata hoitaa ja<br />
kohdella oikein.<br />
Muistan tapauksen ajoilta, jolloin vasta<br />
aloittelin eläinsuojelutyötäni. Menin ilmoituksen<br />
saatuani käymään yhdessä hevospaikassa.<br />
Paikan omistaja uhkasi tappaa<br />
minut seuraavan kerran kohdatessamme.<br />
Annoin ohjeet ja rauhallisesti juteltuani<br />
hänen kanssaan lähdin pois. Kotiin mentyäni<br />
tämä henkilö pyysi anteeksi käytöstään<br />
soittamalla minulle. Muistakaa:<br />
rauhallisuus on valttia hevosten niin kuin<br />
ihmistenkin kanssa kommunikoidessa. n<br />
Levitä hevostietoutta<br />
Hevosen hankkiminen antaa uusia ulottuvuuksia hevosharrastukseen ja hyvä<br />
suhde omaan hevoseen tuottaa iloa. Hevosenpito ei kuitenkaan ole helppoa ja<br />
se vaatii suurta sitoutumista. Hevosenomistajan opas tarjoaa avut alkutaipaleelle.<br />
Sen ovat yhdessä toimittaneet <strong>SEY</strong>, <strong>Suomen</strong> Hevosenomistajien Keskus<strong>liitto</strong>, <strong>Suomen</strong><br />
Hippos ja <strong>Suomen</strong> Ratsastajain <strong>liitto</strong>.<br />
Vihkonen auttaa lukijaa puntaroimaan omia valmiuksiaan hevosen hankintaan.<br />
Tämän jälkeen annetaan ohjeita eri tilanteisiin ruokinnasta ja ulkoilusta<br />
talliolosuhteisiin ja kilpailutoimintaan läpi hevosen elämän kaaren. Myös hevosesta<br />
luopuminen on käsitelty. Lisäksi käydään läpi hevosen omistajalleen aiheuttamat<br />
kustannukset – ne eivät ole vähäisiä.<br />
Hevosharrastuksen lisääntyessä ja hevostaitojen samaan aikaan huvetessa pieni<br />
jaettava tietopaketti hevosenpidosta on ilmestynyt tarpeeseen. Vaikka et itse olisi<br />
hevosta hankkimassa, välitä vihkosta sitä tarvitseville. Opasta voi tilata <strong>SEY</strong>:n<br />
toimistolta veloituksetta. Hevostietietoa on koottu myös <strong>SEY</strong>:n kotisivuille. n<br />
<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Milloin on aika<br />
Lähes jokainen lemmikin omistaja<br />
joutuu jossain vaiheessa vaikean ja<br />
surullisen tilanteen eteen: on punnittava<br />
vaihtoehtoja eläimen elämän jatkumisen<br />
suhteen. Rakkaasta ystävästä on vaikea<br />
luopua. Aitoa rakkautta on silti tehdä se,<br />
mikä on eläimen kannalta parasta – antaa<br />
lemmikin juosta autuaammille metsästysmaille,<br />
jos elämä ei enää tarjoa riittävästi<br />
iloa ilman kärsimyksiä.<br />
Eläinlääketiede kehittyy huimaa vauhtia,<br />
ja eläimille on tarjolla lähes samat hoitovaihtoehdot<br />
kuin ihmisillekin. Vielä joitakin<br />
vuosia sitten saatettiin vain haaveilla<br />
esimerkiksi koirien sytostaattihoidoista<br />
tai aivoleikkauksista, mutta nyt molempia<br />
tehdään jo Suomessakin. Eläinlääkinnän<br />
uudet tekniikat rantautuvat meille hitaasti<br />
mutta varmasti. Lemmikinomistajat osaavat<br />
jo vaatia niitä nähtyään vastaavia hoitoja<br />
ulkomaisissa eläinlääkärisarjoissa.<br />
Kehittyvät hoidot ovat suurimmaksi<br />
osaksi positiivinen asia, mutta menevätkö<br />
ne joskus liian pitkälle? Onko oikein pitluopua<br />
Eläinsuojelu on elämän<br />
suojelua, mutta myös<br />
eläimen suojelua<br />
turhalta kivulta ja<br />
tuskalta. Lemmikin<br />
elämänlaadun<br />
heikkenemisen<br />
huomaaminen on<br />
usein vaikeaa – saati<br />
päätöksen tekeminen<br />
eläimen lopettamisesta.<br />
Laura Uotila<br />
Tutussa ympäristössä eläin pystyy<br />
viettämään onnellisiakin vanhuuden<br />
päiviä vaikka kuulo- ja näkökyky olisivat<br />
heikenneet. Kivuistaan ja tuskistaan<br />
se ei kuitenkaan osaa kertoa – ne on<br />
omistajan pystyttävä näkemään ja<br />
tehtävä päätös rakkaan lemmikin elämän<br />
jatkamisen mielekkyydestä.<br />
kittää parantumattomasti sairaan ja mahdollisesti<br />
iäkkään eläimen elämää suurilla<br />
leikkauksilla, jotka pidentävät sen elinikää<br />
ehkä vain hieman ja vaativat pitkän ja kivuliaan<br />
toipumisajan?<br />
Hitaat muutokset jäävät<br />
huomaamatta<br />
Oikeaa lopetushetkeä on vaikea määrätä.<br />
Omistaja itse tuntee lemmikkinsä parhaiten<br />
ja näkee, koska sen elämästä alkaa into<br />
hiipua. Toisaalta päivittäin eläimen kanssa<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Luopumisen ongelma voi liittyä myös eläimen omistajan tilanteen muutokseen. Pipsan omistajaperheen jäsenten sairastuttua<br />
astmaan, koirasta oli luovuttava. Terhakas koira sai uuden kodin ja lisäksi kodinvaihdon yhteydessä myös sen elämän laatu parani<br />
huomattavasti: nyt Pipsa saa olla lähes vuorokauden ympäri ”laumansa” mukana, sillä sen yksityisyrittäjänä toimiva emäntä pitää<br />
suojattiaan päivät mukanaan toimistollaan. ”Koiran läsnäololla on stressaavan työn paineiden alla rauhoittava ja verenpainetta<br />
alentava vaikutus”, vitsailee emäntä. ”Pipsa onkin oikeastaan töissä täällä”, hän jatkaa. Varsin tyytyväiseltä Pipsa vaikuttaakin<br />
”työssään”.<br />
puuhaileva ihminen saattaa myös sokeutua<br />
lemmikkinsä muutoksille eikä hän enää<br />
huomaa eläimen hiljalleen tapahtunutta<br />
kunnon rapistumista.<br />
Helsingin kaupungin eläinsuojelueläinlääkäri<br />
Tuija Saari näkee työssään tilanteita,<br />
joissa omistaja ei enää kykene arvioimaan<br />
eläimen kuntoa, ja lemmikin elämä<br />
on muuttunut kärsimykseksi. ”Kohtaan<br />
yhä useammin tapauksia, joissa omistaja<br />
yrittää pitkittää vanhan ja sairaan eläimen<br />
elämää liian kauan. Valitettavasti joudun<br />
eläinsuojelullisista syistä määräämään näitä<br />
eläimiä lopetettavaksi, vaikka omistaja<br />
olisi eri mieltä”, Saari kertoo. ”Enimmäkseen<br />
tapaukset koskevat vanhoja koiria, joiden<br />
kunnon heikkenemistä omistaja ei ole<br />
ymmärtänyt tai kieltäytyy hyväksymästä<br />
sitä.” Usein ulkopuolisen onkin omistajaa<br />
helpompi tehdä objektiivinen arvio eläimen<br />
kunnosta ja elämänlaadusta.<br />
Eläinlääkärikään ei aina arvioi eläimen<br />
kuntoa ja toipumismahdollisuuksia täysin<br />
realistisesti ja eläimen etua ajatellen.<br />
Diagnostiikan ja leikkaustekniikoiden kehittyessä<br />
saatetaan vanhoillekin eläimille<br />
tarjota mahdollisuuksia esimerkiksi varjoainekuvauksiin,<br />
aivoleikkauksiin tai raajojen<br />
amputointeihin. Omistajille on tarjottu<br />
myös mahdollisuutta lähettää syöpään<br />
sairastunut eläin Keski-Eurooppaan sädehoitoihin.<br />
Jos eläinlääkärin antama arvio eläimelle<br />
tarpeellisista hoidoista tuntuu yli- tai alimitoitetulta,<br />
kannattaa hakea diagnoosi<br />
useammalta lääkäriltä. ”Aina eläinlääkärit<br />
eivät rohkene suositella lopettamista riittävän<br />
painokkaasti. Jos eläimen omistaja ei<br />
ole valmis luovuttamaan, voi eläinlääkäri<br />
tarjota vielä lisätutkimuksia, jotka todellisuudessa<br />
vain pitkittävät eläimen kärsimyksiä.<br />
Suhteellisuudentaju ja eläimen etu<br />
tulisi aina pitää mielessä, niin eläinlääkäreiden<br />
kuin lemmikkien omistajienkin”,<br />
Saari painottaa.<br />
Anette Kare toimii <strong>SEY</strong>:n eläinsuojeluvalvojana<br />
ja koirista vastaavana eläintenhoitajana<br />
Helsingin Eläinsuojeluyhdistyksessä.<br />
Yhdistyksen huostaan tulee silloin<br />
tällöin myös iäkkäitä koiria, mutta mikäli<br />
niiden fyysinen kunto on hyvä, etsitään<br />
niille vielä uusi koti. ”Kymmenenvuotiaat<br />
koirat ovat olleet vanhimpia, joita olen sijoittanut<br />
eteenpäin. Ikä sinänsä ei ole este,<br />
kunhan eläin ei kärsi vaikeista sairauksista”,<br />
Kare kertoo.<br />
Rajanveto aina vaikeaa<br />
Eläin ei voi kertoa, paljonko siihen sattuu.<br />
Eläimelle ei voi myöskään selittää, että kun<br />
kestät nyt jonkin aikaa erittäin voimakasta<br />
kipua, tulee siihen ehkä helpotus ajan<br />
kanssa. Esimerkiksi syöpähoidot aiheuttavat<br />
usein rankkoja sivuoireita kuten suolisto-<br />
ja keskushermosto-ongelmia. Ihmisen<br />
on itse helpompaa kestää raskaat syöpähoidot,<br />
koska voimme pitää ajatuksemme<br />
tulevaisuudessa – eläimellä tätä mahdollisuutta<br />
ei ole.<br />
Fyysisten puutteiden vaikutus eläimen<br />
elämänlaatuun on aina tapauskohtaista.<br />
Esimerkiksi vaikeasti jalkavammainen hevonen<br />
kykenee vain harvoin tyydyttävään<br />
elämään, sillä hevosen elämään kuuluu<br />
juokseminen ja liikkuminen. Toisaalta<br />
moni siro ja pieni koira voi pärjätä kolmijalkaisenakin,<br />
ja täysin sokea koira voi<br />
10<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Koirat vanhenevat eri tahtia. Harmaantuminen<br />
ei välttämättä kerro huonosta<br />
kunnosta.<br />
Kuva: Leena Aho<br />
muiden aistiensa varassa elää käytännössä<br />
normaalia elämää tutussa ympäristössä.<br />
Entäpä sitten kun kyse on esimerkiksi<br />
halvaantuneesta koirasta, jolle halvaus<br />
ei enää tuota kipua, mutta joka ei kykene<br />
liikkumaan ilman apua? ”Rajanveto on vaikeaa,<br />
mutta jos eläimen liikuntakykyiseksi<br />
kuntoutumisesta ei ole toivoa, pitäisi se<br />
mielestäni eläinsuojelullisista syistä aina<br />
lopettaa”, Saari toteaa.<br />
Oma <strong>ry</strong>hmänsä ovat eläimet, joille ihminen<br />
on aiheuttanut jatkuvan kärsimyksen<br />
kierteen vaikkapa syöttämällä eläimensä<br />
vaikeasti ylipainoiseksi, mikä voi vaikeuttaa<br />
eläimen liikkumista tai hengittämistä<br />
merkittävästi. ”Vaikein meille saapunut tapaus<br />
oli 20 kiloa liian painava labradorinnoutaja.<br />
Koira ei päässyt edes seisomaan<br />
ilman suurta ponnistusta, ja pelkkä seisominen<br />
aiheutti kovan fyysisen rasituksen<br />
ja hengästymisen”, Anette Kare kertoo.<br />
Tuija Saari kohtaa myös vastaavia tapauksia.<br />
”Jouduin hiljattain viemään vaikeasti<br />
ylipainoisen koiran lopetettavaksi, koska<br />
eläimen omistajat eivät lukuisista huomautuksistani<br />
huolimatta laihduttaneet sitä.<br />
Koira kärsi jo niin vaikeista nivelongelmista,<br />
että lopetus oli ainoa vaihtoehto”, hän<br />
kertoo.<br />
Väärässä ympäristössä?<br />
Eläimet voivat kärsiä myös vaikeista elämänlaatua<br />
laskevista psyykkisistä ongelmista.<br />
”Useimmiten eläinten psyykkinen<br />
pahoinvointi johtuu siitä, että eläin on<br />
tuotu väärään ympäristöön. Esimerkiksi<br />
laumanvartijakoirien on hyvin vaikea sopeutua<br />
kerrostaloon ja vilkkaaseen kaupunkiympäristöön”,<br />
Saari sanoo. ”Viime<br />
vuosien ilmiö on myös pienten terrierien<br />
muotibuumi. Rotanmetsästäjiksi jalostetut<br />
vilkkaat terrierit turhautuvat nopeasti pitkiin<br />
yksinäisiin päiviin kerrostaloissa ja alkavat<br />
terrorisoida naapureita haukunnalla<br />
ja riehumisella. Tällä tavalla psyykkisesti<br />
oireilevista eläimistä kuitenkin päästäisiin,<br />
kun osattaisiin valita oikeanlainen koira<br />
oikeaan ympäristöön.”<br />
Joskus psyykkiset oireet voivat olla esimerkiksi<br />
niin voimakkaita pelkotiloja, että<br />
eläimen elämä muuttuu jatkuvaksi pelkokierteeksi,<br />
josta ei löydy ulospääsyä enää<br />
edes terapialla tai olosuhteiden muutoksella.<br />
Psyykkisesti oireileva koira voi aiheuttaa<br />
itselleen myös fyysisiä loukkaantumisia.<br />
Vaikeasti eroahdistunut koira ei parane<br />
sillä, että sen omistaja muuttaa haukkumisesta<br />
valittavia naapureita pakoon omakotitaloon.<br />
Koira jatkaa paniikinomaista haukkumistaan<br />
ja tuhoamistaan kaiket päivät<br />
– vain omistaja pääsee helpommalla, kun<br />
hänen ei tarvitse kuunnella naapureiden<br />
jatkuvia valituksia.<br />
Jos käytösterapia yhdistettynä lääkehoitoon<br />
ei auta eikä omistaja pysty pitämään<br />
erittäin vaikeasti eroahdistunutta koiraa<br />
aina mukanaan, on eläimen kannalta varmasti<br />
oikein päästää se kärsimyksistään.<br />
Eroahdistunut koira voi vaarantaa oman<br />
terveytensä myös esimerkiksi pyrkimällä<br />
omistajansa perään ikkunoiden läpi.<br />
Eläimellä on laillisestikin oikeus kuolla<br />
kärsimyksen käydessä kohtuuttomaksi<br />
– kyse ei saisi olla koskaan siitä, milloin<br />
ihminen on valmis viemään lemmikkinsä<br />
lopetettavaksi. Kun asiantunteva eläinlääkäri<br />
on sitä mieltä, että eläimen hengissä<br />
pitäminen on pelkkää kärsimyksen<br />
pidentämistä, täytyisi meidän kyetä luovuttamaan.<br />
Eläin ei tarvitse sitä viimeistä<br />
vuorokautta kotona herkkuruokia syöden<br />
eikä viimeistä yötä kainalossamme nukkuen.<br />
Ihmiselle itselleen tämä saattaa olla<br />
surutyön kannalta tärkeätä, mutta eläimelle<br />
olisi oikeudenmukaisempaa päästä pois<br />
vuorokautta liian aikaisin, kuin tuntiakaan<br />
liian myöhään.<br />
Rakkaan lemmikin kuoleman ja lopettamisen<br />
ajatteleminen on aina tuskallista.<br />
Tilanteet tulevat eteen liian nopeasti ja monesti<br />
yllättäen. Lopetus- ja hoitopäätösten<br />
tekemistä usein kuitenkin auttaisi, mikäli<br />
omistaja olisi miettinyt tilannetta jo ennen<br />
kuin se tulee eteen. Kun on tehnyt itselleen<br />
selväksi muutamia peruskriteerejä siitä,<br />
mitä eläimen elämän pitäisi sisältää, jotta<br />
se olisi tyydyttävää, on helpompaa lähteä<br />
arvioimaan vaihtoehtoja myös tosipaikan<br />
tullen.<br />
Surukin on astetta helpompi kestää, kun<br />
tietää tehneensä oikean ratkaisun oikeaan<br />
aikaan – rakkaan eläinystävän kannalta<br />
ajateltuna. n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
11
Luonnonvalinta on karsinut lemmikkikanien<br />
värimuunnoksia, ja suurin osa kaneista on nykyään<br />
jo villikanin värisiä. Muistona kesykaniesi-isitä tällä<br />
yksilöllä on vaaleaa otsassa.<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
Kanistako uusi<br />
ongelmaeläin<br />
Tiina Notko<br />
Kanista on yhtäkkiä<br />
tullut suuri puheenaihe<br />
Helsingissä. Kaneja<br />
pomppelehtii yhä<br />
lukuisammin ja yhä<br />
laajemmalla, ja eri<br />
suunnilta on alkanut<br />
kuulua valituksia niiden<br />
aikaansaannoksista.<br />
Mikään ei viittaa siihen, että kanit<br />
olisivat tulleet Suomeen luonnollisia<br />
leviämisteitä. Helsingin<br />
kaniasutus alkoi hylätyistä lemmikkikaneista,<br />
jotka ilmaantuivat Kyläsaaren<br />
joutomaalle 90-luvulla. Maaperä siellä oli<br />
helppoa kaivaa, ja kanit selvisivät talven yli.<br />
Tästä pienestä, kirjavasta yhdyskunnasta<br />
alkoi kanien levittäytyminen ympäri Helsinkiä.<br />
Nyt tihein kanta on Töölönlahden<br />
ja Pasilan tienoilla ja muualla kaupungin<br />
keskiosissa, mutta kaneja on jo havaittu<br />
Espoon ja Vantaan rajallakin.<br />
Vaikka kanit ovat sieviä ja sinänsä vaarattomia,<br />
ne kaivavat joukkovoimallaan<br />
maan ontoksi ja tekevät selvää istutuksista.<br />
Harmia niistä on ollut jo niin hautausmailla,<br />
siirtolapuutarhoissa kuin puistoissakin.<br />
Pääradan penkkaankin on kaivettu koloja.<br />
Kanit ovat järsineet kadunvarsien nuoria<br />
jalopuita hengiltä, ja puutarhapalstojen<br />
viljelykset ovat kanien gourmet-paratiisi.<br />
Tarkkoja laskelmia vahinkojen rahallisesti<br />
arvosta ei ole, mutta vahinkoja tutkailleet<br />
väittävät niiden olevan vähintään satojatuhansia<br />
euroja.<br />
Hietaniemen hautausmaalla kanit ovat<br />
kaivaneet onkaloitaan suurten kuusten<br />
juuristoon ja aiheuttaneet puiden kaatumisvaaran.<br />
Hautakiviä on jo kaatunut, ja<br />
massiivisen kivimuurin alle on kaiveltu<br />
aidan vakautta uhkaavia käytäviä. Vahingot<br />
ovat sekä vaarallisia että kalliita korjata.<br />
Useimmat omaisiaan muistavat eivät<br />
12<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
myöskään ilahdu siitä, että haudalle tuodut<br />
kukat häviävät saman tien.<br />
Kaneista ei ole pelkkää haittaa, vaan<br />
myös hyötyä siinä mielessä, että ne rikastuttavat<br />
kaupunkiluontoa omalla viehättävällä<br />
olemuksellaan ja myös välillisesti.<br />
Niillä on ansionsa kärpän ja ketun runsastumisessa<br />
ja huuhkajan leviämisessä kaupunkilinnuksi.<br />
Valitettavasti luonnolliset<br />
viholliset eivät pysty estämään kanikantaa<br />
runsastumasta ihmisten mielestä liian kiivasta<br />
vauhtia.<br />
Kaniprojekti<br />
Villikanit ovat hyvin seurallisia. Kesykanilla<br />
on samat vaistot ja käyttäytymistarpeet.<br />
Lemmikkikanienkin pitäisi saada<br />
olla kotona aina ihmisten seurassa ja<br />
vapaana eikä ainakaan ”omassa huoneessaan”<br />
esim. kellarissa.<br />
Kuva: Päivi Leikas<br />
Uudenmaan riistanhoitopiiri kutsui viime<br />
keväänä koolle laajan joukon intressipiirejä,<br />
joita kanit koskevat tavalla tai toisella.<br />
Mukana ovat ne organisaatiot, joiden<br />
alueilla kaneista on ollut haittaa, kuten<br />
Helsingin Diakonissalaitos, seurakuntayhtymä,<br />
kaupungin puisto-osasto ja yliopiston<br />
kasvitieteellinen puutarha sekä riistanhoitoyhdistys,<br />
jousimetsästäjät, kaupungin<br />
ympäristökeskus, poliisi, yliopiston metsäekologian<br />
laitos, <strong>SEY</strong> ja Pääkaupunkiseudun<br />
Eläinsuojeluyhdistys. Myös <strong>Suomen</strong><br />
Kaniyhdistys on tullut mukaan <strong>ry</strong>hmään.<br />
Villikaniasiantuntijana mukana on kanien<br />
elämää ja käyttäytymistä tutkinut Päivi<br />
Leikas Helsingin yliopistolta.<br />
Työ<strong>ry</strong>hmä päätti perustaa projektin villikanikannan<br />
hallintamenetelmien kehittämiseksi.<br />
Projektin tehtävänä on keksiä<br />
keinot, joilla kanikanta saadaan pysymään<br />
aisoissa ja lajin leviämistä saadaan rajoitetuksi.<br />
Projektin tulokset kirjataan huolellisesti<br />
ja kokemuksista laaditaan koulutusaineisto<br />
vastaisuuden varalle.<br />
Citykanien vähentämiskeinoista on ylipäätään<br />
vain vähän tietoa saatavana. Etelä-<br />
Ruotsin kaupungeissa kanikantaa harventavat<br />
kuntien pestaamat metsästäjät, jotka<br />
käyttävät äänenvaimentimella varustettuja<br />
pienoiskivääreitä. Tukholmassa ammutaan<br />
noin kaksituhatta kania vuosittain, mutta<br />
se ei riitä, ja verkkopyyntiä aletaan kokeilla<br />
lisäkeinona.<br />
Kaniprojekti selvittää myös mahdollisuuksia<br />
käyttää saaliiksi saadut kanit<br />
ruuaksi. Kanien liha olisi eettisesti erinomainen<br />
valinta sekä pääkaupunkiseudun<br />
asukkaiden ruokapöytiin että heidän<br />
kissoilleen ja koirilleen. Toivotaan, etteivät<br />
elintarvikemääräykset ja saaliin käsittelymahdollisuuksien<br />
asettamat rajoitukset<br />
osoittaudu esteeksi lihan hyötykäytölle.<br />
Vihattujen kohtalo<br />
Australiaan ja Uuteen-Seelantiin kani tuotiin<br />
150 vuotta sitten tarkoituksella. Nyt se<br />
aiheuttaa suurta haittaa maanviljelykselle,<br />
karjataloudelle ja alkuperäiselle eläimistölle,<br />
ja kanien hävityksessä käytetään kaikkia<br />
mahdollisia keinoja. Kanien kärsimyksillä<br />
ei ole väliä, kun näitä tihulaisia torjutaan.<br />
Pesiä tyhjennetään monenlaisilla julmilla<br />
myrkyillä, ansoilla, raudoilla ja käytäviin<br />
puhallettavilla kaasuilla, muun muassa<br />
taistelukaasuilla. Kaasut voivat tappaa 80 %<br />
kaneista, mutta kuolema on tuskallinen ja<br />
osa kaneista jää kitumaan. Kaninpesiä tuhotaan<br />
myös räjäyttämällä.<br />
Myksomatoosi-virustauti tiedetään tehokkaaksi<br />
tappajaksi, mutta se on hyvin<br />
tuskallinen sairaus. Se aiheuttaa paiseita ja<br />
silmien mätänemisen, ja kani kuolee vasta<br />
kahden viikon kuluttua. Tauti levisi Austra-<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
13
Kani ei kuulu <strong>Suomen</strong> luontoon.<br />
Kuva: Päivi Leikas<br />
liaan kokeiluista 50-luvulla ja istutettiin samaan<br />
aikaan Englantiin ja Ranskaan, josta<br />
se on levinnyt muualle Keski-Eurooppaan.<br />
Virustauti RHD puolestaan toimii kuten<br />
rotanmyrkky: se aiheuttaa sisäelimissä<br />
voimakasta verenvuotoa ja kuoleman viimeistään<br />
kolmessa vuorokaudessa. Tauti ei<br />
tartu muihin eläinlajeihin.<br />
Kanien sterilointia eli lisääntymisen estämistä<br />
syötettävän lääkeaineen tai itsestään<br />
leviävän viruksen avulla on tutkittu<br />
pitkään Yhdysvalloissa ja Englannissa.<br />
Käytäntöön sovellettavia tuloksia ei ole<br />
kuitenkaan vielä saatu.<br />
Inhimillisemmin Suomessa<br />
<strong>Suomen</strong> kanikanta on huimassa nousuvaiheessa.<br />
Nyt on oikea aika <strong>ry</strong>htyä kokeilemaan<br />
kannan rajoituskeinoja, ennen<br />
kuin kanit saavat ihmisten yleisen vihan<br />
niskoilleen. Kaniprojektin lähtökohtana<br />
on, että kaneja vähennettäessä käytetään<br />
mahdollisimman humaaneja menetelmiä.<br />
Esimerkiksi kaasut, myrkyt, raudat ja ansalangat<br />
eivät tule kyseeseen.<br />
Esille ovat nousseet lähinnä ampuminen<br />
jousella, äänenvaimentimella varustetulla<br />
haulikolla tai pienoiskiväärillä, elävänä<br />
pyytävät loukut sekä kanien ajaminen luolasta<br />
verkkoon kesyn fretin tai mäyräkoiran<br />
avulla. Verkosta kanit voidaan poimia yksitellen<br />
lopetettavaksi. Luolasta säntäävien<br />
kanien ampuminen ei tule kyseeseen.<br />
Kaniprojekti selvittää myös mahdollisuuksia<br />
käyttää passiivisia keinoja kanivahinkojen<br />
torjuntaan. Puistojen ja hautausmaiden<br />
kasveja voidaan suojata verkoilla,<br />
aidoilla ja rungonsuojilla. Kaivamiselle<br />
alttiit maa-alueet voidaan peittää verkolla.<br />
Karkoteaineita voidaan käyttää. Isossa-Britanniassa<br />
on testattu yli 60:n eri karkotusaineen<br />
teho, ja tehokkaitakin on löytynyt.<br />
Äänipelotteita on yritetty kehittää, mutta<br />
ne tehoavat vain lyhyen aikaa. Kaneille epämieluisien<br />
kasvilajien valinta puistoihin on<br />
lisäkeino, mutta hyvin maittavien kasvien<br />
puuttuessa kanit pistelevät havaintojen<br />
mukaan poskeensa karvaammatkin korret.<br />
Kaneja on kokeiltu häätää koloistaan esim.<br />
lehtipuhaltimella, ja vaikutus oli tehokas<br />
mutta sitäkin lyhytaikaisempi: kanit palasivat<br />
takaisin muutaman tunnin kuluttua.<br />
Tuloksellinen kaninpyynti vaatii erikoislupia<br />
ja poikkeuskeinoja. Kaninpyynti kaupungissa<br />
ei ole huvimetsästystä, vaan sen<br />
pitää olla nopeaa, tehokasta ja ulkopuolisille<br />
ehdottoman vaaratonta. Metsästyslainsäädäntöön<br />
on tarpeen saada muutoksia<br />
kaninpyynnin helpottamiseksi, muun<br />
muussa valon käytön salliminen.<br />
Australiassa kanikannan rajoittamisessa<br />
on suurista ponnisteluista huolimatta epäonnistuttu.<br />
Syistä on julkaistu selvityksiä,<br />
ja niiden ansiosta Suomessa voidaan välttää<br />
Australiassa tehtyjä virheitä.<br />
Mikään menetelmä ei sellaisenaan ole<br />
riittävän tehokas, vaan on käytettävä kaikkia<br />
sopivia keinoja rinnakkain. Olisi hienoa,<br />
jos kanien voitaisiin antaa olla ja elää rauhassa<br />
omaa elämäänsä. Näillä näkymin se<br />
ei ole kaikissa paikoissa mahdollista, mutta<br />
kaneihin ja niiden aiheuttamiin haittoihin<br />
varmasti totutaan Suomessa, niin kuin on<br />
totuttu muuallakin. Kanikantaa pitää kuitenkin<br />
pystyä rajoittamaan ainakin arvokkaimmilla<br />
ja alueilla ja siellä, missä vahinkoja<br />
syntyy herkimmin. n<br />
14<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
PAKINANURKKA<br />
MAAKANAPROJEKTI<br />
Aura Koivisto<br />
Virossa ei ole omaa virallisesti tunnustettua<br />
maatiaiskanarotua, mistä<br />
maatiaisintoilijana olen ollut murheissani.<br />
On pitänyt tyytyä moderneihin<br />
hybrideihin, jotka eivät hautomisesta ja<br />
tipujen kasvattamisesta ymmärrä mitään.<br />
Keväällä tutustuin kahdeksankymppiseen<br />
Lehte Kuivaan, jolla oli pieniä kirjavia<br />
kanoja. Selvisi, että hänen kanansa ovat<br />
pitäneet lisäyksestään itse huolen. Lehte ei<br />
ole koskaan ostanut mantereelta kanoja;<br />
hänen kanansa ovat olleet saarella ”aina.”<br />
Potentiaalisia maatiaisia! Innostuin tietysti,<br />
ja vielä enemmän innostui Virossa<br />
maatiaisrotuisia kotieläimiä etsivä Annika<br />
Michelsson. Hänelle oli heti lähetettävä<br />
kuvia Lehden kanoista, ja hän lähetti ne<br />
edelleen Ruotsiin sikäläiselle maatiaiskanaspesialistille<br />
Ronny Olsonille.<br />
Olsonilta tuli riemastuttavan rohkaiseva<br />
lausunto: kanat vaikuttivat ulkonäkönsä<br />
puolesta ehdottomasti maatiaisilta. Ne<br />
muistuttivat skoonelaisia ”blommekanoja”<br />
ja hieman myös gotlanninkanoja.<br />
Asian vakuudeksi oli vielä tehtävä DNAtestejä.<br />
Tehtävään lupautui Urmas Saarma<br />
Tarton yliopistosta. Hän pyysi lähettämään<br />
munia Lehden kanoilta sekä vertailuaineistoksi<br />
kaikenlaisten muidenkin saarelaiskanojen<br />
munia.<br />
Ryhdyin munalähettilään tärkeään<br />
Kuva: Risto Sauso<br />
Kukolla olisi tärkeä tehtävä.<br />
Lehte Kuivan kirjava kana.<br />
Kuva: Risto Sauso<br />
tehtävään ja kiertämään mummojen ja<br />
pappojen luona. Alfred Soesonilta löytyi<br />
kirjavia kanoja, joiden joukossa pikkuinen<br />
vanha muori, samaa tyyliä kuin Lehden<br />
kanat, sitä paitsi innokas hautoja. Targamaan<br />
pariskunnalla oli heilläkin hautojia,<br />
jotka olivat monenvärisiä ja keskikokoisia;<br />
ne oli pari vuotta sitten tuotu mantereelta<br />
emännän sukulaiselta.<br />
Lehden lisäksi hain munia tämän naapurilta<br />
Elfriede Liljalta, jolla oli lupaavan<br />
näköisiä kirjavia kanoja, mutta joissa kuitenkin<br />
oli leghornin vaikutusta. Kotimatkalla<br />
pistäydyin Maivelin Liisin luona.<br />
Hänen kanansa olivat modernia rotua, ja<br />
munat niin suuria, etten saanut kennoa<br />
kiinni.<br />
Oli hieno keväinen päivä, ja pyöräillessä<br />
tuli lämmin, joten riisuin takkini ja laitoin<br />
sen munakoteloiden lisäpehmusteeksi. Tie<br />
oli kuitenkin niin kivinen, että täristyksessä<br />
pari Liisin munaa vierähti kennosta ja<br />
meni rikki. Takin taskussa olevaan kännykkääni<br />
munavatkuli ei vaikuttanut edullisesti.<br />
Maakanaprojektin ensimmäiseksi<br />
tappioksi oli kirjattava kännykkä: uuden<br />
hinta 860 kruunua.<br />
Kaiken lisäksi selvisi, ettei munista saakaan<br />
kunnollista DNA-otosta. Tarvitaan<br />
verta tai lihaa! Niinpä sain Urmaalta postipaketissa<br />
kasan pirtulla täytettyjä koeputkia.<br />
Niihin olisi kuolemantapausten<br />
sattuessa tallennettava pieni näyte. Jakelin<br />
tuubeja kananomistajille toiveissa saada<br />
ne joskus takaisin – sisällään pirtuun säilöttyjä<br />
”metsämansikan kokoisia” lihanpaloja,<br />
kuten Urmas oli oheiskirjeessään<br />
neuvonut.<br />
Menetetty kännykkä ja epäonnistuneet<br />
geenitestit olivat silti pieni takaisku verrattuna<br />
siihen, että Lehden kukko on alkanut<br />
vaikuttaa jos ei nyt suorastaan ”tuhkamunalta”,<br />
ainakin heikosti hedelmälliseltä.<br />
Sain lainaksi hautomakoneen ja <strong>ry</strong>hdyin<br />
tuumasta toimeen. Lehdeltä sain 20 munaa,<br />
mutta vaikka hartaasti huolehdin koneen<br />
lämpö- ja kosteusolojen tarkkailusta<br />
ja munien aamuin illoin kääntelystä, läpivalaisu<br />
herätti synkkiä epäilyksiä. Munat<br />
näyttivät tyhjiltä.<br />
Jatkoin silti haudontaa, aina katkeraan<br />
mädänhaisuiseen loppuun saakka. Sen jälkeen<br />
vein ”lapset” kompostiin ja löin niitä<br />
kepillä – tuloksena pelkkää velliä. Yhdessä<br />
ainoassa oli pariviikkoinen kuollut sikiö.<br />
En ole silti vielä luovuttanut. Yksi sikiö<br />
sentään. Sitä paitsi yksi Lehden kanoista<br />
hautoi kesän mittaan tipun... Ja Alfredin<br />
pikkukana vaikutti lupaavalta. Joten projekti<br />
jatkuu... n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
15
Eläinten ystävä 90 vuotta sitten<br />
Laupeudentöitä kärsivän<br />
luomakunnan hyväksi<br />
Koonnut: Marika Salin<br />
Eläinten ystävä -lehden vuoden 1917 elo-syyskuun numeron<br />
kiinnostavinta antia on Joensuun Eläinsuojelusyhdistyksen<br />
vuosikertomus edelliseltä vuodelta.<br />
Se on pitkä ja perusteellinen, ja sen ovat allekirjoittaneet<br />
yhdistyksen puheenjohtaja Edvin Luikko ja sihteeri Saimi<br />
Tunkelo. Agronomi Luikko oli karjanhoitokoulun johtaja ja<br />
Tunkelo ”opettajatar”, tyttöjen liikunnan opettaja. Molempien<br />
merkitys eläinsuojelun kehittymisessä ja laajenemisessa<br />
Pohjois-Karjalassa on varmasti ollut valtava.<br />
”Yhdistyksen toiminta on kuluneena vuonna ollut jotenkin<br />
virkeätä, johon on ollut monetkin vaikuttimet”, kirjoittavat<br />
Luikko ja Tunkelo. ”Joensuun Eläinsuojelusyhdistys ei ole<br />
enään mikään eilis- eikä tämänpäivän lapsi, vaan sen suorittamaa<br />
työtä voimme katsella jo 18 vuotta taaksepäin. Näinkin<br />
pitkänä aikana on yhdistyksen toiminnassa jo ehtinyt<br />
olla monenlaisia aikoja; esitaistelijan raskasta, vaikeaa työtä<br />
täällä kaukaisessa Karjalassa se on ollut, mutta se innostus<br />
ja usko asiansa oikeudesta mikä näyttää yhdistyksen alkuaikoina<br />
sen toimihenkilöitä kannustaneen, on varmaan huojentanut<br />
paljon eläinkunnan kärsimyksiä ja raivannut tietä<br />
oikeudelle ja armeliaisuudelle.”<br />
”Yhdistyksen toiminta kuluneena vuonna on pääasiallisesti<br />
kohdistunut eläinsuojelusaatteen ja -työn herättämiseksi<br />
maaseudulla, nuorison eläinsuojelustyön herättäminen ja<br />
kotieläinten kärsimysten huojentaminen, joita tarkoitusperiä<br />
on pyritty toteuttamaan eri tavoilla, joista mainittakoon<br />
seuraavat huomatuimmat toimenpiteet: Eläinsuojelusaatteen<br />
ja -työn herättämiseksi on yhdistys palkannut eläinsuojelusesitelmäin<br />
pitäjän neiti F. Nivalaisen kiertämään Pohjois-<br />
Karjalan pitäjissä kaikkiaan 8 viikon 6 päivän ajan.”<br />
”Kirjelmällä on käännytty myöskin kaupungin poliisilaitoksen<br />
puoleen, pyytäen poliisilaitoksen apua erilaisten<br />
eläinsuojelustoimenpiteiden tukemiseksi ja eläinrääkkäyksen<br />
ehkäisemiseksi tässä kaupungissa seuraavissa kohdin:<br />
elävien kalojen nokkapuntarissa punnitsemisen kieltoa<br />
kalakaupassa, stritsojen eli gummiletkupyssyjen käyttämisen<br />
kieltoa kaupungin alueella, ajurien piiskankäyttämisen<br />
kieltoa ja ajurien hevosten tarkempaa valvontaa, niin että<br />
he ajossa käyttävät ainoastaan täysin työkykyistä, vahvaa ja<br />
tervettä hevosta ja että mikäli mahdollista valvottaisiin, ettei<br />
yleensä huonoja ja viallisia hevosia käytettäisi ajossa ja ettei<br />
liian suuria kuormia kuljetettaisi varsinkin huonolla kelillä,<br />
että valvottaisiin teurastusasetuksen noudattamista teurastuksissa<br />
kaupungissa sekä teurastuseläinten kiduttavia kuljetustapoja<br />
ja että poliisit yleensä enemmän ja tehokkaammin<br />
auttaisivat eläinsuojelustyötä kaupungissa.”<br />
”Tästä anomuksesta oli seurauksena toukokuun 10 pnä v.<br />
1916 julaistu poliisikomisarion virallinen kuulutus paikkakunnan<br />
lehdessä, jossa edesvastuun uhalla kielletään piiskankäyttö,<br />
kalojen elävänä punnitseminen ja stritsojen käyttö.”<br />
”Kuvernöörin puoleen on käännytty vielä anomuksella kaupungista<br />
(aseman kohdalta) tavaratoimistoon johtavan huonon<br />
tien kuntoonpano määräyksestä, tällä tiellä kun syksyin keväin<br />
hevoset saavat kiskoa ylivoimaisesti syvään liejuun vajonneita<br />
kuormia, samoin vielä on Kuvernööriltä anottu kiertävien<br />
eläinnäyttelyiden kieltoa Kuopion läänissä.”<br />
”Huonoja loppuun ajettuja hevosia on tänä vuonna otettu<br />
vaan 5, (3 markkinoilla ja 2 muuna aikana) jonka toiminnan<br />
vähyys riippuu osaksi siitä, että viime syksymarkkinoissa<br />
osti myös eräs yksityinen henkilö hevosia teurastettavaksi<br />
noin 12 ja maksoi niistä korkeampia hintoja kuin yhdistys,<br />
osaksi ehkä siitä, että hevosten korkeiden hintojen tähden ei<br />
kaupungissa ole näkynyt niin paljon huonoja hevosia kuin<br />
ennen.”<br />
”Eläinsuojeluskirjallisuutta levittäen on myöskin koitettu<br />
asiaa viedä eteenpäin, etenkin Teurastuksesta-nimistä kirjaa<br />
(sisältäen teurastusasetuksen ja neuvoja teurastuksesta) on<br />
lähetetty kaikille kaupungin teurastajille ja lihakauppiaille, ja<br />
erilaisia eläinsuojelustauluja, sisältäen ohjeita ja neuvoja hevosen<br />
hoidossa sekä kotieläinten teurastuksessa, on naulattu<br />
julkisiin paikkoihin kaupungissa ja lähiasemien seinille.” n<br />
16<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Puheenjohtajalta<br />
Outi Vainio<br />
On hevosen vuosi<br />
– hevosen vuoksi<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistys<br />
Osoite: Kotkankatu 9, 00510 Helsinki<br />
Toimisto, jäsenasiat ja osoitteenmuutokset:<br />
Puh. 09-877 1200, faksi 09-877 1206<br />
Sähköposti: sey@sey.fi tai etunimi.sukunimi@sey.fi<br />
Kotisivut: www.sey.fi<br />
Toiminnanjohtaja Helinä Ylisirniö 720 68 411<br />
Toiminnanjohtajan sihteeri Ulla Björkén 720 68 410<br />
Taloussihteeri Erja Peltola 720 68 415<br />
Eläinsuojelusihteeri Tiina Notko 720 68 413<br />
Nuorisoprojektisihteeri Elina Sipilä 720 68 414<br />
Valvojasihteeri Anne Skogberg 720 68 412<br />
Hallitus: Professori Outi Vainio (puheenjohtaja),<br />
johtaja Jaana Kiljunen Kerava (1. varapuheenjohtaja),<br />
oikeustiet.kand. Heidi Nieminen Korpilahti (2. varapuheenjohtaja),<br />
terveystarkastaja Tauno Kähkönen Lapinlahti, arkkitehti Antti<br />
Mustonen Savonlinna, fil.yo Sonja Nurmi Helsinki, kasvatustiet.<br />
maist. Marika Salin Loppi, yo-merkonomi Tiina Ahokas Haukipudas<br />
(varajäsen), eläinsuojeluvalvoja Eija Saavalainen Rovaniemi<br />
(varajäsen) ja mielenterveyshoitaja Antti Heiskanen Pieksämäki.<br />
<strong>SEY</strong>:n lahjoitustili: Leonia 800019-1061763<br />
Finlands Djurskyddsförening<br />
Adress: Kotkagatan 9, 00510 Helsingfors<br />
Kontor, medlemsärenden och adressförändringar:<br />
Tel. 09-877 1200, fax 09-877 1206<br />
E-post: sey@sey.fi eller förnamn.släktnamn@sey.fi<br />
Hemsidorna: www.sey.fi<br />
Verksamhetsledare Helinä Ylisirniö 720 68 411<br />
Verksamhetsledarens sekreterare Ulla Björkén 720 68 410<br />
Ekonomisekreterare Erja Peltola 720 68 415<br />
Djurskyddssekreterare Tiina Notko 720 68 413<br />
Ungdomsprojektsekreterare Elina Sipilä 720 68 414<br />
Övervakarsekreterare Anne Skogberg 720 68 412<br />
Styrelse: Professor Outi Vainio (ordförande), direktör Jaana Kiljunen<br />
Kervo (1. viceordförande), jur.kand. Heidi Nieminen Korpilahti<br />
(2. viceordförande), hälsoinspektör Tauno Kähkönen Lapinlahti,<br />
arkitekt Antti Mustonen Nyslott, fil.stud. Sonja Nurmi Helsingfors,<br />
ped.mag. Marika Salin Loppis, studentmerkonom Tiina Ahokas<br />
Haukipudas (suppleant), djurskyddsöverv. Eija Saavalainen Rovaniemi<br />
(suppleant) och mentalvårdare Antti Heiskanen Pieksämäki.<br />
Finlands Djurskyddsförenings konto,<br />
donationer: Leonia 800019-1061763<br />
Ihminen on käyttänyt hyväkseen hevosen voimaa ja nopeutta vuosisatojen ajan. Koneiden<br />
keksiminen vapautti hevoset kuljetusvälineen tehtävästä, mutta ne jäivät elämäämme uudessa<br />
roolissa: kilpa- ja harrastehevosten määrä on jatkuvasti kasvussa. Hevostaloudesta<br />
puuhataan elinkeinoa maaseudulle, jossa karjanpito ei houkuta. Onpa syntynyt kokonaan uudenlaisia<br />
tapoja hyödyntää hevosten kauneutta, suurta kokoa ja lämpöä. Ihmisten ruumiillisten<br />
ja henkisten ongelmien kuntoutukseen on kehitetty erilaisia hevosterapiamuotoja.<br />
Hevosia on Suomessa aina kohdeltu yksilöinä, joilla on oma nimi. Käyttötarkoituksesta ja<br />
yksilöllisyydestä johtuen hevosenpitoon ei ole pesiytynyt massatuotannon piirteitä, eikä lihahevosten<br />
kasvatus ole juurtunut Suomeen. Myös hevosen lajiominaisuudet ovat jonkin verran<br />
suojelleet sitä: varsat saavat vapaasti kulkea tamman perässä toisin kuin lehmien vasikat, joista<br />
suurin osa erotetaan lauhkealuontoisista emistään heti syntymän jälkeen.<br />
Villit hevoset ovat aroeläimiä, jotka lajinmukaisesti käyttäytyessään syövät pitkin päivää.<br />
Myös niiden mahalaukku on kehittynyt jatkuvasti toimivaksi. Pari kertaa päivässä tapahtuva<br />
ruokinta ei ole luonnonmukaista, ja pahimmillaan se voi olla yhtenä syynä mahahaavan kehittymiseen.<br />
Saaliseläiminä hevoset puolustautuvat pakoon juoksemalla. Siten niiden pitäisi<br />
päästä päivittäin harjoittelemaan rajuja liikkeellelähtöjä ja juoksupyrähdyksiä. Eläinsuojelulaki<br />
edellyttää, että eläinten päivittäisestä liikunnantarpeesta pitää huolehtia.<br />
Jos hevoset karsinassa seisomisen lisäksi käyvät vain treeniradalla tai ratsastusmaneesissa,<br />
ne kyllä liikkuvat, mutta pedoilta suojautumiseen liittyvä luontainen liikunnantarve ei pääse<br />
purkautumaan. Tämä voi sitten näkyä temppuiluna ja pomppimisena kär<strong>ry</strong>jen edessä tai ratsastajan<br />
alla. Hevosenomistajien lisääntyessä yhä useampi hevosesta vastuussa oleva henkilö<br />
ei välttämättä hallitse tarvittavia hevosmiestaitoja. Tästä voi aiheutua käsittelyongelmia, jotka<br />
voivat johtaa sekä eläinten että ihmisten loukkaantumiseen.<br />
Jonkinlaisen hevosen saa hankittua halvalla. Korviini on kantautunut tarinoita täysin ilmaiseksi<br />
tarjotuista hevosista, joista omistaja on halunnut päästä eroon, koska hevosen lopettaminen<br />
ja hautaaminen on kallista. Hevoskärpäsen puremat ihmiset hankkivat halvan eläimen<br />
osaamatta arvioida riittävän tarkasti, mitä sen hoitaminen maksaa. Yllättävät kustannukset<br />
voivat johtaa terveyden- ja sairaanhoidon laiminlyönteihin. Asutuskeskusten lähettyvillä tallipaikoista<br />
on pulaa. Silloin syntyy markkinoita hämärämiehille, jotka ottavat hoitoon liian<br />
suuren määrän eläimiä ja pistävät ne tilanpuutteessa majailemaan kaikenlaisiin rakennelmiin,<br />
jotka eivät täytä talleille asetettavia vaatimuksia.<br />
Eläinten viikon teemaksi on valittu suomenhevonen sen satavuotisen historian kunniaksi.<br />
Myös muut järjestöt ovat huomioineet juhlavuoden, joten valinta ei ole omaperäinen. Se on<br />
kuitenkin hyvin perusteltu. <strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistys sai alkunsa 106 vuotta sitten tavoitteenaan<br />
suojella loppuun ajettuja työhevosia, ja ehkä sen vuoksi <strong>SEY</strong>:n logossa näkyy hevosen<br />
pää. Eläinten viikon tunnuslauseen ”<strong>Suomen</strong>hevosen vuosi - hevosen vuoksi” jälkimmäinen<br />
osa laajentaa teemaviikon huomion kaikkien hevosten hyvinvointiin. Eläintenpidon epäkohdista<br />
puhuttaessa hevonen ei tule mieleen ensimmäisenä. Siitä huolimatta jalo eläin on juhlavuotensa<br />
ansainnut. n<br />
Turussa 2.9.<strong>2007</strong><br />
Outi Vainio<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistyksen jäsenlehti/Finlands Djurskyddsförenings tidskrift<br />
Päätoimittaja/Chefredaktör: Juha Valste<br />
102. vuosikerta/Årgång 102<br />
Toimitussihteeri/Redaktionssekreterare: Pekka Hänninen<br />
Ulkoasu/Layout: Gita Lindgren/Ekenäs T<strong>ry</strong>ckeri, Tammisaaren Kirjapaino<br />
Toimitusneuvosto/Redaktionsråd: Pekka Hänninen, Tiina Notko, Marika Salin, Outi Vainio,<br />
Juha Valste<br />
Käännökset/Översättningar: Ija Rönnqvist<br />
Kirjoittajat vastaavat itse artikkeliensa sisällöstä. Lehdessä julkaistuja artikkeleitä saa kopioida<br />
ja jakaa opetus- ja valistustarkoituksiin, kunhan lähde ja kirjoittajan nimi mainitaan.<br />
Skribenterna ansvarar själva för artiklarna. Artiklar som publicerats i tidningen får kopieras<br />
och utdelas för undervisnings- och upplysningsändamål om källan och skribentens namn<br />
anges.<br />
Ilmoitusmyynti/Annonsförsäljning: Erja Peltola, puh. 09-720 68 415<br />
Paino/T<strong>ry</strong>ckeri: Ekenäs T<strong>ry</strong>ckeri Ab, Tammisaaren Kirjapaino. ISSN 0789-1857<br />
Eläinten ystävän toimitus/Djurvännens redaktion:<br />
Kotkankatu 9, 00510 Helsinki/ Kotkagatan 9, 00510 Helsingfors<br />
Puh./tel. 09-877 1200, faksi/fax 09-877 1206, sähköposti/E-post: ellu@sey.fi<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
17
<strong>SEY</strong> toimii<br />
Kesäkissakampanjalla 10 500 e löytöeläimille<br />
Toukokuussa aloitettu Whiskas-kesäkissakampanja<br />
teemalla Kissakaveria<br />
Ei Jätetä päättyi elokuun lopussa.<br />
Kampanja keräsi tänä vuonna <strong>SEY</strong>:n<br />
löytöeläintoiminnalle 10 500 euroa. Se on<br />
enemmän kuin kolmen edellisen kampanjavuoden<br />
aikana kerätyt varat yhteensä.<br />
”Tänä vuonna Whiskas-kesäkissakampanja<br />
on ollut erityisen onnistunut. Kerätty<br />
ennätyssumma kertoo siitä, että kampanjan<br />
ajama asia koetaan tärkeäksi. Kesäkissojen<br />
määrä on ollut hieman laskussa, joten<br />
tänä vuonna olemme pystyneet näkemään<br />
myös konkreettisia kampanjatuloksia.<br />
Kampanja on selvästi vakiinnuttanut asemansa”,<br />
<strong>SEY</strong>:n toiminnanjohtaja Helinä<br />
Ylisirniö sanoo.<br />
Tänä vuonna kampanjalla kerätyt varat<br />
käytetään pääosin kissojen sterilointiin ja<br />
kastrointiin, mutta myös tunnistusmerkintöihin<br />
mikrosiruilla, jotka ovat suurena<br />
apuna kadonneiden kissojen löytämisessä<br />
ja tunnistamisessa.<br />
”Tämän vuoden keräysrahoilla pystytään<br />
steriloimaan, kastroimaan ja mikro-<br />
siruttamaan ennätysmäärä kissoja”, Ylisirniö<br />
tarkentaa. Whiskas-kesäkissakampanjan<br />
kummeina toimivat Eija Vilpas, Jonna<br />
Kosonen, Jone Nikula ja Ellen Jokikunnas.<br />
Vuonna 2004 aloitettu <strong>SEY</strong>:n löytöeläintoimintaa<br />
tukeva Whiskas-kesäkissakam-<br />
panja on neljänä peräkkäisenä vuotena kerännyt<br />
varoja löytöeläimille reilusti yli 20<br />
000 euroa. Kolmen aikaisemman vuoden<br />
tuotoilla on mikrosirutettu yhteensä noin<br />
1000 kissaa, ja vuoden 2006 kampanjan<br />
tuomalla tuella hankittiin mikrosirulukijat<br />
16 <strong>SEY</strong>:n jäsenyhdistykselle. n<br />
Koehler-menetelmä on koirille riski<br />
<strong>Suomen</strong> Palveluskoiraliiton pelastuskoiratoimikunta<br />
järjesti koulutusohjaajilleen<br />
kesällä leirin, jossa hollantilainen<br />
kouluttaja esitteli ns. Koehler-menetelmää,<br />
jolla koira saadaan pitämään tiivis kontakti<br />
ohjaajaansa.<br />
Menetelmä perustuu siihen, että koiraa<br />
kävelytettäessä sitä tempaistaan noin viiden<br />
metrin välein taluttimesta kovalla voimalla,<br />
kun se katselee muualle, ja samalla<br />
muutetaan äkkiä kävelysuuntaa. Välillä<br />
pysähdytään paikalleen eikä kiinnitetä mitään<br />
huomiota koiraan. Tätä toistetaan sarjoissa,<br />
kunnes koira alkaa jatkuvasti katsoa<br />
ohjaajaansa ja odottaa, mitä tämä aikoo.<br />
Raju riuhtominen aiheuttaa vaaran, että<br />
koiran kaularanka vahingoittuu. Vaikka<br />
menetelmää ei suositella pennuille, odottamattomat<br />
ja eri suuntiin tapahtuvat nykäykset<br />
koiran niskalihasten ollessa valmistautumattomia<br />
voivat aiheuttaa kaularangan<br />
luu- ja muita sidekudosvaurioita,<br />
pitkäaikaisia hermokipuja ja muita hermo-oireita.<br />
Vastaava ns. whiplash-syndrooma<br />
syntyy ihmisellä usein peräänajoonnettomuudessa.<br />
Taluttimesta riuhtomisen epäillään olevan<br />
syynä esimerkiksi usein todettuihin<br />
vanhempien koirien vaikeuksiin syödä<br />
lattialla olevasta ruokakupista. Syy- ja<br />
seuraussuhteen aukoton todistaminen on<br />
kuitenkin vaikeaa, koska kokeellista tutkimusta<br />
ei ymmärrettävästi voida tehdä, ja<br />
harvapa myöntää riuhtoneensa koiraa niin<br />
rajusti, että sen vaivat voivat johtua siitä.<br />
Internetistä löytyneiden tietojen mukaan<br />
William R. Koehler koulutti sotakoiria<br />
Yhdysvaltain armeijalle toisen maailmansodan<br />
aikana. Kirjansa hän julkaisi alun<br />
perin vuonna 1962, ja sen jälkeen siitä on<br />
julkaistu lukuisia painoksia ja eri versioita.<br />
Kirjan ohjeisiin sisältyy pahasti eläinsuojelulain<br />
vastaisia neuvoja, esimerkiksi koiran<br />
roikuttaminen ilmassa kuristuspannasta ja<br />
koiran melkein-hukuttaminen painamalla<br />
sen pää veden alle. Koehler-menetelmällä<br />
näyttää muun muassa Yhdysvalloissa nettikeskustelujen<br />
mukaan olevan vankkumattomat<br />
kannattajansa, jotka ovat sen avulla<br />
saaneet ison ja hallitsemattoman koiransa<br />
kuuntelevaiseksi. Jotkut ammattimaiset<br />
koirankouluttajat sen sijaan kertovat, että<br />
Koehler-menetelmää aikaisemmin käyttäessään<br />
he vain harvoin pääsivät toivottuun<br />
lopputulokseen, mutta palkitsemiseen perustuvilla<br />
menetelmillä nykyään melkein<br />
aina. Epämiellyttäviin kokemuksiin perustuva<br />
koulutus voi tuottaa nöyrän koiran,<br />
mutta kyseenalaista on, parantaako se koiran<br />
yhteistyöhalukkuutta ja keskittymiskykyä<br />
uusien tehtävien oppimiseen.<br />
Pehmeältä tai aralta koiralta kovakourainen<br />
taluttimesta riuhtominen, saatikka<br />
vielä kovemmat keinot, voi pahasti viedä<br />
luottamuksen omistajaan, puhumattakaan<br />
koirista, joilla on ollut entisessä kodissaan<br />
rankkoja kokemuksia pahoinpitelyistä ja<br />
rangaistuksista. Kun lisäksi ihmisiä on<br />
voimiltaan, taidoiltaan ja luonteenkiivaudeltaan<br />
erilaisia, ei <strong>SEY</strong>:n mielestä Koehler-menetelmää<br />
pitäisi levittää eikä mainostaa.<br />
Eläinsuojelulain mukaan eläinten<br />
pidossa on edistettävä eläinten terveyden<br />
ylläpitämistä. Kohler-menetelmä ei täytä<br />
tätä lain vaatimusta. n<br />
Tiina Notko<br />
18<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
<strong>SEY</strong> toimii<br />
<strong>SEY</strong> aloittaa nuorisotoiminnan<br />
<strong>SEY</strong> on käynnistänyt nuorisotoiminnan<br />
kehittämishankkeen ”Toukasta perhoseksi”.<br />
Tämä onkin tarpeen, sillä <strong>SEY</strong>:n<br />
jäsenistä vain 3 prosenttia on alle 29-vuotiaita<br />
ja uutta verta kaivataan mukaan<br />
toimintaan. Projektiin on saatu rahoitus<br />
opetusministeriöltä, jonka avulla <strong>SEY</strong>:hyn<br />
on voitu palkata projektisihteeriksi Elina<br />
Sipilä puolentoista vuoden ajaksi.<br />
Projektin tavoitteena on lisätä eläinten<br />
hyvinvointiin liittyvää tietoisuutta nuorten<br />
parissa, saada nuoret tiedostamaan eläinsuojelutoimintaan<br />
ja ympäristösuojeluun<br />
liittyviä asenteitaan ja tarvittaessa myös<br />
korjaamaan niitä sekä saada nuoret osallistumaan<br />
mielekkääseen toimintaan ja siten<br />
edistää heidän osallistumistaan ja vaikutusmahdollisuuksiaan<br />
<strong>SEY</strong>:ssä ja eläinsuojelutoiminnassa.<br />
Haastetta siis riittää.<br />
Elina pitää <strong>SEY</strong>:n valttina muihin eläinsuojelujärjestöihin<br />
verrattuna eläinsuojeluvalvojatoimintaa.<br />
”Siinä on äksonia ja konkreettista<br />
toimintaa, jota nuoret kaipaavat.<br />
Valvojatyöstä pitää myös tiedottaa nuorille”,<br />
hän arvioi. Uusia ihmisiä ja nuoria etsittäessä<br />
kannattaa Elinan mielestä miettiä, ketä<br />
lähestymme, jotta löydämme juuri <strong>SEY</strong>:n<br />
toiminnasta kiinnostuneet ihmiset. Onkin<br />
hyvä pysähtyä perusasioiden äärelle: mitkä<br />
ovat <strong>SEY</strong>:n arvot, tavoitteet ja toimintamallit?<br />
Ketä tämänkaltainen toiminta voisi kiinnostaa?<br />
Missä sellaiset ihmiset ovat?<br />
Hankkeen tarkoitus on aktivoida ja tukea<br />
paikallisyhdistyksissä tapahtuvaa<br />
nuorisotoimintaa. Työtä tehdään kunkin<br />
yhdistyksen resurssien mukaan. ”Yhdistykset<br />
kipuilevat usein jo perustoiminnan<br />
kanssa, ja voimavarojen riittämättömyyttä<br />
nuorisotoiminnan aloittamiseen pelätään.<br />
Projektin tehtävä on tukea yhdistyksiä”,<br />
Elina selvittää. Nyt hankkeeseen on ilmoittautunut<br />
10 yhdistystä, mutta toki muutkin<br />
ehtivät mukaan vielä.<br />
Työtä on tarkoitus tehdä nuorten ehdoilla.<br />
”Liikkeelle on lähdetty niin, että kierrän<br />
yhdistyksissä ja selvitän mitä toimintaa<br />
niillä on ja millaista tukea ne kaipaavat”,<br />
Elina suunnittelee. Ensi vuoden alussa on<br />
tarkoitus järjestää paikallisyhdistysten väen<br />
koulutus nuorisotoimintateemalla. ”Kyse<br />
ei kuitenkaan ole siitä, mitä yhdistykset tai<br />
minä haluaisimme tehdä, vaan mitä nuoret<br />
tarvitsevat”, Elina muistuttaa. ”Olen toki itsekin<br />
täynnä villejä visioita, mutta haluan<br />
vielä olla hiljaa ja kuunnella mitä ideoita<br />
nuorilta itseltään löytyy”, hän jatkaa.<br />
Elina on täynnä intoa ja tarmoa. ”Pidän<br />
tästä työstä ja toivon yhteistyön paikallisjärjestöjen<br />
kanssa olevan hedelmällistä”,<br />
hän hykertelee. ”Nyt alkaa jo olla langat käsissä,<br />
ja yhteistyötahoja on löytynyt”, hän<br />
kuvailee. ”Lapsilla ja nuorilla on omaehtoinen<br />
halu toimia eläinten puolesta, ja siksi<br />
pitää kuunnella mitä he haluavat. Aikuiset<br />
ja yhdistykset ovat tukemassa tätä toimintaa”,<br />
hän vielä pohtii. Tulevaisuudessa on<br />
tarkoitus tehdä yhteistyötä myös muiden<br />
järjestöjen kanssa.<br />
Elina on koulutukseltaan sosionomi ja<br />
toiminut aikaisemmin muun muussa Parasta<br />
Lapsille <strong>ry</strong>:ssä. Eläimet ja eläinrakkaus<br />
ovat kuuluneet hänen elämäänsä aina.<br />
Koiria on naisella ehtinyt olla useita. ”Ihminen<br />
ei voi koskaan olla niin rehellinen<br />
ja vilpitön kuin mitä eläimet ovat. Eläinten<br />
kanssa pääsee lähemmäksi oikeita asioita<br />
ja arvoja. Ja eläinten kanssa on hauskaa!”<br />
uusi projektisihteerimme filosofoi. n<br />
Pekka Hänninen<br />
Mikäli yhdistyksesi on kiinnostunut nuorisotoiminnasta,<br />
Elinan tavoittaa puhelimitse<br />
050-3866 893 tai sähköpostitse elina.<br />
sipila@sey.fi. Kaikki <strong>SEY</strong>:n paikallisyhdistykset<br />
ovat tervetulleita mukaan nuorisotoiminnan<br />
kehittämiseen. Vielä ehtii hyvin<br />
mukaan!<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
19
JäsenyhdistyKSET<br />
”Paras<br />
eläinleiri<br />
ikinä!”<br />
Johanna Niskanen<br />
Näin kuulin erään leiriläisen huokaisevan<br />
siskolleen samalla kun neula<br />
kävi ja kädet työstivät tarkasti keppihevoselle<br />
hulmuavaa harjaa. Oltiin Lapinlahden<br />
4H-yhdistyksen ja Savon Eläinsuojelu<br />
<strong>ry</strong>:n järjestämällä eläinleirillä, joka<br />
järjestettiin kesäkuun viimeisellä viikolla<br />
Pertti ja Johanna Niskasen maatilalla Lapinlahden<br />
Nerkoonniemellä.<br />
Tiistaiaamuna leirille saapui yhteensä 15<br />
nuorta ja kouluikäistä lasta pääosin Lapinlahden<br />
eri kolkista, mutta olipa mukana<br />
muutama leiriläinen naapurikunnistakin.<br />
Sää suosi viskaten sadetta vain sopivissa<br />
väleissä, ja koska majoitus oli sisätiloissa,<br />
ei sade häirinnyt nukkumistakaan. Jonkinlainen<br />
sipinä ja supina tosin taisi valvottaa<br />
ainakin ensimmäisenä yönä…<br />
Pulleita poneja ja<br />
keppihevosia<br />
Ponin peseminen<br />
oli ”haaskaa”.<br />
”Ptruuuuuuiiii, lypsylle!”<br />
Kolmipäiväisen leirin yllätys oli keskiviikkoaamun<br />
aikainen herätys. ”Ptrrruiiiiiiiii,<br />
lypsylle!”, kuului kehotus, ja uniset leiriläiset<br />
kömpivät peittojensa alta hakemaan<br />
lehmiä laitumelta. Uni karisi kauniissa<br />
kesäaamussa vikkelästi ja 40-päinen lypsykarja<br />
saatiin nopeasti navettaan huolellisten<br />
lomittajien hellään huomaan.<br />
Keskiviikkona tutustumisvuorossa olivat<br />
lampaat ja vuohet, ja nähtiinpä muutama<br />
kukkokin, vaikkeivät siivekkäät itseään kovin<br />
halunneet tihkuisessa säässä esitellä.<br />
Päivällä suunnistettiin tutustumiskäynnille<br />
naapuriin, Aini ja Sami Partasen lypsyrobottia<br />
katsomaan. Aini kertoi robotin toiminnasta<br />
ja ikkunasta näimme, kuinka se<br />
toden totta osasi yksinään lypsää lehmät.<br />
Tiistai-iltana poninpesun jälkeen piti<br />
päästä itsekin puhdistautumaan, ja leiriläiset<br />
pulahtivat Pikkuvirran viileään veteen<br />
ja kipaisivat sitten saunaan. Keskiviikkoilta<br />
taas huipentui savusaunaelämykseen Lammasvirran<br />
rannalla, Puttaansaaren toisella<br />
reunalla, eivätkä leiriläiset ainakaan likaisempina<br />
saunasta tulleet.<br />
Leiritesti ja syntymän ihme<br />
Torstaina leiri huipentui suomalaiseen<br />
alkuperäisrotuun kuuluvan lapinlehmä<br />
Ullan poikiessa kauniin sonnivasikan.<br />
Olimme juuri tutustumassa navetan eläimiin,<br />
kun Ulla aloitteli poikimistaan ja<br />
ehdimme hädin tuskin syödä, kun vasikka<br />
Ensimmäisenä päivänä tutustuttiin toisiimme,<br />
käytiin läpi leirin sääntöjä ja<br />
tehtiin tuttavuutta tilan poneihin. Shetlanninponit<br />
Sindy ja Tintti esiintyivät mallikkaasti<br />
ja niiden avulla opeteltiin hevosten<br />
osien tunnistamista ja erilaisten varusteiden<br />
pukemista. Kun Sindy oli saatu valjastettua,<br />
hyppäsivät leiriläiset vuorotellen<br />
kär<strong>ry</strong>ille ja toinen <strong>ry</strong>hmä pääsi pesemään<br />
Tinttiä. Monille poninpesukokemus oli ensimmäinen,<br />
mutta puhdasta tuli!<br />
Iltapäivällä aloitimme keppihevosten<br />
teon, ja pian alkoi Puttaansaaren vanhassa<br />
tuvassa käydä melkoinen harjanhuiske<br />
ja hirnunta. 15 komeaa keppihevosta valmistui<br />
parissa päivässä, ja leikkimielisiin<br />
rekisteripapereihin kirjautui mitä mielikuvituksellisimpia<br />
nimiä.<br />
Leiriläiset pääsivät näkemään uuden elämän ihmeen.<br />
20<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
10 kysymystä<br />
Testaa, miten hyvin luit lehtemme edellisen numeron! Oikeat vastaukset löydät vierestä<br />
tai Eläinten ystävän numerosta 2/<strong>2007</strong>.<br />
1. Montako sutta Suomessa tapettiin viranomaisten luvalla viime vuonna?<br />
2. Mikä on lehmistä puhuttaessa HC?<br />
3. Montako luonnoneläintä kuolee Suomessa vuosittain tieliikenteessä?<br />
4. <strong>SEY</strong> sai viime keväänä 3826 euron lahjoituksen suomalaisilta muusikoilta. Mistä oli<br />
kyse?<br />
5. Miten Tommi Vuorisen koirarotupilakuvat liittyvät eläinsuojeluun?<br />
6. Montako broileria Suomessa kasvatetaan vuosittain?<br />
7. Mihin tähtää Kissa kalliolle -projekti?<br />
8. <strong>SEY</strong> ja Animalia ovat ilmaisseet järkytyksensä näytöksistä Kiinan Beijingin eläintarhoissa.<br />
Mitä noissa näytöksissä tapahtuu?<br />
9. Kissalle ei kannata ostaa syötäväksi nk. kissankaislaa, sillä se saattaa olla myrkyllistä.<br />
Mitä suositellaan sen sijaan?<br />
10. Animals Asia Foundationin tarhalla Lounais-Kiinassa asuu julmasta sappinestetuotannosta<br />
vapautettuja karhuja. Kuinka monen karhun vapauttamisesta Sichuanin<br />
hallituksen kanssa on sovittu?<br />
oli jo syntynyt. Pääsimme näkemään muutaman<br />
minuutin ikäisen vasikan ja teimme<br />
yhdessä kaikki hoitotoimet, jotka vastasyntyneelle<br />
vasikalle ja sen emolle tehdään.<br />
Nimesimme Ullan vasikan Yrtti-nimiseksi.<br />
Monta hyvää nimiehdotusta laitettiin korvan<br />
taakse tulevia vasikoita varten.<br />
Järjestimme leirin lopuksi keppihevoskilpailun,<br />
jossa vastavalmistuneet keppihevoset<br />
pääsivät omistajineen testaamaan<br />
vaativan hyppyjä ja käännöksiä sisältävän<br />
esteradan. Kaikki ratsukot selvisivät koitoksesta<br />
mallikkaasti ja jokainen sai suorituksestaan<br />
raikuvat aplodit.<br />
Leiriläisten muistia ja tiedon tarttumista<br />
testattiin myös erityisellä leiritestillä, jossa<br />
kysyttiin vaikeita kysymyksiä leirillä tutuksi<br />
tulleista eläimistä. Hyvin oli mennyt<br />
tieto perille, sillä oikeita vastauksia testissä<br />
oli paljon.<br />
Ensi kesänä taas tavataan?<br />
Kotimatkalle pakkasimme ilmeisen tyytyväisiä<br />
leiriläisiä, jotka aikoivat tulla leirille<br />
uudestaan myös ensi kesänä. Nyt, kun leiri<br />
on kaunis kesämuisto, on hyvä aika kiittää<br />
kaikkia leirin onnistumiseen vaikuttaneita<br />
tahoja lämminhenkisestä toiminnasta leirin<br />
onnistumiseksi: Kiitos leiriläiset, kiitos<br />
Päivi, Eija, Anu, Aini ja Sami ja kiitos maatilan<br />
kärsivälliset eläimet! Toivottavasti<br />
taas tavataan. n<br />
Alla Savon eläinsuojelu <strong>ry</strong>:n yhteystiedot.<br />
Kysy lisää lupsakasta toiminnasta!<br />
http://koti.mbnet.fi/werstas/elainsuojelu/<br />
Pj. Eija Alaukko puhelin 0400 783 147<br />
Siht. Johanna Niskanen puhelin 050 361 0574<br />
sähköposti: johanna.niskanen@pp.inet.fi<br />
Vastaukset:<br />
1. Viime vuonna Suomessa tapettiin luvallisesti 38 sutta. Salakaatojen määrää ei tiedetä.<br />
Susia on Suomessa noin 250.<br />
2. HC on lihakarjarotu. Kirjainyhdistelmä on lyhenne englannin kielen sanoista Highland<br />
Cattle eli ylämaankarja.<br />
3. Eri puolilla Suomea teiden varsilla tehtyjen raatolaskentojen mukaan liikenteen<br />
uhreja on noin 7 miljoonaa vuodessa. Oletettavasti todellinen luku on vielä suurempi,<br />
sillä kaikkia uhreja ei ihminen löydä.<br />
4. Kyse oli rockpersoona K.W.Blomqvistin muistokonsertista, jonka tuotto lahjoitettiin<br />
eläinsuojelutyöhön. Konsertissa esiintyivät mm. Hullujussi, Agents ja Jussi &<br />
The Boys.<br />
5. Tommi Vuorinen lahjoittaa osan magneetteina myytävien pilakuviensa tuotosta<br />
<strong>SEY</strong>:lle.<br />
6. Suomessa kasvatetaan vuosittain noin 50 miljoonaa broileria.<br />
7. Kissa kalliolle -projektissa pyritään siivoamaan asuinalueen lähikallio lasinsiruista,<br />
jolloin siellä voisi ulkoiluttaa kissaakin. Liike on levinnyt Helsingin Pohjois-Haagasta<br />
muuallekin Suomeen.<br />
8. Näytökset ovat turistivetonauloja, joissa lehmiä, lampaita, kanoja ja muita eläimiä<br />
annetaan elävinä tiikereille.<br />
9. Kissalle suositeltavaa viherravintoa on itse kasvatettu viljan oras. Vehnän- tai kauranjyviä<br />
on helppo kasvattaa itse oraiksi vaikkapa kukkapurkissa ikkunalaudalla.<br />
10. AAF on sopinut 500 karhun vapauttamisesta. Luonnossa nuo rääkätyt karhut eivät<br />
pärjäisi, joten ne asuvat tarhalla, jossa työskentelee 140 työntekijää.<br />
Muista metsäneläimiä<br />
®<br />
Varoita eläimiä lähestyvästä ajoneuvosta!<br />
Tilaa sähköpostitse<br />
myynti@hobialert.com<br />
Tai tekstiviestillä 044-524 1872<br />
Pakkaus sisältää 2 laitetta/ajoneuvo<br />
1 pkt. 20 , 3 pkt. 55 , 5 pkt. 89 <br />
sisältää toimituskulut.<br />
Canadian Made For Your Safety<br />
Yhteistyössä:<br />
Tested<br />
in<br />
Finland<br />
www.hobialert.com<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
21
Uutisia läheltä ja kaukaa<br />
Kissankaisla ja rehulaki<br />
Viime numerossa kerrottiin yrityksistämme<br />
selvittää sitä, onko kissankaislan<br />
nimellä myynnissä sekä myrkyllisiä<br />
että myrkyttömiä kaislalajeja. Kissankaislanhan<br />
sanotaan sisältävän tujonia, joka<br />
vähitellen aiheuttaa muun muassa kroonisen<br />
munuaismyrkytyksen. Kissankaislan<br />
nimellä myydään useimmin sädekaisloja,<br />
joita on olemassa kymmenen eri lajia.<br />
Yritimme penkoa myös sitä, mistä on<br />
peräisin tieto sädekaislojen tujonipitoisuudesta.<br />
Perinpohjaisesta selvittelystä ja kansainvälisten<br />
tietokantojen läpikäymisestä<br />
huolimatta yhtään tutkimusta asiasta ei<br />
löytynyt ja asia jäi mysteeriksi.<br />
Myrkytystietokeskus antoi alkuperäiseksi<br />
tietolähteeksi yhdysvaltalaisen Poisindex-tietokannan.<br />
Poisindexin tiedoissa<br />
ovat kuitenkin oudosti sekaisin Cyperuk-<br />
Olli Rahi<br />
Kennelliiton toimitusjohtajaksi<br />
AMK Olli Rahi on nimitetty <strong>Suomen</strong><br />
Kennelliiton toimitusjohtajaksi syyskuun<br />
alusta.<br />
Rahi on toiminut Kennelliiton palveluksessa<br />
helmikuusta 2006 alkaen mm. koe- ja<br />
kilpailusihteerinä. Ennen Kennel<strong>liitto</strong>a hän<br />
on työskennellyt tietotekniikkayrityksissä<br />
set (kaislojen suvun tieteellinen nimi) ja<br />
Cupressukset eli sypressit (engl. Cypress).<br />
Sypressien tujonipitoisuudesta löytyy helposti<br />
tietoa internetistäkin, ja heimon kasveilla<br />
on erikoinen ominaistuoksu kuten<br />
muillakin yleisesti tunnetuilla tujonipitoisilla<br />
kasveilla, joita ovat esim. pujo ja pieta<strong>ry</strong>rtti.<br />
Kissankaislat eivät tuoksu.<br />
Pakostakin tulee mieleen, että kyseessä<br />
saattaa olla sekaannus. Sen mahdollisuus<br />
ei kuitenkaan toistaiseksi ole selvinnyt.<br />
Myrkytystietokeskuksesta kerrottiin,<br />
että sinne on vuosien varrella tullut jonkin<br />
verran puheluita kissojen sädekaislan<br />
syönnistä. Oireina on ollut jatkuvan oksentelun<br />
lisäksi mm. verioksentelua, apaattisuutta,<br />
huimausta, kipua suun alueella ja<br />
syömättömyyttä. Arkistosta löytyi myös<br />
pari epäilyä munuaisvauriosta. Syy-seu-<br />
ja Porin Ammattiopistossa tietotekniikan<br />
opettajana.<br />
Koiramaailmassa Olli Rahi on toiminut<br />
aktiivisesti näyttelyiden järjestäjänä ja<br />
palkintotuomarina muun muussa dreevereiden<br />
ajokokeissa. Kotona Rahilla on karkeakarvainen<br />
kettuterrieri. n<br />
Eurogroupin vuosikertomuksia<br />
<strong>SEY</strong> kuuluu eurooppalaiseen Eurogroup for Animals (englanninkielisiä) lobbausjärjestöön.<br />
Eurogroupin kautta <strong>SEY</strong> pääsee vaikuttamaan EU-lainsäädäntöprosessiin. <strong>SEY</strong>:n<br />
toimistolla on saatavissa Eurogroupin vuoden 2006 vuosikertomuksia, joita kiinnostuneet<br />
voivat tilata luettavaksi! n<br />
Moni kissa luulee, että leikkokukat on<br />
tarkoitettu syötäväksi.<br />
raussuhde on jäänyt arvailujen varaan.<br />
Viiltävänkarkeat kaislanversot voivat<br />
varmasti aiheuttaa kissalle suu- ja mahaoireita,<br />
vaikkeivät myrkyllisiä olisikaan.<br />
Kukaan järkevä kissanomistaja ei anna<br />
kissansa syödä kasvia, joka voi tarttua ruuansulatuskanavaan<br />
ja läpikulkumatkallaan<br />
viillellä sitä.<br />
Kissankaisla katsotaan rehuksi ja sen<br />
myyntiä koskevat rehulain määräykset,<br />
joiden mukaan rehujen täytyy aina ennen<br />
markkinoille tuomista täyttää rehusäädösten<br />
vaatimukset. Rehujen laadusta ja tuoteselostemerkinnöistä<br />
vastaa lain mukaan<br />
tuotteen valmistaja tai markkinoija.<br />
Rehulain mukaan eläimille syötäväksi<br />
tarkoitettujen kasvien tuoteselosteissa pitää<br />
lukea kasvin nimi ja käyttötarkoitus.<br />
Maahantuojan tulee itse ilmoittaa tuote<br />
Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen<br />
(KTTK) rekisteriin. Kissankaisloista ei ole<br />
tehty ilmoituksia. Eviran pitäisi tehostaa<br />
kukkakauppojen valvontaa, että kissankaislan<br />
villi myynti loppuisi.<br />
Kotona kasvatettu kauran tai vehnän<br />
oras on kissalle sopivaa, pehmeää ja myrkytöntä<br />
viherravintoa. n<br />
Tiina Notko<br />
Kuva: Markku Väänänen<br />
Eläinten päivä eläinsairaalassa<br />
Kaikkien maailman eläinten omaa päivää<br />
vietetään 4. lokakuuta Helsingin<br />
Yliopistollisella eläinsairaalalla lemmikkien<br />
ja omistajien voimin. YES ystävien<br />
järjestämässä yleisötapahtumassa voit<br />
vierailla eläinsairaalan tiloissa, seurata<br />
erilaisia esityksiä, nauttia mehukojun antimista<br />
ja saada tietoa lemmikkieläinten<br />
terveydestä.<br />
Sadalla ensimmäisellä on mahdollisuus<br />
ilmaiseen kissan tai koiran terveystarkas-<br />
tukseen, joka sisältää purennan arvioinnin.<br />
Lisäksi Whiskas ja Pedigree ojentavat<br />
Yliopistollisen eläinsairaalan suu- ja hammassairauksien<br />
klinikalle lahjoituksen,<br />
joka on kerätty suomalaisten lemmikinomistajien<br />
avustuksella.<br />
Ovet ovat avoinna kello 13.00–17.00.<br />
Sairaalan osoite on Yliopistollinen eläinsairaala,<br />
pieneläinsairaala, Viikintie 49,<br />
Helsinki. Eläinsairaalalle pääsee kätevästi<br />
busseilla 57, 68, 79, 506 ja 550.<br />
Ohjelmassa 13.00 Tanja Saarela avaa<br />
tapahtuman, 13.15 Whiskas ja Pedigree<br />
ojentavat lahjoituksen suu- ja hammassairauksien<br />
klinikalle ja 13.25 on koiratanssiesitys.<br />
Lisäksi Kirkkonummen kennelkerhon<br />
agility-näytöksiä, tuotenäytteitä ja<br />
tietoa lemmikkieläinten terveydestä sekä<br />
YES-ystävien mehu- ja makkaramyyntiä.<br />
Vapaa pääsy. n<br />
22<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
<strong>Suomen</strong>hevosen vuosi<br />
– hevosen vuoksi<br />
Tämän vuoden Eläinten viikon iskulause<br />
viestittää siitä, että hevosvillityksen<br />
vallassa ei saa unohtaa hevosta<br />
itseään. Vaikka ihmisiä innostetaan<br />
hevosharrastuksen pariin, pitäisi muistaa,<br />
ettei hevonen ole tekninen laite, joka toimii<br />
kahvaa kääntämällä ja nappia painamalla.<br />
Jo hevosen käyttö eri tarkoituksiin vaatii<br />
sujuakseen eläinymmär<strong>ry</strong>stä ja hevostuntemusta.<br />
Hevoset ovat eläviä, tuntevia<br />
ja uskomattoman hyvämuistisia eläimiä.<br />
Ne muistavat tilanteet, paikat ja ihmiset<br />
vuosien takaa, ja kokemukset vaikuttavat<br />
niiden reaktioihin. Jokainen hevonen on<br />
erilainen.<br />
Nykyään hevosia hankkivat monet ihmiset,<br />
joille hevonen ja sen maailma ovat<br />
vieraita. Halpa hevonen on helppo hankkia<br />
mielijohteesta, Seuraus on, että monet<br />
harkitsematta hankitut hevoset kärsivät<br />
sopimattomista oloista, huonosta hoidosta<br />
ja ymmärtämättömästä kohtelusta.<br />
<strong>Suomen</strong>hevosta on syytä muistaa ja<br />
kunnioittaa myös kaikesta siitä työstä ja<br />
kaikista niistä uhrauksista, joita se on tehnyt<br />
ja joutunut tekemään <strong>Suomen</strong> hyväksi.<br />
Ennen vanhaan maatyöt ja kuljetukset<br />
olivat täysin hevosten varassa ja hevosta<br />
pidettiin, vaikka perheenkin ruoka ehkä<br />
oli tiukassa. Eläinsuojeluvalvojien raportit<br />
aina 1970-luvulle saakka sisältävät riipaisevia<br />
kuvauksia hevoskohtaloista. Viljo<br />
Jeskasen selostuksesta Eläinten ystävässä<br />
vuonna 1970:<br />
”Karjasuojan tarkastus. - - Hevonen oli<br />
nälästä erittäin heikossa kunnossa, tallista<br />
puuttuivat kuivikkeet. Ei siellä juuri ollut<br />
lantaakaan, koska heiniä oli annettu vain<br />
juuri sen verran, että hevonen hengissä pysyi.<br />
Tallin seinissä oli isoja rakoja. Valjaat oli<br />
loppuun käytetyt, rikkonaiset rajat. Heiniä<br />
talossa kyllä oli ja kuivikkeita myös, mutta<br />
isäntä oli jyrkästi kieltänyt syöttämästä<br />
hevosta, koska heinien oli riitettävä koko<br />
talveksi myös karjalle. - -<br />
- - Tapasin markkinoille mennessä 25-<br />
vuotiaan hevosen, joka oli niin laiha, ettei<br />
lihaa löytynyt kielestäkään. Hevosta oli<br />
pidetty metsätöissä koko talven. Karvat<br />
olivat kupeilta kuluneet ja eläin oli tosiaan<br />
kurjemman näköinen kuin mikään pitkään<br />
aikaan tapaamani otus. Kärreistä otin pois<br />
piiskana käytetyn paksun kepin.”<br />
ELÄINTEN VIIKKO 4.–10.10.<strong>2007</strong><br />
Eläinten viikon juliste<br />
on tämän lehden välissä<br />
A3-kokoisena. Voit<br />
irrottaa sen ja laittaa<br />
seinälle. Julisteita voi<br />
tilata ilmaiseksi <strong>SEY</strong>:n<br />
toimistosta. Koot ovat<br />
A3 ja A4 sekä suomeksi<br />
että ruotsiksi. Kuvan<br />
on ottanut Juhani<br />
Länsiluoto ja julisteen<br />
työstänyt Petri<br />
Clusius.<br />
Vauraassa nyky-Suomessa hevosen hoito<br />
ei saa olla rahasta eikä tiedon puutteesta<br />
kiinni, koska kenenkään ei ole pakko omistaa<br />
hevosta. Silti laiminlyötyjä hevosia löytyy<br />
kaikenlaisista kyhäelmistä. Loppuun<br />
käytettyjä hevosia myydään eteenpäin<br />
nyt kuten aikoinaankin. Ennen hevoset<br />
myytiin edelleen markkinoilla, nyt niitä<br />
rahdataan Euroopan toiselle puolelle teurastettavaksi.<br />
Hevosen vuoksi täytyy jakaa tietoa ja<br />
asennekasvatusta vielä pitkään.<br />
Hevostietoa koululaisille<br />
KUVA: JUHANI LÄNSILUOTO • ULKOASU: WWW.CLUSIUS.FI<br />
SUOMEN ELÄINSUOJELUYHDISTYS <strong>SEY</strong><br />
Kotkankatu 9 00510 Helsinki • p. (09) 877 1200 • sey@sey.fi • www.sey.fi<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
ELÄINTEN VIIKKO 4.–10.10.<strong>2007</strong><br />
Eläinten viikon teemasta olemme tänäkin<br />
vuonna koonneet <strong>SEY</strong>:n kotisivuille aineistoa<br />
kouluja varten. Aineistoon kuuluu<br />
tekstejä hevosen hankkimisesta, hoidosta<br />
ja käyttäytymisestä sekä hevosen käytön<br />
historiasta. Mukana on tehtäviä, kysymyksiä<br />
ja hevosaiheisia toimintavinkkejä sekä<br />
Eläinten viikon juliste.<br />
Tarkoituksena on jakaa tietoa koululaisille<br />
hevosenpidon vaativuudesta ja hevosen<br />
tarpeista, ettei hevosia eikä poneja<br />
hankittaisi liian kevyin perustein eikä asiantuntemattomasti.<br />
Eläinten viikkoa vietetään 4.–10.10. jo 49.<br />
kerran. Lokakuun neljäs päivä on eläinten<br />
suojeluspyhimys Fransiscus Assisilaisen<br />
kansainvälinen muistopäivä ja kansainvälinen<br />
eläinten päivä.<br />
Eläinten viikon viettämisen aloitti <strong>Suomen</strong><br />
Eläinsuojeluyhdistys vuonna 1959.<br />
Vähitellen siitä on tullut koko eläinsuojeluväen<br />
ja kaikkien eläinten ystävien yhteinen<br />
tapahtumaviikko, ja 2000-luvulla Eläinten<br />
viikko on levinnyt muuallekin maailmaan.<br />
<strong>SEY</strong>:n jäsenyhdistykset ympäri maata järjestävät<br />
omia tapahtumiaan Eläinten viikolla.<br />
n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
23
JvWS tekee työtä eläinkokeiden<br />
vähentämiseksi<br />
Laura Uotila<br />
Vuonna 2005 Suomessa käytettiin<br />
erilaisissa tutkimuksissa 257 000<br />
koe-eläintä. Niistä lähes puolet oli<br />
hiiriä, kolmasosa kaloja, kymmenys rottia<br />
ja loput mm. lintuja, nautoja, sikoja, hevosia<br />
ja koiria. Koe-eläinten määrä vaihtelee jonkin<br />
verran vuosittain, ja mikäli laskennasta<br />
poistetaan kalat, on koe-eläinten määrä<br />
kasvanut tasaisesti vuodesta toiseen. Suurimpana<br />
syynä määrän kasvulle on lisääntynyt<br />
geeniteknologinen tutkimus. Keskittymällä<br />
tutkimaan biologisia ilmiöitä soluja<br />
kudostasolla voitaisiin elävien eläinten<br />
käyttöä kokeissa kuitenkin vähentää.<br />
Kudokset kiertoon<br />
Kaikkia koe-eläimiä ei käytetä varsinaisiin<br />
kokeisiin, vaan osa niistä kasvatetaan aino-<br />
Juliana von Wendtin säätiö auttaa edistämään<br />
suomalaista ja pohjoismaista tutkimusta,<br />
joka eläinkokeiden sijaan kehittää<br />
niille vaihtoehtoisia menetelmiä.<br />
astaan kudosmateriaalin saamiseksi. Eläin<br />
siis tapetaan, jotta sen kudokset voidaan<br />
hyödyntää tutkimuksissa. Samaan aikaan<br />
leikkaussaleissa tai ihmisten kuoltua jää<br />
jäljelle suuria määriä ihmiskudosta, joka<br />
hyödyttäisi ihmisiä varten tehtävää tutkimusta<br />
eläinkudoksia huomattavasti enemmän.<br />
Ihmiskudosten tutkiminen on tehokas<br />
menetelmä, kun etsitään parannuskeinoja<br />
sairauksiin. Sen tutkimuskäyttö on<br />
tällä hetkellä kuitenkin vähäistä, vaikka<br />
kudoksia voitaisiin hyödyntää laajasti niin<br />
perus- kuin soveltavassa tutkimuksessakin,<br />
diagnostiikassa ja lääkkeiden sekä<br />
toksisuustestien kehittämisessä.<br />
Ihmiskudoksen saatavuuden parantamiseksi<br />
Juliana von Wendtin säätiö (JvWS)<br />
jakaa maksuttomia kudosluovutuskortteja,<br />
joiden avulla ihmiset voivat ilmoittaa<br />
halukkuudestaan kudosten luovutukseen<br />
esimerkiksi leikkausten yhteydessä. ”Kudosluovutuskortin<br />
allekirjoittaminen on<br />
henkilökohtainen ja konkreettinen tapa<br />
osallistua eläinkokeiden vähentämiseen.<br />
Mitä useammalta ihmiseltä löytyy kortti<br />
osoituksena halusta auttaa eläimiä ja ihmisiä,<br />
sitä nopeammin on odotettavissa<br />
Kuva: Veikko Lähteenmäki<br />
Juliana von Wendtin<br />
Säätiö julistaa<br />
haettavaksi<br />
APURAHOJA ELÄINTEN HYVIN-<br />
VOINTIA EDISTÄVÄÄN TUTKI-<br />
MUKSEEN JA TIEDOTUKSEEN<br />
Vapaamuotoiset hakemukset pyydetään<br />
lähettämään sähköisesti Juliana<br />
von Wendtin Säätiöön (jvws@jvws.<br />
org) maanantaihin 8. lokakuuta <strong>2007</strong><br />
mennessä. Vapaamuotoisesta hakemuksesta<br />
on käytävä ilmi: haettava summa<br />
ja sen käyttötarkoitus, perustiedot hakijasta,<br />
hankkeen toteutus ja rahoitus<br />
sekä perustelu hankkeen merkityksestä<br />
eläinten hyvinvoinnille. Jaettava summa<br />
on 2 000 euroa.<br />
Rahasto on perustettu tukemaan<br />
tutkimusta ja tiedotusta, jolla edistetään<br />
eläinten hyvinvointia ja terveyttä<br />
sekä eläinten mahdollisuuksia toteuttaa<br />
luontaisia käyttäytymistarpeitaan.<br />
Apurahoilla rohkaistaan tutkijoita ja<br />
kotieläintuottajia kehittämään ja ottamaan<br />
käyttöön eläinystävällisiä tuotantomenetelmiä.<br />
Hankkeen tulisi etsiä ratkaisuja tuotantoeläinten<br />
kasvatuksessa esiintyviin<br />
suurimpiin eläinsuojeluongelmiin. Etusijalle<br />
asetetaan eläinten hyvinvoinnin<br />
kannalta tärkeimmät, projektit, joiden<br />
tulokset ovat parhaiten sovellettavissa<br />
käytäntöön. Tukea voidaan myöntää<br />
myös julkaisu- ja koulutustoiminnalle.<br />
Apurahansaajien on raportoitava hankkeen<br />
päätyttyä tuloksista säätiölle.<br />
Levitä ystävällisesti tietoa kiinnostuneille.<br />
n<br />
Juliana von Wendtin Säätiö<br />
Eläinten avuksi -rahasto<br />
Kotkankatu 9, 00510 Helsinki<br />
www.jvws.org<br />
Tiedustelut: Marianna Norring<br />
jvws@jvws.org<br />
puh. 050-32469 23<br />
24<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
kehitystä ihmissoluja käyttävissä tutkimustekniikoissa,”<br />
JvWS:n toiminnanjohtaja<br />
Marianna Norring muistuttaa. Lisäksi<br />
kudosluovutuskortti mahdollistaa elinluovutuksen,<br />
sillä sopivaa luovutuselintä<br />
odottavia potilaita on enemmän kuin elimiä<br />
on tarjolla.<br />
Ihmiskudosten hyödyntämistä on tähän<br />
asti hidastanut puutteellinen lainsäädäntö.<br />
Sosiaali- ja terveysministeriö julkaisi<br />
joulukuussa 2006 selvityksen, jossa tehtiin<br />
ehdotuksia nykyisen kudos- eli biopankkitoiminnan<br />
täsmentämiseksi. Selvitys ei<br />
ottanut kantaa ihmiskudosten käyttöön<br />
nimenomaan eläinkokeita korvaavassa<br />
tutkimuksessa, mutta silti lainsäädännön<br />
selkiyttäminen auttanee ylipäätään kudosluovutuksen<br />
laajentumista ja siihen perustuvan<br />
tutkimuksen lisääntymistä. Ennen<br />
kaikkea selvityksellä on tarkoitus turvata<br />
luovuttajan tietosuoja ja mahdollisuudet<br />
vaikuttaa luovutetun kudoksen käyttöön<br />
myös näytteen antamisen jälkeen.<br />
Vaihtoehtoisten<br />
menetelmien kehittäminen<br />
tarvitsee tukea<br />
Vallalla on kanta, että eläinkokeet ovat<br />
eettisesti ongelmallinen asia. Eurooppalainen<br />
ja kansallinen koe-eläinlainsäädäntö<br />
edellyttävätkin, että eläinkokeiden vähentämiseen<br />
on pyrittävä kaikin mahdollisin<br />
keinoin, kuten etsimällä aktiivisesti vaihtoehtoisia<br />
menetelmiä.<br />
Käytännössä pyrkimys eläinkokeiden<br />
korvaamiseen on jäänyt kuitenkin vielä<br />
vähäiseksi. Valtion vuosittainen tuki eläinkokeiden<br />
vaihtoehdoille on olemattoman<br />
pieni ollen esimerkiksi vuonna 2006 vain<br />
34 000 euroa. Vertailun vuoksi Ruotsi rahoitti<br />
viime vuonna vastaavaa tutkimusta<br />
50-kertaisesti 16 miljoonalla kruunulla eli<br />
noin 1,7 miljoonalla eurolla.<br />
Juliana von Wendtin Säätiö auttaa edistämään<br />
suomalaista ja pohjoismaista tutkimusta,<br />
joka eläinkokeiden sijaan kehittää<br />
niille vaihtoehtoisia menetelmiä. Säätiö toimii<br />
lahjoitusvaroin ja jakaa vuosittain apurahoja<br />
eläinkokeiden vaihtoehtoja ja eläinten<br />
hyvinvointia edistävään tutkimukseen<br />
ja tiedotukseen. Tänä vuonna apurahat<br />
myönnettiin kahdelle tutkimuskohteelle,<br />
jotka molemmat kehittävät ihmiskudosten<br />
hyödyntämistä sellaisessa tutkimuksessa,<br />
jossa aiemmin on käytetty ensisijaisesti<br />
eläinkokeita.<br />
Säätiön toimitila on <strong>SEY</strong>:n toimiston yhteydessä.<br />
n<br />
Kudosluovutuskortin voi tilata veloituksetta<br />
osoitteesta www.jvws.org/<br />
Sinunkin tapasi tukea?<br />
Olet ehkä jo pitkään harkinnut lahjoituksen tai testamentin tekemistä<br />
eläinten hyväksi etkä ole löytänyt sopivaa kohdetta.<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistys <strong>SEY</strong> <strong>ry</strong> on luotettava ratkaisu tarpeisisi.<br />
Eläinten hyvinvoinnista huolehtiminen on meidän kaikkien yhteinen asia. <strong>SEY</strong>:n kautta voit parantaa eläinten<br />
oloja ja olla mukana rakentamassa eläinystävällisempää yhteiskuntaa.<br />
<strong>SEY</strong>:llä on noin 130 vapaaehtoista eläinsuojeluvalvojaa ja parikymmentä eläinsuojeluneuvojaa eri puolilla maata<br />
sekä 34 jäsenyhdistyksen verkosto. Paikalliset eläinsuojeluyhdistykset järjestävät toimintaa omalla alueellaan ja<br />
monet niistä pitävät löytöeläinkotia.<br />
Lahjoitukset ovat erittäin tärkeän osa <strong>SEY</strong>:n toiminnan rahoitusta. Muita tulonlähteitämme ovat jäsenmaksutuotot,<br />
sijoitustoiminnan tulot ja valtionapu.<br />
Mitä Sinä voit tehdä?<br />
Ota yhteyttä meihin – kerromme mielellämme lisää ja autamme käytännön toimissa, mikäli harkitset<br />
testamentin tekemistä eläinsuojelun hyväksi<br />
Voit myös<br />
– tehdä lahjoituksen suoraan tilillemme 800019-1061763<br />
– lahjoittaa 5 € lähettämällä tekstiviestin: <strong>SEY</strong> numeroon 16350. Palvelu toimii TeliaSoneran, Elisan, Saunalahden,<br />
DNA:n ja TeleFinlandin liittymissä<br />
– <strong>ry</strong>htyä eläinsuojelukummiksi ja lahjoittaa kuukausittain haluamasi summan suoraveloituksena käytettäväksi<br />
eläinsuojelutyöhön<br />
– liittyä jäseneksi lähimpään paikallisyhdistykseen ja mennä mukaan käytännön toimintaan<br />
<strong>Suomen</strong> Eläinsuojeluyhdistys <strong>SEY</strong> <strong>ry</strong><br />
Yhteyshenkilöt: Helinä Ylisirniö, GSM 050 371 2740 ja Erja Peltola, GSM 050 371 2741<br />
Kotkankatu 9, 00510 Helsinki<br />
sähköposti: etunimi.sukunimi@sey.fi • www.sey.fi<br />
Rahankeräyslupa OKU 1861A<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
25
Kuva: Leena Aho<br />
Moni ajattelee, että eläinsuojeluvalvoja<br />
vain neuvoo ja ohjaa ihmisiä<br />
eläinten pidossa. Ja tottahan<br />
tämä onkin: tärkeä osa valvojan työstä on<br />
nimenomaan opastamista. Mutta paljon<br />
tulee niitä ikäviäkin ”töitä”.<br />
Melko usein, ainakin näin maaseudulla,<br />
tilanne on seuraava: ensin on yksi kissa.<br />
Kuka sitä nyt kissaansa leikkauttamaan?<br />
Kallista on ja mahtaako enää hiiriäkään<br />
pyydystää? Ja sitten tulee pentuja. Voi kuinka<br />
suloisia ja kivoja, annetaan niiden olla,<br />
pyydystäväthän nuo hiiriä ja rottia.<br />
Kuluu muutamia kuukausia, ja taas on<br />
pentuja tulossa. Mahdollisesti ovat vielä<br />
sisäsiittoisia (yleensä). No, koska ollaan<br />
eläimistä pitäviä ihmisiä, niin eihän niitä<br />
nyt voi lopettaa kaikkia, vaan säilytetään<br />
ainakin yksi pentu. Ja taas ja taas – ja kas<br />
vain, tilanne onkin riistäytynyt käsistä.<br />
Emot synnyttävät pentunsa piiloon,<br />
jotta niitä ei löydettäisi, ja tuovat ne esille<br />
vasta kun niitä ei niin vain saakaan kiinni.<br />
Mahdollisesti pyydetään naapurin isäntää<br />
vähän ammuskelemaan. Ei voi kuin toivoa<br />
että osuisi kunnolla, jottei kissa jää loukkaantuneena<br />
kärsimään. Lisäksi vaarana<br />
on, että tulee ammuttua kissa, jolla on<br />
pennut. Tottahan siinä päästään pennuistakin,<br />
mutta tuskallinen nälkäkuolema ei<br />
ole toivottavaa kenellekään. Loput kissat<br />
tulevat entistä aremmiksi, ja niitä on joka<br />
paikassa. Tässä vaiheessa joku ohikulkija<br />
ehkä huomaa tilanteen ja soittaa minulle, ja<br />
lähden paikalle juttelemaan kissan omistajien<br />
kanssa.<br />
Vastaanotto voi olla mitä milloinkin.<br />
”Ketä nuo meidän kissat häiritsevät? Ruokaakin<br />
annetaan. Maitoa litrakaupalla ja<br />
raakaa kalaa saavat aina kun kalassa käydään.<br />
Katsokaa vaikka kuinka pyöreät vat-<br />
VALVOJATARINA<br />
Valvojan työn kääntöpuoli<br />
Kuva: Leena Aho<br />
Kemiössä villiintyneitä kissoja jouduttiin lopettamaan – tämä murheellinen näky olisi<br />
voitu estää huolehtimalla edellisistä kissapolvista muun muussa leikkaamalla ne.<br />
sat niillä on, eivät ne nälkää näe!”<br />
Osa ihmisistä ymmärtää, kun heille selittää,<br />
että kyllä se vatsan pyöreys on ihan<br />
vain matojen aikaansaamaa. Ja raaka kala<br />
kissan ravintona ei todellakaan ole kissalle<br />
hyväksi. Jos juttu edistyy järkevällä<br />
pohjalla, niin tarjoan apua kissojen pyydystämisessä<br />
ja yritän tinkiä eläinlääkärin<br />
palkkiota alaspäin. Sen jälkeen aloitetaan<br />
kova työ. Viritetään loukut ja toivotaan, että<br />
kissat menevät loukkuihin.<br />
Eläinlääkärin kanssa täytyy sopia valmiiksi<br />
kissojen vienti, jottei niitä tarvitse<br />
säilyttää loukuissa yhtään kauempaa<br />
kuin on aivan välttämätöntä. Loukkuja<br />
pitää olla mahdollisimman paljon, jotta<br />
saataisiin mahdollisimman monta kissaa<br />
yhtä lääkärissäkäyntiä<br />
kohden. Imettävät nartut<br />
päästetään aina pois,<br />
koska jossain on pennut ja ne kuolevat nälkään,<br />
mikäli emo viedään. Yritetään sitten<br />
pyydystää myöhemmin. Kun autan eläinlääkäriä<br />
kissojen nukuttamisessa, mietin<br />
miksi eläimen aina täytyy olla se kärsijä ja<br />
henkensä menettäjä.<br />
Homma pelaa hetken aikaa kunnolla,<br />
kiitellään ja kehutaan, kuinka on hyvä, kun<br />
tullaan auttamaan ja sitten STOP. Nyt on<br />
kissalauma paljon pienempi, nyt lopetetaan.<br />
Yritä siinä sitten puhua järkeä ja selittää,<br />
että lauma kasvaa taas ihan huomaamatta.<br />
Mutta jotta välit säilyisivät ja valvoja<br />
olisi edelleen se auttava, niin annetaan<br />
mennä muutama viikko ja yritetään palata<br />
uudelleen. Pikku hiljaa ja pakottamatta tulee<br />
kuitenkin paras tulos.<br />
Ihanteellinen ratkaisu olisi, että säilytetään<br />
muutama kesy kissa, jotka leikkautetaan<br />
ja rokotetaan. Mutta siihen on vielä<br />
matkaa, ja monta kissaa kuolee nälkään,<br />
kylmään, tauteihin ja tappeluista saamiinsa<br />
haavoihin. n<br />
Leena Aho<br />
Eläinsuojeluvalvoja<br />
Eläinlääkäri varmistaa<br />
stetoskoopilla, että<br />
kaikki kissat ovat varmasti<br />
kuolleet.<br />
Kirjoita valvoja kokemuksistasi valvojapalstalle.<br />
Toimituksen yhteystiedot ovat sivulla<br />
17.<br />
26<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
EXSPOT-ILMO 92x270 mm 24.8.07K 24.8.<strong>2007</strong> 14:02 Page 1<br />
Uudet<br />
eläinsuojeluvalvojat<br />
Johanna Niskanen (33) on lypsykarjatilan emäntä Lapinlahdelta.<br />
Hän on Savon eläinsuojeluyhdistyksen sihteeri. Johanna pitää lapsille<br />
eläinkerhoa omalla maatilallaan. Johannalla on lemmikkinä<br />
kissoja, koiria ja shetlanninponeja. Johanna haluaa toimia lasten ja<br />
nuorten parissa ja kertoa heille hyvästä eläintenpidosta ja eläinten<br />
kohtelusta.<br />
Niina Mäkinen (32) on maatalouslomittaja ja karjanhoitaja Virroilta,<br />
mutta työskentelee tällä hetkellä kaupassa myyjänä. Hänellä<br />
on lemmikkeinä kaksi kissaa, koira, kaksi kilpikonnaa ja kani. Niinan<br />
harrastaa lenkkeilyä, koiranäyttelyitä, ratsastusta ja lukemista<br />
sekä koiran kanssa tokoa. n<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
27
Viljandin<br />
uusi löytöeläintalo<br />
Viron Eläinsuojeluyhdistyksen (ELS) Viljandin<br />
osasto perustettiin vuoden 2005 joulukuussa.<br />
Osaston tarkoituksena on tiedotus hylättyjen<br />
lemmikkieläinten lukumäärän vähentämiseksi,<br />
eläinten hyvinvoinnin edistäminen ja Viljandin<br />
maakunnan eläinten ystävien kokoaminen<br />
yhteen. Samoin on tarkoitus osallistua erilaisiin<br />
tapahtumiin, tarkkailla eläinten oloja ja ratkoa<br />
eläinsuojelullisia ongelmatapauksia.<br />
Osastoa muodostaessamme toivoimme<br />
pystyvämme kohentamaan<br />
Viljandin tuntumassa Jämejalassa<br />
sijaitsevan löytöeläinkodin asukkaiden<br />
(lemmikkieläinten) hyvinvointia. Mainitulla<br />
turvakodilla on tällä hetkellä Viljandin<br />
kaupungin kanssa sopimus löytöeläinten<br />
talteenottamisesta ja säilyttämisestä 14<br />
päivän ajan.<br />
Triinu Priks<br />
Holtitonta<br />
löytöeläintoimintaa<br />
Valitettavasti yhteistyö löytöeläinkodin<br />
kanssa osoittautui mutkikkaaksi ja turvakotia<br />
hoitava herra ilmaisi paikan olevan<br />
hänen, eikä hän ole ollut halukas minkäänlaiseen<br />
yhteistyöhön. Olemme sitä mieltä,<br />
että ei ole oikein pitää löytöeläinkotia, joka<br />
on auki vain tunnin vuorokaudessa ja jossa<br />
eläimistä ei pidetä riittävää huolta: eläimiä<br />
ruokitaan koirille ja kissoille tarkoitetun<br />
ruoan sijasta erilaisilla ruoantähteillä,<br />
jotka ovat peräisin ravintoloista, eikä löytöeläinkodissa<br />
lääkitä eläimiä tai rokoteta<br />
niitä rabiesta vastaan.<br />
Yritimme useaan otteeseen tarjota yhteistyötä<br />
ja apuamme kyseiselle löytöeläinkodille,<br />
jotta eläimiä ei lopetettaisi<br />
pakollisen 14 vuorokauden säilytysajan<br />
umpeutumisen jälkeen. Kaksi viikkoa on<br />
liian lyhyt aika uuden kodin löytämiseksi<br />
eläimelle, eikä edes omistaja välttämättä<br />
osaa siinä ajassa etsiä lemmikkiänsä löytöeläinkodista.<br />
Yhteistyöpyrkimyksemme<br />
ja sen kautta löytöeläinkodin asukkaiden<br />
olosuhteiden parantaminen ei ole valitettavasti<br />
onnistunut.<br />
Vetoomuksia päättäjille<br />
Olemme tavanneet useaan otteeseen kaupunginjohtajan<br />
sekä muita viranomaisia<br />
kertoaksemme nykyisen löytöeläinkodin<br />
ongelmista uusien parempien ratkaisujen<br />
löytämiseksi. Olemme välittäneet Viljandin<br />
kaupunginjohtajalle kaupungin asukkaiden<br />
mielipiteen mainitusta löytöeläinkodista:<br />
60 henkilön kertomukset ja kirjeet<br />
siitä, mitkä asiat löytöeläinkodissa heitä<br />
häiritsevät ja minkälaisia negatiivisia tuntemuksia<br />
löytöeläinkodissa vierailu heissä<br />
aiheutti.<br />
Välitimme myös 500 kaupunkilaisen allekirjoittaman<br />
vetoomuksen Viljandin<br />
kaupungille oman löytöeläinkodin perustamiseksi,<br />
jotta paikallinen löytöeläinkoti<br />
ei olisi pelkkä yksityishenkilön ylläpitämä<br />
liikeyritys, vaan eläinten hyvinvointia edistävä<br />
keskus, johon voisi tulla vaikkapa saamaan<br />
neuvoja.<br />
Vuoden 2006 toukokuussa kävimme<br />
tapaamassa kaupunginjohtajaa ja tapaa-<br />
Viljandin kaupungin löytöeläinkodiksi<br />
osoittama rakennus.<br />
28<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
misen tuloksena Viljandin kaupunki aloitti<br />
Viron eläinsuojelulain mukaisesti kotisivuillaan<br />
löytöeläinkotiin joutuneiden<br />
lemmikkien valokuvien julkaisemisen.<br />
Samoin täydennettiin kaupungin ja löytöeläinkodin<br />
välistä sopimusta. Tilanne löytöeläinkodissa<br />
ei silti kohentunut.<br />
Vuoden lopulla tulimme siihen tulokseen,<br />
että paras ratkaisu on muodostaa<br />
itsenäinen yhdistys uuden löytöeläinkodin<br />
perustamiseksi – tästä päätöksestä syntyi<br />
Varjupaikade Ry. Huhtikuussa Viljandin<br />
kaupunki päätti vuokrata rakennuksen<br />
tontteineen kaupungin laidalta Varjupaikade<br />
Ry:lle kymmeneksi vuodeksi löytöeläinkodin<br />
perustamiseksi.<br />
Uusi eläinkoti<br />
Uuden löytöeläinkodin päämääränä on<br />
edistää eläinten hyvinvointia ja vähentää<br />
tarvetta eläinten lopettamiseen. Löytöeläinkodissa<br />
painotettaisiin eläimille uusien<br />
kotien löytämistä ja pyritään lopettamaan<br />
vain hyvin sairaat tai aggressiiviset<br />
eläimet. Lisäksi löytöeläinkodin tavoitteena<br />
on nykyisten ja uusien eläintenomistajien<br />
kouluttaminen.<br />
Löytöeläinkodista lemmikin ottaneiden<br />
tulisi olla tiedostavampia eläinten omistajia<br />
kuin olivat ne, joiden takia eläin on joutunut<br />
turvakotiin. Uuden löytöeläinkodin on<br />
tarkoitus olla paikka, johon voi tulla koko<br />
perheen kanssa hakemaan itselleen uutta<br />
lemmikkiä ja jossa olisi mahdollisuus tutustua<br />
uuteen perheenjäseneen kaikessa<br />
rauhassa.<br />
Tänä kesänä olemme paikallisten edistyksellisten<br />
yritysten avulla saaneet tulevalle<br />
koirienpitorakennukselle ovet ja ikkunat.<br />
Lisäksi talon putkisto on uusittu, ja<br />
lattian betonivalun jälkeen saamme myös<br />
vedenlämmittimen, hanat ja pesualtaat.<br />
Lili sai kodin elokuussa.<br />
Kissatalon ensimmäiset asukit.<br />
Löytöeläinkotia varten keräsivät erään<br />
poliittisen puolueen nuoret joulun aikaan<br />
rahaa ja järjestivät hyväntekeväisyyskonsertin.<br />
Siitä kerätyillä varoilla rakensimme<br />
kissoille tarkoitetun pienen rakennuksen,<br />
johon mahtuu 16 kissahäkkiä.<br />
Jotta voisimme olla tyytyväisiä, meidän<br />
pitäisi saada valmiiksi viisi koirahäkkiä<br />
talon sisälle, siten että häkki sisältäisi niin<br />
sisä- kuin myös ulkotilan ja pienen talon<br />
seitsemälle koiralle sekä konttoritilat.<br />
Koteja koirille<br />
Toukokuusta lähtien olemme työskennelleet<br />
uudessa löytöeläinkodissa vain<br />
kissojen parissa, koska koirien hoitamiseksi<br />
meillä ei ole vielä sopivia olosuhteita.<br />
Olemme kuitenkin hankkineet koirille<br />
uusia sijaiskoteja.<br />
Toukokuusta lähtien olemme löytäneet<br />
uuden kodin kahdellekymmenelle kissalle,<br />
ja tällä hetkellä löytöeläinkodissamme<br />
odottaa uutta kotia yhdeksäntoista kissaa.<br />
Löytöeläinkodistamme kissat lähtevät kotiin<br />
steriloituina tai kastroituina, ja niille<br />
on tehty loishäätö sekä annettu tarvittavat<br />
rokotukset. Jokaisen uuden eläimenomistajan<br />
kanssa allekirjoitetaan sopimus, joka<br />
määrittelee kummankin osapuolen velvoitteet<br />
ja oikeudet.<br />
Löytöeläinkodissamme eläinten kanssa<br />
työskentelevät ainoastaan vapaaehtoiset<br />
eläinten ystävät, joita tällä hetkellä on seitsemän.<br />
Löytöeläinkodissa ja sijaiskodeissa<br />
olevien lemmikkien valokuvat julkaistaan<br />
kotisivuillamme (www.viljandi.varjupaik.<br />
ee) ja kotisivuillemme on linkki myös<br />
Viljandin kaupungin sekä Viljandin maakunnan<br />
ainoan päivälehden kotisivuilta.<br />
Välitämme tietoa myös lemmikkieläimiä<br />
koskevilla keskustelupalstoilla ja ilmoituslehdessä<br />
Kuldne Börs. Meillä on myös oma<br />
ilmoitustaulu Viljandin torirakennuksessa.<br />
Tervetuloa vierailemaan Viljandin uuden<br />
löytöeläinkodin kotisivuille tai paikan<br />
päälle. Löytöeläinkodin tulevaisuudensuunnitelmista<br />
ja toiminnasta saa tietoja<br />
ottamalla yhteyttä Viron Eläinsuojeluyhdistyksen<br />
Viljandin osaston johtajaan Triinu<br />
Priksiin: triinu.priks@loomakaitse.ee tai<br />
triinu@varjupaik.ee.<br />
Kaikki lahjoitukset ovat tervetulleita<br />
niin koirien, kissojen kuin myös koko löytöeläinkodin<br />
olosuhteiden parantamista<br />
varten. Lahjoituksia voi tehdä joko Viron<br />
Eläinsuojeluyhdistyken tai Varjupaikade<br />
Ry:n pankkitilille. Tarvittavat tiedot lahjoituksia<br />
varten ovat seuraavat:<br />
Yhteystiedot:<br />
Varjupaikade MTÜ<br />
Jaama 2-57, Sindi<br />
Puhelinnumero: 372 53 902273<br />
Pankin nimi: SEB Eesti Ühispank<br />
Pankin osoite: Tornimäe 2, Tallinn, Estonia<br />
Tilinumero: 102 200 6820 3017<br />
Kansainvälinen SWIFT-koodi: EEUHEE2X<br />
IBAN-numero: EE56 1010 2200 6820 3017<br />
Eesti Loomakaitse Selts<br />
Angerja 9-9, Tallinn, Viro<br />
Puhelinnumero: 372 52 67117<br />
Pankin nimi: SEB Eesti Ühispank<br />
Pankin osoite: Tornimäe 2, Tallinn, Estonia<br />
Tilinumero: 100 020 1985 6000<br />
Kansainvälinen SWIFT-koodi: EEUHEE2X<br />
IBAN-numero: EE79 1010 0020 1985 6000<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
29
Lilli Loiri-Seppä: Koirankorjauskirja.<br />
Pertti Vilanderin ohjeet ongelmakoiran<br />
koulutukseen. Gummerus <strong>2007</strong>, 224 s.<br />
Jo kymmeniä vuosia keskustelua herättänyt<br />
koirankouluttaja Pertti Vilander<br />
on julkaissut omaa koirankoulutusfilosofiaansa<br />
käsittelevän oppaan. Vilanderin<br />
koulutusmenetelmät ovat jakaneet<br />
mielipiteitä varsin voimakkaasti, ja nyt<br />
oman tiensä kulkijana tunnettu mies toi<br />
kokemuksensa kaikkien koiraharrastajien<br />
arvioitavaksi.<br />
Vilander perustelee koulutustapojaan<br />
hyvin vahvasti johtajuudella ja laumavietillä.<br />
Vilander kulkee uusimpia koirapsykologian<br />
suuntauksia vastaan myös siinä,<br />
että hänen mukaansa koira tarvitsee dominoivan<br />
johtajan, ja jollei omistaja kykene<br />
ottamaan johtajan paikkaa perheessä,<br />
pyrkii koira ihmisen yläpuolelle aina ja<br />
jatkuvasti. Vilanderin mielestä ihminen ja<br />
koira muodostavat lauman, jossa ihmisen<br />
on kohdeltava koiraa, kuten ylempiarvoinen<br />
susi laumassaan tekisi.<br />
Vilanderin koulutusmenetelmät nojaavat<br />
aina kahteen korjausliikkeeseen: ensin<br />
johtajan paikan ottanut koira pudotetaan<br />
alemmas huomioimattomuuskauden avulla,<br />
ja sen jälkeen ei-toivottuun käytökseen<br />
puututaan kolinapurkilla. Vilanderin sanoin<br />
”koiran mielestä ihmisellä on oikeus<br />
sitä rangaista, kun se toimii väärin”. Tähän<br />
ajatukseen perustuu kolinapurkin käyttö.<br />
Kirja herätti paljon ajatuksia. Osa Vilanderin<br />
havainnoista ja ohjeista on paikallaan,<br />
kuten vaikkapa koiran inhimillistämisen<br />
välttäminen ja riittävän vapauden<br />
salliminen – esimerkiksi mielenkiintoisten<br />
hajujen tutkimisen salliminen lenkeillä<br />
jne. Koiran on siis saatava olla koira. Hyvissäkään<br />
kohdissa ei valitettavasti ollut juuri<br />
uutta tietoa, vaan vastaavat asiat voi lukea<br />
esimerkiksi mistä tahansa Anders Hallgrenin<br />
kirjasta.<br />
Vilander uskoo koiran koulutuksessa<br />
niin sanottuun poliisiefektiin, jossa koiran<br />
tulisi olla aina varpaillaan ihmisen taholta<br />
kohdistuvan uhan varalta. Jollei koira usko<br />
kieltoa, tehostetaan käskyä heittämällä<br />
koiraa rämisevällä purkilla. Säikäyttämällä<br />
koira se saadaan muuttamaan käytöstään,<br />
koska se ei enää yksinkertaisesti uskalla<br />
toimia muulla tavoin. Vilander toteaa kirjassaan,<br />
että ”eniten koirassa epäluuloa ja<br />
luottamuspulaa aiheuttaa epäloogisuus,<br />
KIRJAT<br />
Purkilla koira kuntoon<br />
yllättävä aggressiivisuus, outo hyvittely ja<br />
muu arvaamaton käytös”. Mielestäni asiat<br />
ovat aika lailla ristiriidassa: mitä muuta<br />
koiran säikytteleminen on kuin omistajan<br />
arvaamatonta ja usein valitettavan epäloogista<br />
käytöstä? Vilander sortuu ajoittain<br />
itsekin koiran inhimillistämiseen ja käytöksen<br />
voimakkaaseen tulkintaan ihmisen<br />
näkökulmasta, vaikka samaan aikaan korostaa<br />
inhimillistämisen vaaroja.<br />
Vilanderin mallia seuraamalla saa itselleen<br />
alistuvaisen ja tottelevaisen koiran,<br />
jos menetelmää osaa käyttää, sitä en<br />
epäile. Mutta onko oikein pakottaa koira<br />
tottelevaiseksi niin, että se pelkää ja varoo<br />
omistajansa liikkeitä? Lukuisat arkipäivän<br />
esimerkit osoittavat, että positiivisella koulutuksella<br />
on mahdollista saada iloinen,<br />
aktiivinen ja ennen kaikkea varmasti totteleva<br />
koira. Miksi siis tarttua pelotteluun?<br />
Lisäksi kirjan kompastuskivenä on se,<br />
että se yksinkertaistaa liikaa asioita. Edes<br />
kaikki Vilanderille koulutukseen menneet<br />
koirat eivät ole muuttuneet hänen menetelmillään.<br />
Miten oikeaa voimakkuutta ja<br />
koulutustapaa osaisi sitten arvioida kokematon<br />
koiranomistaja, joka kirjan innoittamana<br />
alkaa viskoa eroahdistuksesta tai<br />
pelkotiloista kärsivää koiraansa metallipurkeilla?<br />
Pehmeän koiran saa valitettavan<br />
helposti traumatisoitua pahasti, mikäli<br />
kolinapurkkia käyttää ilman todellista<br />
tietoa sen vaikutuksen voimakkuudesta.<br />
Markku Saastamoinen (toim): <strong>Suomen</strong>hevonen,<br />
<strong>Suomen</strong> Hippos <strong>ry</strong> <strong>2007</strong>,<br />
250 s.<br />
<strong>Suomen</strong>hevosen satavuotisjuhlan<br />
kunniaksi <strong>Suomen</strong> Hippos on julkaissut<br />
näyttävän ja perusteellisen<br />
tietokirjan juhlakalusta. Metsäsavottojen,<br />
Pahimmassa tapauksessa koira voi joutua<br />
shokkiin, josta se ei palaudu välttämättä<br />
koskaan.<br />
Suosittelen tarttumaan kirjaan vain riittävän<br />
kriittisesti. Vaikka Vilanderin käyttämien<br />
esimerkkitapausten koirat olisivatkin<br />
muuttuneet muutamalla helpolla ohjeella,<br />
ovat asiat lopulta vain harvoin niin yksinkertaisia.<br />
Kirjassa esiintyy ajoittain hyvinkin paljon<br />
asioiden toistoa, puhekielen käyttöä ja<br />
kielioppivirheitä. Toimituksessakin olisi<br />
siis ollut petrattavaa, jollei tarkoituksena<br />
ole ollut antaa Vilanderin äänen kuulua<br />
tekstin läpi.<br />
Kirjassa esitellään koulutusesimerkkien<br />
väleissä myös Vilanderin koko elämänhistoria<br />
– ainoa kuvitus on mustavalkoiset<br />
kotialbumikuvat Vilanderin lapsuudesta ja<br />
nuoruudesta. n<br />
Laura Uotila<br />
Upea kirja suomenhevosesta<br />
sotien ja muiden historian käänteiden<br />
lisäksi kirja esittelee myös hevosen jalostusta<br />
ja valmennusta unohtamatta hevosen<br />
jokapäiväistä hoitoa: muun muussa<br />
suomenhevosen ruokavaliosta ja ruokinnasta<br />
on tarkat ohjeet. Samassa yhteydessä<br />
esitetään kaavio hevosen lihavuuskunnon<br />
arvioimiseksi.<br />
Kirjoittajakaartin jäsen ovat toimineet<br />
suomenhevosten parissa kukin tahollaan<br />
vuosia, osa vuosikymmeniä. Juhani Länsiluodon<br />
upeat kuvat sekä kuva-arkistojen<br />
aarteet ja erilaiset kaaviot tukevat tekstiä.<br />
Kirja on suomenhevosen satavuotistaipaleen<br />
arvoinen kunnianosoitus omalle<br />
hevosellemme – se on myös arvokas ja<br />
mielenkiintoinen lahja kaikille hevosen<br />
ystäville. n<br />
PH<br />
30<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7
Kalakin on eläin<br />
Koonnut Marika salin<br />
Kirppu on nauttinut kesästään kotona<br />
Pilpalassa. Vaikka Kirppu ei<br />
vapaaehtoisesti mene veteen, vaikka<br />
olisi kuumakin, se on silti ollut paljon<br />
myös veden äärellä. Se on seuraillut vierestä,<br />
kuinka ihmiset kalastavat ja ravustavat<br />
veneestä ja rannalta.<br />
Kalastus on monen nuorenkin mielestä<br />
hauska harrastus. Toivoa kuitenkin sopii,<br />
että kaikki muistaisivat kalojen olevan<br />
eläviä olentoja, jotka tuntevat kipua siinä<br />
kuin muutkin eläimet. Koska ne eivät huuda<br />
eivätkä muutenkaan ilmaise tunteitaan<br />
samalla tavalla kuin nisäkkäät, jotkut kuvittelevat<br />
että niitä voi käsitellä ihan miten<br />
hyvänsä. Jo sata vuotta sitten <strong>Suomen</strong><br />
Eläinsuojeluyhdistys puhui kalojen puolesta,<br />
mutta yhä on niitä, jotka pistävät elävät<br />
kalat muovipussiin tai säilyttävät niitä ämpärissä<br />
ajatellen, että liha sillä tavalla pysyy<br />
tuoreempana. Sehän ei pidä paikkaansa.<br />
Kala pitäisi tappaa nopeasti ja heti, kun<br />
se nostetaan vedestä. Silloin sen lihakin pysyy<br />
parempana, sen asiantuntijat tietävät.<br />
Jos kala on nielaissut koukun, kala pitäisi<br />
tappaa ensin ja irrottaa koukku vasta sitten,<br />
jotta kala ei kärsi turhaan.<br />
Jos kalastaa katiskalla tai verkolla, ne<br />
pitäisi käydä katsomassa eli kokemassa<br />
vähintään kerran päivässä. Ne kalat, joita<br />
ei haluta, pitäisi vapauttaa äkkiä ja muut<br />
tainnuttaa heti.<br />
Kalastukseen liittyy muitakin sellaisia<br />
asioita, joissa jokainen veden äärellä oleva<br />
voi tehdä eläinsuojelutyötä. Jos näkee<br />
rannalla siimaa tai vaikkapa koukkuja, ne<br />
pitäisi aina kerätä pois, etteivät eläimet<br />
K<br />
IRP<br />
UN<br />
Rannoilla häntäänsä<br />
keikuttava ja vikkelästi<br />
tepasteleva västäräkki jää<br />
herkästi katiskan sisälle<br />
vangiksi, mikäli katiska<br />
on jätetty varomattomasti<br />
rannalle lojumaan.<br />
Biko ui. Mahtaakohan noin saada kalaa?<br />
Kuva: Marika Salin<br />
vahingoita itseään niihin. Katiskaa ei saisi<br />
koskaan jättää auki rannalle eikä vedessäkään<br />
vedenpinnan yläpuolelle. Koukut ja<br />
katiskat voivat olla vaarallisia linnuille tai<br />
pikkujyrsijöille, ja kissakin helposti menee<br />
tutkimaan hyvänhajuisia pyydyksiä kalaaterian<br />
toivossa.<br />
Monet kissat pitävät kalasta, mutta kala<br />
ei välttämättä ole parasta ruokaa kissalle.<br />
Raaka kala voi aiheuttaa kissalle vitamiinin<br />
puutosta tai jopa keltarasvataudin. Lapamatojen<br />
saaminenkin on vaarana raakoja<br />
kaloja syötettäessä. Kissan ruuan pitäisi<br />
koostua etupäässä lihasta ja sisäelimistä,<br />
ja kalaa kannattaa antaa vain noin kerran<br />
viikossa ja silloinkin kypsennettynä.<br />
Kirpulla kävi vieraana Biko-koira Raisiosta.<br />
Biko on labradorinnoutaja, joka<br />
on paitsi mukava seurakoira myös monipuolinen<br />
käyttökoira. Noutajien käytöllä<br />
jäljestyksessä ja sorsastuksessa on myös<br />
suuri eläinsuojelullinen merkitys. Koulutettu<br />
noutaja voi jäljestää ja löytää hirven,<br />
joka on loukkaantunut metsästyksessä tai<br />
liikenneonnettomuudessa. Sorsanmetsästyksessä<br />
usein suurempi osa lintuja vain<br />
haavoittuu kuin kuolee kerralla, ja noutaja<br />
sitten käy uimalla hakemassa sekä kuolleet<br />
että haavoittuneet. Silloin haavoittuneet<br />
saadaan lopetettua ja uutta saalista tarvitsee<br />
ampua vähemmän, kun kaikki saalis<br />
saadaan talteen. On siis eläinsuojeluteko<br />
opettaa koira jäljestämään ja noutamaan!<br />
Sitä paitsi koira itse nauttii, kun se saa tehdä<br />
itselleen mieluista työtä ja liikkua metsässä<br />
ja vedessä.<br />
Kirppua taisi Bikon suuri viisaus ja taitavuus<br />
vähän kadehdituttaa. Siihen malliin<br />
se Bikolle ärhenteli. Mutta Biko oli viisas<br />
siinäkin ja antoi hermostumatta pikkuukon<br />
rähistä. Niin käyttäytyy järkevä, aikuinen<br />
koira pienempiään kohtaan.<br />
Kirppu odottelee taas postia lukijoiltaan.<br />
Kirjoitelkaa ja lähetelkää kuvia. Eläinaiheiset<br />
piirrokset ovat erityisen tervetulleita!<br />
n<br />
Mukavaa syksyn jatkoa toivottelee<br />
Kirppu<br />
Posti Kirpun nurkkaan osoitteella Marika<br />
Salin, Sinervänpolku 15, 12750 Pilpala tai<br />
marika.salin@suomi24.fi<br />
N URK<br />
KA<br />
Kuva: Pekka Hänninen<br />
E L Ä I N T E N Y S T Ä V Ä 3 / 2 0 0 7<br />
31
SUOMEN ELÄINSUOJELUYHDISTYS<br />
PALVELUNUMERO: . A504<br />
Eläinsuojelu vaatii<br />
tietoa ja tekoja<br />
Pelkkä hyvä tahto ei auta eläimiä – ainoastaan toimimalla eläinten<br />
olot paranevat. <strong>Suomen</strong> eläinsuojeluyhdistys <strong>SEY</strong> tekee käytännön<br />
työtä eläinten olojen hyväksi. <strong>SEY</strong> jakaa tietoa eläinten<br />
tarpeista, hyvästä kohtelusta ja niistä keinoista, joilla meistä itse kukin<br />
voi auttaa eläimiä. <strong>SEY</strong> vaikuttaa päättäjiin, kouluttaa, tiedottaa ja ottaa<br />
kantaa. <strong>SEY</strong>:n toiminnan piiriin kuuluvat kaikki eläimet.<br />
Sinäkin voit omalta osaltasi auttaa eläinten asiaa liittymällä <strong>SEY</strong>:n<br />
jäsenyhdistykseen ja sitä kautta <strong>SEY</strong>:hyn. <strong>SEY</strong> on yli 8000 jäsenellään<br />
<strong>Suomen</strong> suurin eläinsuojelujärjestö. <strong>SEY</strong>:llä on 34 jäsenyhdistystä ja<br />
130 eläinsuojeluvalvojaa sekä 18 eläinsuojeluneuvojaa. <strong>SEY</strong> on toiminut<br />
eläinten hyvinvoinnin puolesta jo 106 vuotta.<br />
Jäsenet saavat Eläinten ystävä -lehden neljä kertaa vuodessa.<br />
<strong>SEY</strong>:llä on myös muita jäsenetuja ja runsaasti tapahtumia ja toimintaa.<br />
Jäsenyhdistyksesi yhteystiedot saat osoitteesta www.sey.fi tai soittamalla<br />
numeroon 09-877 1200.<br />
Voit tukea toimintaamme myös rahalahjoituksella tilille 800019-<br />
1061763.<br />
Rahankeräyslupa OKU 1861A