Aktuumi 2/2003 - Oulu
Aktuumi 2/2003 - Oulu
Aktuumi 2/2003 - Oulu
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Tässä numerossa<br />
Meillä suomalaisilla on onneksemme neljä vuodenaikaa. Rikkautemme on, että joskus ne<br />
osuvat kaikki samalle viikolle. Joka kevät jaksamme kuitenkin ihmetellä, kuinka valo<br />
voittaa pimeyden, sulattaa lumen ja herättää ihmisen ja luonnon talviunesta.<br />
VALON AIKA KOITTAA, OLETKO VALMIS?<br />
Auringon valo on vahvin elämää ylläpitävä<br />
voima. Pohjoisilla leveysasteilla auringon<br />
säteistä nauttimisessa pitää muistaa<br />
varovaisuus: liika on liikaa. Nämä <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopiston kasvitieteellisen puutarhan tuijat<br />
ovat suojautuneet liialta valolta sonnustautumalla<br />
hurmaavaan keväteleganssiin.<br />
SIVUT 2–11<br />
MAANKUOREN RAKENTEET SELVIÄVÄT FIRE-<br />
HANKKEESSA<br />
Lapin maanteillä jyrisee kevään aikana<br />
raskas autokolonna. FIRE-hankkeen<br />
mittaukset ovat viimeisellä osuudellaan<br />
matkalla Inarin Näätämöön. Seismologi<br />
Jukka Yliniemi asensi seismistä kenttäasemaa<br />
refraktiomittauksia varten Meltauksessa<br />
Rovaniemen maalaiskunnassa viime<br />
maaliskuussa.<br />
SIVUT 16–19<br />
T IMO T IIRA<br />
Ihmiselle valon määrän vaihtelu tuottaa vaikeuksia: keväällä lisääntynyt valo saattaa<br />
aiheuttaa univaikeuksia, syksyllä voi yllättää kaamosmasennus. Tässä numerossa selviää,<br />
sopeutuvatko eläin- ja kasvikunta ihmistä paremmin valonvaihteluihin. Kaupunkilaistiainen<br />
ainakin hämääntyy keskitalvella lauleskelemaan katulamppujen loisteeessa<br />
kuin keväällä ikään. Suomi on erinomainen kylmä- ja pimeälaboratorio, jossa valon<br />
vaikutuksia on helppo tutkia, sanoo professori Juhani Leppäluoto <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
fysiologian laitoksesta. Hän keskittyy tutkimuksissaan melatoniinin reseptoreihin, joita<br />
on siellä täällä ihmiskehossa. <strong>Aktuumi</strong> antaa tässä numerossa kaiken kunnian alkaneelle<br />
valon ajalle.<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston geotieteiden laitos on mukana laajassa FIRE-hankkeessa, jossa selvitetään<br />
Suomen maaperää aivan uusista syvyyksistä. Geologian tutkimuskeskus, Helsingin<br />
yliopiston seismologian laitos ja Sodankylän geofysiikan observatorio tekevät eri puolilla<br />
maata syväseismisiä mittauksia yhdessä venäläisten tutkijoiden kanssa. Nyt on meneillään<br />
viimeinen osuus, Lappia halkova 600 kilometrin pituinen luotauslinja, joka<br />
kulkee monien mielenkiintoisten esiintymien halki. Projekti on laajuudessaan ja kiinnostavuudessaan<br />
niin merkittävä, että Sodankylän geofysiikan observatorion seismologi<br />
Jukka Yliniemi siirsi eläkkeelle jäämistään osallistuakseen mittauksiin.<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopisto menestyi jälleen kerran hienosti koulutuksen laatuyksikkövertailussa.<br />
Yliopistostamme kolme laitosta arvioitiin laatuyksikköstatuksen arvoisiksi. Lisäksi jatkamme<br />
aikuiskoulutuksen laatuyliopistona. Biologian laitoksen työtä esitellään laatuyksikkösarjamme<br />
aluksi.<br />
Pakinoitsijamme on tehnyt analyysiä siitä, miten yliopistoelämä ja oikea elämä poikkeavat<br />
toisistaan.<br />
AKTUUMI<br />
1
Valoisuus määrää tahdin<br />
Aurinko ohjaa<br />
sisäistä kelloamme<br />
M INNA PELTOLA<br />
2<br />
AKTUUMI
T I I N A<br />
K O R K I A K O S K I<br />
Kyvykkäänä olentona ihminen<br />
on oppinut paljon vartijaksi,<br />
mutta yhtä hän ei hallitse:<br />
auringonsäteilyä. Ihmisen<br />
sopeutuminen valo- ja pimeäjakson<br />
muutoksiin on konstikasta,<br />
jopa vaikeaa.<br />
Maapallon kiertoliike rytmittää ihmisen<br />
elämän 24 tunnin sykleiksi, joissa<br />
vuorottelevat yö ja päivä, uni- ja valvetila.<br />
Monet elintoimintomme, kuten ruuansulatus,<br />
verenpaine, pulssi sekä virtsan- ja<br />
hormonien eritys, noudattavat tiettyä<br />
vuorokausirytmiä. Ihmisen eristämiseen<br />
ulkomaailmasta perustuvat käytännön<br />
kokeet, esimerkiksi luolakokeet, ovat<br />
osoittaneet, että elintoimintomme noudattavat<br />
sisäsyntyisesti 24 tunnin syklin<br />
sijasta pikemminkin 25 tunnin jaksotusta.<br />
”Ero ei aiheuta kuitenkaan ongelmia,<br />
koska pidempää sykliä on helpompi säädellä<br />
kuin lyhyempää. Vaikka valo on tärkein<br />
rytmin säätelijä, myös monet sosiaaliset<br />
tekijät vaikuttavat,” tarkentaa professori<br />
Juhani Leppäluoto <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
fysiologian laitoksesta.<br />
Valon laukaisema<br />
ketjureaktio<br />
Hämärtyvä ilta aiheuttaa ketjureaktion,<br />
jonka tuloksena ihminen alkaa tuntea<br />
olonsa uneliaaksi. Tapahtumaketjun alussa<br />
silmän verkkokalvo aistii valon määrää<br />
ja tieto valoisuuden muutoksista kulkee<br />
verkkokalvosta lähtevää retinohypotalamista<br />
hermorataa pitkin aivojen keskiosaan<br />
niin sanottuun suprakiasmaattiseen<br />
tumakkeeseen. Tätä tumaketta kutsutaan<br />
myös kellotumakkeeksi, koska sen her-<br />
mosoluissa on geenejä, jotka reagoivat<br />
muun muassa valoisuuden vaihteluille.<br />
Aivoissa sijaitseva, pikkusormenpäänkokoinen<br />
käpylisäke tuottaa tryptofaaniaminohaposta<br />
pimeähormoniksi kutsuttua<br />
melatoniinia, jonka kasvava pitoisuus<br />
veressä lisää muun muassa uneliaisuutta.<br />
Pitoisuus on suurimmillaan keskiyöllä,<br />
mutta laskee vähitellen aamun valjetessa.<br />
Melatoniinin erittämisen säätelyssä ja<br />
ihmisen vuorokausirytmin syntymisessä<br />
on viime kädessä kyse geeneistä. Niin kutsutut<br />
kellogeenit toimivat feedback-periaatteella:<br />
valaistusolosuhteiden muuttuessa<br />
ne aktivoituvat ja tuottavat valkuaisainetta,<br />
jonka määrän kasvu yön mittaan saa<br />
viimein geenin toiminnan vaimenemaan.<br />
Melatoniinin erityksessä on sekä vuorokausi-<br />
että vuodenaikaisrytmiä. Kevään<br />
ja kesän valoisuus sekä Pohjois-Suomen<br />
talven valoa heijastavat, hohtavat hanget<br />
vähentävät melatoniinin eritystä. Ei ihme,<br />
että moni tuntee olonsa energisemmäksi<br />
valoisana vuodenaikana ja keväthangilla.<br />
Vanhan uskomuksen mukaan valonsäde<br />
virittää myös sukupuolten väliseen vispilänkauppaan,<br />
mikä ei ole aivan tuulesta<br />
temmattu teoria.<br />
Haikara huhkii<br />
maaliskuussa<br />
Vuodenajat ja valoisuus vaikuttavat myös<br />
epäsuorasti ihmiselämään. Elannon hank-<br />
AKTUUMI<br />
3
TIINA KORKIAKOSKI<br />
Mitä valo on?<br />
Näkyvä valo on auringosta peräisin<br />
olevaa sähkömagneettista aaltoliikettä,<br />
jonka aallonpituus on<br />
400–700 nanometriä (millimetrin<br />
miljardisosaa). Edellä mainitulle<br />
aallonpituusalueelle mahtuu laaja<br />
värien kirjo. Esineen väri riippuu<br />
siitä, mikä on esineeseen imeytyvän<br />
ja siitä pois heijastuvan valon<br />
aallonpituus: lyhytaaltoisen säteilyn<br />
heijastuminen esineen pinnasta<br />
antaa mielikuvan sinertävästä<br />
väristä, pitkäaaltoisempi punaisemmasta.<br />
Ihmissilmän havaintokyvyn ulkopuolelle<br />
jää valtaosa kaikesta auringonsäteilystä<br />
eli UV-, infrapuna-<br />
(eli lämpö-), röntgen- ja gammasäteily<br />
sekä mikro- ja radioaallot. Ne<br />
vaikuttavat ihmiselämään, kuten<br />
näkyvä valokin, sekä hyvässä että<br />
pahassa.<br />
Professori Juhani Leppäluoto ja laboratoriomestari Helka Koisti<br />
fysiologian laitoksen laboratoriossa melatoniinitutkimuksen parissa.<br />
Valon vaikutuksissa ihmiseen on solutasolla vielä paljon selvitettävää,<br />
mutta tällä hetkellä tutkimus keskittyy paljolti melatoniinin reseptoreihin,<br />
joita on monessa paikassa ihmisen elimistössä.<br />
Lähde: MEDIA Leksivisuaalinen<br />
tietosanakirja, Kustannusosakeyhtiö<br />
Tammi, Helsinki 1978<br />
kiminen sääteli ihmisen lisääntymistä satoja<br />
vuosia sitten. Pohjois-Atlantin kansojen<br />
parissa miesten poissaolo kevätkalastuksen<br />
aikaan näkyi selvästi synnytysten<br />
ajoittumisissa. Samanlainen vaikutus on<br />
ollut sadonkorjuukausilla ja sodilla.<br />
”Kesällä naidaan ja kalastetaan. Talvella<br />
ei kalasteta,” Leppäluoto kertoo huvittuneena<br />
erään seminaarivieraan lohkaisseen<br />
pohjoisesta elämäntyylistä.<br />
Melatoniinin vähäisyys kesäkuukausina<br />
osuu yhteen sukupuolirauhasia säätelevien<br />
hormonien ja steroidien lisääntyneen<br />
erityksen kanssa. Hedelmöittymisiä<br />
tapahtuukin tavallista enemmän alkukesällä,<br />
sillä tutkimusten mukaan suomalaiset<br />
synnyttävät ahkerimmin maaliskuun<br />
tienoilla. Tilastokeskuksen mukaan lisäys<br />
synnytysten määrässä muihin kuukausiin<br />
verrattuna on 12 prosenttia.<br />
Valon määrän<br />
vaihtelu stressaa<br />
Valolla on epäsuoria, psyykkisiä vaikutuksia,<br />
kuten kaamosmasennus ja kevätväsymys.<br />
Melatoniinin erityksen muutokset<br />
lienevät osasyyllisiä ilmiöihin, sillä valossa<br />
sen erittyminen ja siten myös rauhoittava<br />
vaikutus estyvät. Arvellaan lisäksi, että aivojen<br />
erittämällä serotoniinilla on päinvastaisia<br />
vaikutuksia kuin melatoniinilla eli<br />
se vaikuttaa valon tapaan toimintatasoa<br />
nostavasti.<br />
Pahimmillaan ero pimeän kauden toimettomuuden<br />
ja kevätauringon aikaansaaman<br />
toimintatason nousemisen välillä voi<br />
saada aikaan itsetuhoista käyttäytymistä.<br />
Valoisuuden vuodenaikaismuutokset, veren<br />
melatoniinitason laskeminen ja itsemurhien<br />
yleistyminen näyttävät tilastojen<br />
valossa liittyvän toisiinsa.<br />
Toisaalta helpotukseksi syksyn siirtymäkauteen<br />
valoisasta vuodenajasta pimeämpään<br />
suositellaan valohoitoa. Samoin<br />
sisäisen kellon siirtäminen niin, että se vastaa<br />
paremmin 24 tunnin vuorokautta, onnistuu<br />
aamuisella kirkasvalohoidolla.<br />
Kaiken edellä mainitun valossa hehkulamppufirmojen<br />
lupaukset paremmasta<br />
työn tuottavuudesta, työssä viihtymises-<br />
4<br />
AKTUUMI
Solukkolisätyt kasvit aloittavat kasvunsa<br />
keinovalossa. Kun kasvit ovat muodostaneet<br />
juuret, ne istutetaan turvealustalle<br />
jatkamaan kasvuaan kasvihuoneoloissa.<br />
Myöhemmin ne siirretään joko koekentille<br />
tai muualle maastoon tarpeen<br />
mukaan. Puutarhuri Aino Hämäläinen<br />
käsittelee solukkolisättyjä kasveja<br />
yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa.<br />
JJ<br />
tä ja työturvallisuudesta eivät ole pelkkä<br />
markkinointikikka, jolla houkutellaan<br />
työnantajia investoimaan työpaikkojen valaistukseen.<br />
”Suomi on todellinen kylmä- ja pimeälaboratorio,<br />
jossa on tehty tutkimuksia<br />
valaistuksen vaikutuksista työoloihin<br />
muun muassa tehdasolosuhteissa. Tulokset<br />
osoittavat työtapaturmien ja virheiden<br />
vähentyneen ja kirkasvalohoidon tepsivän,”<br />
Leppäluoto vakuuttaa.<br />
Vuorotyö ja matkustaminen aikavyöhykkeiden<br />
välillä aiheuttavat ongelmia,<br />
sillä ihmisen vuorokausirytmi ei muutu<br />
kovin nopeasti toisenlaiseksi. Sopeutumiseen<br />
menee lähes kaksi viikkoa. Kunnollinen<br />
valaistus yövuorossa työskentelevälle<br />
ja nukkuminen pimennetyssä huoneessa<br />
päiväsaikaan helpottavat vuorotyöläisen<br />
oireita. Aikavyöhykkeeltä toiselle matkustavan<br />
kannattaa suunnitella matkustusajankohtansa<br />
huolella, sillä varsinkin<br />
itään päin kulkeminen tuottaa häiriöitä<br />
vuorokausirytmiin. Amerikassa myydään<br />
melatoniinitabletteja matkustusta helpottamaan.<br />
Ihonväri on sopeuma<br />
Auringon säteilyenergia on suurinta päiväntasaajan<br />
seudulla. Ihmisten ihonväri on<br />
sitä tummempi, mitä lähempänä aurinkoista<br />
päiväntasaajaa ollaan. Edellä mainituista<br />
kahdesta tosiasiasta on vedetty se<br />
johtopäätös, että tumma ihonväri on ilmeisesti<br />
kehittynyt suojaamaan liialta auringonvalolta.<br />
Amerikkalaiset antropologit Nina Jablonski<br />
ja George Chaplin esittivät hiljattain<br />
uuden teorian, joka syventää aiempaa<br />
ajatusta ihonvärien synnystä.<br />
Jablonskin ja Chaplinin teorian mukaan<br />
ihminen on alunperin ollut apinoiden<br />
tapaan karvainen olento, mutta liikkuvuuden<br />
lisääntyminen johti karvapeitteen<br />
ohentumiseen ja katoamiseen lämmönsäätelyn<br />
nimissä. Paljas iho oli altis<br />
auringosta tulevalle haitalliselle UV-säteilylle,<br />
joka aiheuttaa muun muassa ihosyöpää.<br />
Tumma pigmentti kehittyi suojaamaan<br />
ihoa haitalliselta säteilyltä.<br />
Ihon on kuitenkin tärkeää saada jonkin<br />
verran auringonvaloa tuottaakseen<br />
kalsiumin imeytymiselle elintärkeää D-<br />
vitamiinia. Kalsium on luiden rakennusaine<br />
ja luusto lähtee kehittymään jo raskausaikana.<br />
Foolihappo on toinen luuston<br />
kehitykseen vaikuttava, raskausajan tärkeä<br />
yhdiste. Se tuhoutuu auringonvalossa,<br />
A NNA-MARIA RAUDASKOSKI<br />
mutta ilman foolihappoa sikiön selkärangan<br />
on havaittu kehittyvän huonosti.<br />
Jablonskin ja Chaplinin mielestä ihmisen<br />
ihonväri on siis kehittynyt suojaamaan<br />
auringon haitalliselta UV-säteilyltä ja foolihapon<br />
hajoamiselta, mutta sallimaan D-<br />
vitamiinin muodostumisen iholla auringonvalon<br />
vaikutuksesta.<br />
Päiväntasaajalta pois päin mentäessä<br />
auringonsäteilyn määrä vähenee ja ihmisten<br />
ihonväri vaalenee. Jablonskin ja Chaplinin<br />
teorian mukaan tuhansien vuosien<br />
kuluessa jatkunut sopeutuminen oloihin,<br />
joissa auringon UV-säteilyä on vähemmän,<br />
on tuottanut vaaleamman ihonvärin. Nykyaikana<br />
maapallon mittasuhteet ovat parantuneiden<br />
liikenneyhteyksien myötä<br />
ikään kuin kutistuneet ja ihmiset muuttavat<br />
helposti auringonsäteilyltään erilaisten<br />
alueiden välillä.<br />
Vaaleaihoista päiväntasaajalla vaanii<br />
ihosyöpä ja tummaihoista pohjoisen pimeydessä<br />
D-vitamiinin puutos. Toki molemmat<br />
sopeutuvat uusiin olosuhteisiin,<br />
mutta se vie aikaa monen monituisia sukupolvia.<br />
Valo vaikuttaa edelleenkin ihmisen<br />
evoluutioon.<br />
AKTUUMI<br />
5
NÄKÖKULMA<br />
ATSHII!<br />
E S A H O H T O L A<br />
Olet viettänyt työntäyteisen parituntisen hämärässä luentosalissa<br />
ja palaat sen jälkeen häikäisevään kevätaurinkoon.<br />
Seurauksena on raikuva aivastus, parikin. “Kärsit”<br />
tämän kirjoittajan lailla ACHOO-syndroomasta (Autosomal<br />
Dominant Compelling Helio-ophthalmic Outburst<br />
Syndrome), joka tunnetaan myös nimellä photic<br />
sneezing.<br />
Hyvällä tahdollakaan ei voi väittää, että ilmiö olisi<br />
luonnontieteellisen tutkimuksen valtavirrassa, mutta<br />
tutkimuksia aiheesta putkahtelee silloin tällöin. Vanhin<br />
maininta löytyy filosofi Francis Baconilta: “Looking against<br />
the Sunne, doth induce Sneezing, …whereof the Cause is,<br />
for that the Humour, which was descending to the Nosthrils,<br />
is diverted to the Eyes.” Tahatonta komiikkaa nykykielen<br />
valossa on siinä, että Bacon käytti juuri humour-sanaa kuvaamaan<br />
niitä aivojen luultuja eritteitä, jotka valuvat nenää<br />
kohti ja aiheuttivat silmiin joutuessaan aivastuksen.<br />
Kirjallisuuden mukaan jopa 30 % ihmisistä reagoi aivastamalla<br />
tullessaan hämärästä kirkkaaseen auringonpaisteeseen.<br />
Aiheesta löytyy www-sivuja ja useampikin,<br />
enimmäkseen neurologian alan sarjoissa julkaistu artikkeli<br />
MedLine-haulla. Peroutkan venäläissyntyinen lääkäriperhe<br />
kuvasi ilmiön ja sen periytyvyyden ensimmäistä<br />
kertaa tieteellisesti 1984. Tutkimus-materiaalina oli perheen<br />
kolme sukupolvea. Olen itse “tutkinut” asiaa empiirisesti<br />
havainnoimalla satunnaisesti lähiympäristöä ja<br />
myös biologille hieman vieraammalla metodilla, haastattelujen<br />
avulla. Esitän alustavana tuloksena, että ilmiö on<br />
Suomessa hieman harvinaisempi kuin amerikkalaisissa<br />
tutkimuksissa on havaittu, joskin aika moni tuntee tai<br />
tietää jonkun, joka “potee” tätä syndroomaa. Ehdotan ilmiön<br />
suomenkieliseksi nimeksi ATSHII-syndrooma (Aivastus<br />
Tahattoman Silmien Häikäisyn Indusoimana Ilmiönä).<br />
Mitä hyötyä ihmiselle on ATSHII-syndroomasta? Filosofit<br />
ja nyttemmin myös biologit ovat käyttäneet Voltairen<br />
Candiden ajattelutapaa varoittavana esimerkkinä<br />
näkemyksestä, jonka mukaan elämme “parhaassa mahdollisessa<br />
maailmassa”, periaate, jonka Candide-paran<br />
oppi-isä, herra Pangloss Voltairen näytelmässä iskosti tytön<br />
päähän. Biologin mielessä tämä panglossinen paradigma<br />
voisi muotoutua hypoteesiksi: eläimet, ihminen<br />
mukaan luettuna, ovat sopeutuneet ympäristöönsä, joten<br />
kaikille ilmiöille tulee olla adaptiivinen (sopeutumiseen<br />
liittyvä) selitys. Niinpä valoaivastuksella on jokin<br />
tärkeä tehtävä. Nykybiologia on kuitenkin osoittanut,<br />
että tällainen lähtökohta voi johtaa tutkimuksen harhapoluille.<br />
Joka tapauksessa on selvää, että luennolta aurinkoon<br />
purkautuvien ja aivastelevien ihmisten välille syntyy välittömästi<br />
tietty yhteenkuuluvuuden tunne. Parhaimmillaan<br />
reipas aivastus tuottaa seestyneen mielentilan, josta<br />
voisi käyttää ilmaisua mini-katharsis. Olisiko ilmiö sittenkin<br />
hyödyllinen kevätmasennuksen vaivaamalle ihmispololle?<br />
Siinäpä olisi taas tutkimista jollekin dosentille –<br />
sanoisi Veikko Huovinen.<br />
6<br />
AKTUUMI
Reseptoreita ja<br />
outoa käytöstä<br />
Valo, vesi ja vinha tuuri ovat luoneet<br />
monimuotoista elämää. Ilman valoa,<br />
vettä ja viherhiukkasia ei olisi yhteyttämistä<br />
eikä elämänmuotojen rikkautta.<br />
Sopeutuminen valon määrän<br />
ja tehon vaihteluun näkyy monella<br />
tapaa luonnossa.<br />
Jo<br />
300-luvulla eKr. Aleksanteri Suuren<br />
kirjuri, Androstenes, teki havaintoja kasvien<br />
terälehtien avautumisesta ja sulkeutumisesta<br />
vuorokaudenajan mukaan. Nyt<br />
lähes kaksi ja puolituhatta vuotta myöhemmin<br />
valon vaikutuksia kasveihin ja<br />
eläimiin selvitetään solu- ja molekyylitasolla.<br />
Alan kuuma kysymys kuuluu: millaisia<br />
reseptoreja ja signaalinvälitysketjun aineita<br />
tarvitaan, jotta valosignaalin vasteena<br />
päädytään vuorokauden- tai vuodenaikaisbiorytmiikkaan<br />
tai esimerkiksi kasvien<br />
suuntautumiseen valoa kohti?<br />
Poron sisäinen kello<br />
toimii kuin nakutettu<br />
Valon vaikutukset eläimiin näkyvät hormonitoiminnan<br />
kautta eläimen koko<br />
käyttäytymisessä. Eläimillä vereen erittyvä<br />
pimeähormoni, melatoniini, erittyy nimensä<br />
mukaisesti pimeän aikaan ja saa aikaan<br />
uneliaisuutta. Päivänvalossa melatoniinin<br />
määrä veressä on niin alhainen, että<br />
nykyisillä laitteilla sitä ei saada mitattua.<br />
TUULA PUDAS<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopistossa on tehty paljon porotutkimuksia, melatoniini<br />
ja poron sisäinen kello ovat vain yksi aihe monista.<br />
Sama hormoni vaikuttaa myös lisääntymiseen,<br />
lämmönsäätelyyn ja jopa ikääntymiseen.<br />
Hormonia tuottaa aivoissa sijaitseva<br />
käpyrauhanen, jonka koko vaihtelee siten,<br />
että pohjoisten alueiden lajeilla se on suurempi<br />
kuin eteläisemmillä lajeilla johtuen<br />
pohjoisten leveyspiirien suuremmista valonvaihteluista.<br />
Informaatio valon määrän vaihtelusta<br />
kulkee eläimen silmän verkkokalvolta<br />
hermoratoja pitkin aivojen hypotalamukseen,<br />
jonka suprakiasmaattisissa tumakkeissa<br />
(SCN) ajatellaan biologisen kellon<br />
(master clock) sijaitsevan.<br />
Vuorokausirytmitykseen vaikuttavat<br />
myös eläinsolujen niin sanotut kellogeenit,<br />
joita tunnetaan toistaiseksi neljä: clock,<br />
per1, per2 ja per3. Eläinten vuorokausirytmin<br />
voidaan siis sanoa olevan jossain määrin<br />
geneettisesti määräytyvää. Lajien välillä<br />
on suuria eroja rytmin herkkyydessä<br />
valon vaihtelulle. Pohjoiset lajit ovat erityisen<br />
herkkiä.<br />
”Poron vuorokausirytmi on kellontarkka.<br />
Se näkyy muun muassa siinä, että<br />
jos poroa pidetään pimeässä tunnin verran,<br />
sen veren melatoniinipitoisuus nousee<br />
selvästi, ja jos poro altistuu 30–50 luxin<br />
valomäärälle edes muutaman minuutin<br />
ajan, melatoniinipitoisuus veressä romahtaa”,<br />
sanoo dosentti Seppo Saarela<br />
biologian laitoksesta.<br />
Hämärässä liikkuville ja yöaktiivisille<br />
eläimille riittää usein hyvinkin pieni valaistusero<br />
antamaan vuorokausirytmin. Maamyyrälle<br />
riittää muutama lux (valon voimakkuus<br />
pinta-alayksikköä kohti). Yöaktiivisia<br />
lajeja löytyy nisäkkäiden ja lintujen<br />
lisäksi myös hyönteisistä.<br />
Potnapekan talvehtiminen<br />
päättyy<br />
kevätpäiväntasaukseen<br />
Valo jakaa hyönteiset päivä- ja yöaktiivisiin,<br />
esimerkiksi päivä- ja yöperhosiin.<br />
Jako koskee myös toukkia, jotka joillakin<br />
perhoslajeilla syövät päiväsaikaan, toisilla<br />
öisin. Perhosen lentoaika voi olla hyvin<br />
lyhyt ja rajoittua vain auringonnousun tai -<br />
laskun hetkiin. Keskikesän valoisina öinä<br />
AKTUUMI<br />
7
Valo laulattaa urbaania pullukkaa<br />
<strong>Oulu</strong>n keskustassa kulkeneet ovat<br />
saattaneet talvella huomata kaupungin<br />
äänimaisemassa jotain erikoista:<br />
tiaiset laulavat kovaa ja korkealta<br />
talven pimeydestä huolimatta.<br />
Asiaa ei ole tieteellisesti tutkittu,<br />
mutta runsaat havainnot<br />
usean vuoden ajalta viittaisivat siihen,<br />
että katuvalojen loiste sekoittaa<br />
kaupunkitiaisten rytmit ja saa<br />
koiraat laulamaan kuin kevätaamuina.<br />
Luonnossa mikään asia ei<br />
ole yksioikoinen ja urbaanitiaisten<br />
lauleluun löytyy useampia vaikuttavia<br />
tekijöitä.<br />
”Laulaminen on linnuille energiaa<br />
vievää puuhaa, se verottaa<br />
runsaasti yksilön resursseja. Mutta<br />
jos esimerkiksi tiaiskoiras löytää<br />
kaupungista lämpimän yöpymispaikan<br />
ja lintulaudoilta tarpeeksi<br />
ravintoa, sillä voi pakkasyön jälkeen<br />
olla runsaammin energiaa<br />
laulamiseen kuin muilla lajitovereillaan”,<br />
selittää kaupunkilintujen<br />
talvista lauluintoa professori Seppo<br />
Rytkönen biologian laitokselsta.<br />
Riskissä kunnossa olevalla yksilöllä<br />
on siis resursseja laulaa. Syy<br />
laulamiseen on puolestaan lisääntymisessä.<br />
Koiras laulaa pesimisvireessä<br />
ilmoittaakseen muille koiraille<br />
reviirinsä rajat ja houkutellakseen<br />
naaraita pariutumaan.<br />
Mutta mikä saa linnut pesimisvireeseen?<br />
Pitkän tapahtumaketjun<br />
saa tavallisesti aikaan auringonvalo,<br />
jonka määrä kevään mittaan kasvaa,<br />
mutta urbaanissa ympäristössä<br />
siihen saattaa riittää keinovalokin.<br />
(TK)<br />
pohjoisimmassa Suomessa jako yö- ja päivälentäjiin<br />
ei ole yhtä selkeä, sillä lajien on<br />
otettava kaikki hyöty irti lyhyestä keskikesästä.<br />
Monet päiväperhoset ovat värikkäitä,<br />
sillä niiden siipien yläpintaa koristavat varoitus-<br />
ja houkutusvärit. Yöperhosille väreillä<br />
ei ole väliä, sen sijaan tuoksu ja UVvalo<br />
merkitsevät pimeässä lentäville<br />
enemmän. Niitä käyttävät hyväkseen<br />
myös perhostutkijat ja -harrastajat asettamalla<br />
maastoon pyydyksiä.<br />
Valon kokonaismäärä vaikuttaa hyönteisten<br />
kehitykseen. <strong>Oulu</strong>laisten potnapekaksi<br />
kutsuma ja koskikorentoihin<br />
kuuluva hankikorri talvehtii jään alla<br />
toukkana syöden ja kasvaen kunnes koittaa<br />
maaliskuun loppu ja kevätpäiväntasaus.<br />
Silloin kevätaurinko toimii hankikorreille<br />
signaalina hankkiutua pois jään alta<br />
ja hangelle. Jos ilmassa on pakkasta, hankikorrit<br />
jäävät vielä railoihin. Sään lämmetessä<br />
ne luovat nahkansa ja hakeutuvat<br />
puunrungoille odottamaan lentoaikaa.<br />
Elleivät ole sitä ennen joutuneet kalamiesten<br />
kynsiin kalansyötiksi.<br />
Valoisan ajan pituuden säätelyä käytetään<br />
hyväksi perhostenkasvatuksessa.<br />
Joillakin lajeilla on tiukka valorytmi, mutta<br />
jopa kaksivuotinen kehitys saadaan nopeutettua<br />
valohoidolla.<br />
”Moni päiväperhoslaji talvehtii keskenkasvuisena<br />
toukkana eli pikkutoukkana,<br />
ja niiden kasvatus on siksi hidasta. Jos<br />
toukille annetaan jatkuvasti voimakasta<br />
valoa, ne saadaan huijattua jatkamaan kehitystään<br />
ilman talvilepoa”, dosentti Juhani<br />
Itämies eläinmuseosta antaa vihjeeksi.<br />
Fotomorfogeneesi ja<br />
kotimaiset tomaatit<br />
Valosta saatavan energian avulla kasvit yhteyttävät<br />
eli tuottavat viherhiukkasissaan<br />
ravinnokseen hiiliyhdisteitä. Samalla syntyy<br />
happea. Valon seurannaisvaikutuksiin<br />
kuuluu lämmöntuotto, jolla on monenlaisia<br />
vaikutuksia muun muassa entsyymien<br />
toimintaan. Mutta valo voi olla myös<br />
haitaksi, sillä liika valo voi aiheuttaa kasville<br />
proteiini- ja DNA-tason vaurioita siinä<br />
missä eläimellekin.<br />
Valon vaikutuksista kasvin kehitykseen<br />
ja morfologiaan käytetään termiä fotomorfogeneesi.<br />
Valon eri aallonpituuksia<br />
aistitaan erilaisten fotoreseptorien avulla.<br />
Valoreseptoreista tunnetaan jo useita punaisen<br />
ja pitkän punaisen valon fytokromi-reseptoreja.<br />
Sinisen valon ja UV-A -<br />
valon reseptoreita ovat kryptokromit<br />
cry1 ja cry2 ja vastikään löydetyt fototropiinit<br />
phot1 ja phot2. Solulimassa sijaitsevat<br />
sinisen valon fotoreseptorit vaikuttavat<br />
kasvien suuntautumiseen valoa kohti.<br />
Lisäksi ne ohjaavat kloroplastien kiertoa<br />
solulimassa ja välittävät ilmaraoille käskyt<br />
sulkeutua ja avautua. UV-B valon reseptoreita<br />
tai signaalinvälitysketjun komponentteja<br />
ei toistaiseksi tunneta.<br />
Sekä fytokromien aktiiviset muodot<br />
että kryptokromit sijaitsevat solun tumassa,<br />
jossa ne vaikuttavat monien geenien<br />
toimintaan. Esimerkiksi fytokromireseptori<br />
A:n kautta valo vaikuttaa eri geenien<br />
toiminnan säätelyn kautta muun muassa<br />
8<br />
AKTUUMI
solun laajuuskasvuun, fenyylipropanoidien<br />
tuottamiseen, yhteyttämiseen, vuorokausirytmiin,<br />
soluhengitykseen ja kukintaan.<br />
Yleistäen voidaan sanoa, että fytokromien<br />
ja kryptokromien vaikutus kasvin kehitykseen<br />
ja morfologiaan on huomattava.<br />
Kasvin signaalivälitysreitistöä tutkittaessa<br />
käytetään hyväksi geenitekniikkaa ja<br />
mutanttikasveja, joiden genomia tutkitaan<br />
ja verrataan normaalin kasvin genomiin.<br />
Lituruoho on yleisin tutkimuskasvi, sillä<br />
koko sen genomi on kartoitettu.<br />
”Valo vaikuttaa melkein joka asiaan<br />
kasvin kehityksessä. Mutta vielä on paljon<br />
sellaista, mistä ei tiedetä kuinka asiat molekyylitasolla<br />
menevät”, kertoo professori<br />
Hely Häggman biologian laitoksesta.<br />
Kotimaisia vihanneksia ja marjoja mainostetaan<br />
pohjoisen yöttömän yön valoisuudessa<br />
makeiksi kypsyneiksi ja etelän<br />
hedelmiä ylivertaisesti vitamiini- ja hivenainepitoisemmiksi.<br />
Onko mainostajien<br />
väitteissä perää, maistuuko kotimainen tomaatti<br />
paremmalta kuin muualta tuotu?<br />
”Maistuu toki!” Häggman myöntää hymyillen,<br />
mutta paljastaa heti perään, ettei<br />
yötön yö taio kotimaan kasviksista kuitenkaan<br />
sen erikoisempia kuin muuallakaan.<br />
(TK)<br />
Valon leikkiä<br />
kankaalla ja<br />
katonrajassa<br />
Valo on lähes pääroolissa monella taiteenalalla,<br />
sillä valaistus voi tehdä taideteokselle<br />
oikeutta tai viedä siitä kaiken mielenkiinnon.<br />
Valo voi luoda tunnelmaa ja tuoda<br />
esille sen mitä taiteilija teoksellaan haluaa<br />
sanoa.<br />
Pimeys on valonpuutetta<br />
”Menipä minne vaan ihmisten keskelle,<br />
niin kukaan ei puhu valonpelosta. Pimeys<br />
on pelottavampi, ja uskonnon myötä ajan<br />
saatossa valoon on liitetty hyvä ja pimeyteen<br />
pahuus ja sen voimat. Pimeys on valonpuutetta”,<br />
taidehistorioitsija Jorma Mikola<br />
kuvaa yleistä suhtautumista valoon.<br />
Taiteilijat Pohjoismaita myöten ovat<br />
suunnanneet kulkunsa Välimeren maisemiin<br />
valon vuoksi. Varsinkin 1800–1900-<br />
lukujen vaihteessa oli yleistä matkata Etelä-Eurooppaan.<br />
Ilmiöön vaikutti ulkoilmamaalauksen<br />
saavuttama suosio 1800-<br />
luvun lopulla. Sitä ennen taiteilijat tekivät<br />
luonnoksia ulkona, mutta varsinaisen<br />
maalaustyön sisätiloissa.<br />
Myös Tanskaan, Jyllannin niemimaan<br />
pohjoiskärjen Skageniin syntyi taiteilijayhteisö,<br />
jonka innoittajana oli niemennokan ylenmääräinen<br />
valo ja Pohjolan valoisat yöt.<br />
J ORMA MIKOLA<br />
Valo tekee rakennuksista taidetta tuomalla esiin betonissa ja muissa<br />
kolkoissa rakennusmateriaaleissa piilevän rytmin ja tilantunnun.<br />
Rooman Pietarinkirkon edustan pylväikkö on vuosisatojen kuluessa<br />
nähnyt lukemattomat auringonnousut ja laskut. Nykyään sen<br />
varjoissa tungeksivat turistilaumat.<br />
Valonkäytön ja ulkomaalauksen huipentuma<br />
oli 1800-luvun lopun impressionismi,<br />
jossa pyrittiin kuvaamaan valoa<br />
sekoittamattomilla väreillä pieniin, keskeneräisenoloisiin<br />
ja luonnoksenomaisiin<br />
maalauksiin. Impressionismi toi muotiin<br />
maisemakuvauksen ja katkaisi antiikin<br />
myyttien maalaamisen pitkän perinteen.<br />
Voi hyvällä syyllä sanoa, että valo löydettiin<br />
taiteessa 1800-luvun lopulla.<br />
Suomalaiset ovat maalanneet ahkerasti<br />
Pohjolan valkeita öitä ja kesäyöteemaa<br />
sekä varhaisena aamuna että myöhäisenä<br />
iltana. Aamuvarhain valo on pehmeää, päivää<br />
kohti se jyrkkenee.<br />
”Suomalaiset nukkuvat onnensa ohi,<br />
jos kuluttavat kaikki kesäyönsä nukkumiseen.<br />
<strong>Oulu</strong>ssa aurinko ei kesäyönä paista,<br />
mutta valoa on tasaisesti, vaikkei näe mistä<br />
se tulee”, Etelä-Suomesta runsas kymmenen<br />
vuotta sitten <strong>Oulu</strong>un muuttanut Mikola<br />
ihastelee.<br />
AKTUUMI<br />
9
Nakkilan kirkon alttarille lankeavalla<br />
valolla on sekä käytännön että symbolista<br />
merkitystä. Auringonvalo luo<br />
tunnelmaa kirkollisiin toimituksiin ja<br />
symboloi kristinuskon tuomaa valoa<br />
kirkkokansalle.<br />
JORMA MIKOLA<br />
Rembrandt lienee kuuluisin taiteilija,<br />
joka on töissään käyttänyt valoa siten, että<br />
valonlähde on piilossa katsojalta.<br />
Valo luo tiilestä ja betonista<br />
rakennustaidetta<br />
Arkkitehtuurissa valolla on suuri merkitys.<br />
Valon avulla ei ainoastaan nähdä, vaan<br />
se tuo esille arkkitehtuurissa tärkeän tilan<br />
ja rytmin, joka rakennukseen kätkeytyy.<br />
Valon voidaan sanoa tuovan esille ja auttavan<br />
hahmottamaan rakennustaidetta. Esimerkiksi<br />
pylvään pyöreys tai rakennuksen<br />
mahdollinen reliefifriisi saadaan sopivalla<br />
sivuvalolla parhaiten esiin. Myös<br />
veistotaiteessa valo on se tekijä, jolla kolmiulotteinen<br />
hahmo saa muotonsa ja plastisuutensa.<br />
Ilmansuunnat on otettu huomioon<br />
suunnittelussa jo klassisen antiikin ajoista<br />
saakka. Uskonnonkaan vaikutuksilta ei<br />
ole vältytty eikä ole suinkaan sattumaa,<br />
että keskiajan kirkot rakennettiin Suomessakin<br />
itä-länsisuuntaan, ja että alttari<br />
oli idässä. Käytäntö on jatkunut keskiajan<br />
jälkeenkin.<br />
Esimerkiksi <strong>Oulu</strong>n tuomiokirkkoon<br />
astellaan sisään lännestä ja alttarin suunnasta<br />
nousee aurinko ja päivä valkenee.<br />
Päivänpaiste symboloi kristinuskon kirkkokansalle<br />
tuomaa valkeutta. Suuresta<br />
symbolisesta arvostaan huolimatta itälänsisuunta<br />
ei ole enää ehdoton edellytys<br />
nykykirkkojen rakentamisessa.<br />
Nykytaiteen materiaalina voi olla melkein<br />
mitä vaan. Valonkaan rooli ei ole enää<br />
entisensä, sillä valosta on tullut ilmaisuväline.<br />
Se voi olla osa jotain teosta tai kokonainen<br />
taideteos.<br />
Valonpuute muuttaa<br />
taidemuseon varastoksi<br />
Teokselle olennainen saadaan esille valolla<br />
eli oikealla sijoittamisella. ”Siitä huolimatta<br />
kuvataiteiden ollessa kyseessä ei<br />
useinkaan osata ottaa huomioon sitä, mikä<br />
musiikissa on itsestään selvää. Kaupunginorkesteria<br />
ei laiteta soittamaan minne sattuu,<br />
koska musiikki kärsii. Sen sijaan taidetta<br />
voidaan laittaa esille minne vaan. Kun<br />
taulu on seinällä, se on sillä hyvä”, Mikola<br />
kritisoi.<br />
”<strong>Oulu</strong>ssa on kyllä hyvä tilanne. Mutta<br />
maailmalla on monessa paikassa asiat niin,<br />
että jos kyseessä olisi konsertti, niin siellä<br />
ei kuulisi mitään”, Mikola jatkaa ja kiittää<br />
<strong>Oulu</strong>n taidemuseota.<br />
Akustiikka on sana, joka tuo jokaiselle<br />
jonkin mielikuvan ja ajatuksen siitä, millainen<br />
on kuulemisen kannalta hyvä ympäristö.<br />
Mikä sana ilmaisisi asian yhtä selvästi<br />
näkemisen kannalta?<br />
Valon etymologiaa<br />
”Oi ihana valo, on nimesi kaunis sana” laulavat<br />
Samuli Edelmann ja Sani muutaman<br />
vuoden takaisessa hitissään ja todistavat<br />
samalla, että valo-sana taipuu myös nuotteihin.<br />
Mistä kaunis sana on peräisin? Tieto voi<br />
lisätä tuskaa. Tai kuten Veijo Meri hakuteoksensa<br />
Sanojen synty alussa kertoo<br />
kiinnostuksesta sanojen alkuperää ja merkitystä<br />
kohtaan: ”Tämä voi olla perverssi<br />
halu, joka ei ketään hyödytä ja ilahduta,<br />
mutta jos ei sitä tieto ala tyydyttää, niin sen<br />
tekee kumminkin mielikuvitus.”<br />
Veijo Meri arvelee suomen kielen hakuteoksessaan<br />
valo-sanan juontavan sanasta<br />
luuvalo. Valo on monen muun suomen<br />
kielen sanan tapaan germaanista alkuperää<br />
eli lainasana. Muinaisgermaanit,<br />
joiden kieli syntyi noin 500 vuotta eKr.,<br />
käyttivät sanaa kvalM, mikä on ollut pohjana<br />
myös nykysaksan (Qual) ja -ruotsin<br />
(kval) tuskaa merkitseville sanoille.<br />
Toinen Meren esittämä selitys valolle<br />
liittyy suomalaisugrilaiseen verbiin ”valaa”,<br />
millä on kenties tarkoitettu tuskantunteen<br />
virtaamista ruumiissa. (TK)<br />
10<br />
AKTUUMI
REHTORI<br />
Kolmas tehtävä tulee<br />
L A U R I L A J U N E N<br />
Yliopistojen tehtäväalue on laajenemassa. Tieteellisen<br />
tutkimustyön ja siihen perustuvan korkeimman opetuksen<br />
lisäksi ns. muu yhteiskunnallinen palvelutehtävä<br />
on tulossa yliopistojen viralliseksi tehtäväksi seuraavan<br />
kolmivuotisen toimintakauden aikana.<br />
Tätä ”kolmatta tehtävää” esitti kansliapäällikkö Markku<br />
Linnan työryhmä. Esitys sai runsaasti kannatusta<br />
osakseen, mutta myös kriittisiä lausuntoja. Tulosohjaustyöryhmä<br />
II esitti jo viime syksynä kolmannen tehtävän<br />
virallistamista ja sen sisällyttämistä yliopistojen valtionrahoituksen<br />
piiriin.<br />
Nyt opetusministeriö on valmistellut tulosohjaustyöryhmän<br />
esityksen mukaisesti tulossopimuksia toimintakaudelle<br />
2004–2006 ja esittää myös muun yhteiskunnallisen<br />
tehtävän rahoitusta vuoden 2004 valtion<br />
budjettiin.<br />
Yhteiskunnallisella palvelutehtävällä ymmärretään<br />
niitä aktiivisia toimia, joilla yliopisto lisää tutkimus- ja<br />
koulutustoiminnan yhteiskunnallista vaikuttavuuttaan.<br />
Tehtävä voidaan karkeasti jakaa alueelliseen toimintaan ja<br />
innovaatiotoimintaan. Yliopistojen odotetaan välittävän<br />
tutkimustyötään ja opetustoimintaansa toiminta-alueelleen<br />
ja edesauttavan tutkimus- ja opetustoiminnassa<br />
syntyneiden tutkimustulosten ja innovaatioiden saattamista<br />
tehokkaasti yhteiskunnan käyttöön.<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopistolle tehtävä ei ole uusi, vaan olemme<br />
on jo vuosia järjestäneet laajalla toiminta-alueellamme<br />
ammatillista täydennyskoulutusta, avointa yliopistoopetusta,<br />
muuntokoulutusta ja alueellisia maisteriohjelmia<br />
sekä osallistuneet Pohjois-Suomen osaamiskeskusohjelmien,<br />
aluekeskusohjelmien, elinkeinostrategioiden<br />
ja EU-rakennerahasto-ohjelmien suunnitteluun ja<br />
toteutukseen. Innovaatiotoiminnan kehittämisessä <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopisto on maamme pioneeriyliopistoja.<br />
Olemme varautuneet huolellisesti seuraavaan kolmivuotiskauteen.<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopisto on laatinut yhdessä Lapin<br />
yliopiston ja viiden ammattikorkeakoulun kanssa yhteisen<br />
Pohjois-Suomen korkeakoulustrategian sekä siihen liittyvät<br />
alueelliset korkeakoulustategiat yhteistyössä kunkin<br />
alueen kunnan kanssa.<br />
Kattava toimintaverkosto on jo olemassa, ja sen hallintoa<br />
uudistetaan vastaamaan mahdollisimman hyvin tavoitteiden<br />
toteuttamista. Kukin toimipiste on omaleimainen,<br />
sillä yhdellä mallilla hallintoa ei kaikissa paikoissa<br />
voida ratkaista. Laajinta alueellinen toiminta tulee olemaan<br />
Kajaanissa: yliopiston Kajaanin kampuksesta on<br />
tulossa ns. yliopistokeskus.<br />
Kun yliopisto kehittää yhteiskunnallista palvelutehtäväänsä,<br />
on toiminnan laadusta ehdottomasti pidettävä<br />
kiinni. Esimerkiksi alueellisesti monimuoto-opetuksena<br />
toteutettujen maisteriohjelmien tulee olla tasoltaan ja<br />
sisällöltään yhtä vaativia kuin emoyliopistossa vastaavasti<br />
annettu opetus.<br />
Vapaasti valittavien opintojaksojen osalta voidaan alueen<br />
erityistarpeet ottaa huomioon, mutta alueelliset<br />
maisteriohjelmat eivät saa olla maisteriohjelmaksi nimettyä<br />
ammatillista täydennyskoulutusta. Sellaiseen toimintaan,<br />
joka ei ole tasoltaan yliopistollista tai joka ei tue yliopiston<br />
tutkimus- ja opetustehtävää, ei <strong>Oulu</strong>n yliopistossa<br />
ryhdytä.<br />
AKTUUMI<br />
11
K O U L U T U K S E N L A A T U Y K S I K Ö T 1 2 3<br />
Kun biologiasta tuli<br />
muotia<br />
”G enetiikan suosio johtuu osaksi alan tavattoman<br />
suurista edistysaskelista. Viime<br />
Perinnöllisyystiede, genetiikka, vuosina on tarkkaan kartoitettu ihmisen,<br />
banaanikärpäsen, riisin, lituruohon ja monien<br />
bakteerien kaikki perintötekijät ja<br />
vetää biologian opiskelijoita<br />
selvitetty niiden emäsjärjestys. Monia aikaisempia<br />
kysymyksiä voidaan tutkia ihan<br />
puoleensa kuin banaanikärpänen<br />
mikroskooppia. Yhä use-<br />
perinnöllisyystieteen professori Outi Sa-<br />
eri tavoin tämän tiedon valossa”, valaisee<br />
volainen.<br />
ampi <strong>Oulu</strong>n yliopiston biologian<br />
laitoksen opiskelija<br />
käsitelty runsaasti muun muassa kloonat-<br />
Genetiikan suosiota on todennäköisesti<br />
lisännyt myös se, että mediassa on<br />
tuja vauvoja ja lampaita ja niiden myötä<br />
haikailee pääaineekseen kloonauksen etiikkaa. <strong>Oulu</strong>n biologian<br />
laitoksella ihmisgenetiikkaa opetetaan,<br />
genetiikkaa laitoksen viidestä mutta ei tutkita. Laitoksella tutkitaan evoluutiogenetiikkaa,<br />
esimerkiksi hyönteisyhteiskuntien<br />
kehitystä, hyönteisten käyt-<br />
pääainevaihtoehdosta.<br />
täytymistä, luonnonsuojelugenetiikkaa ja<br />
kasvien geneettistä sopeutumista pohjoisiin<br />
oloihin.<br />
”Osa opiskelijoista tekee kuitenkin ihmisgenetiikasta<br />
opinnäytteen lääketieteellisessä<br />
tiedekunnassa, joko <strong>Oulu</strong>ssa tai<br />
muualla. Ihmistä tutkitaan luontevasti sairaalaympäristössä,<br />
koska tutkimukseen<br />
tarvitaan näytteitä”, Savolainen kertoo.<br />
Kärpänen ja mänty<br />
samasta puusta<br />
Outi Savolainen esittää genetiikan suosion<br />
syyksi myös sen, että siinä on hyvin kehittynyt<br />
teoreettinen tausta. Eri lajien populaatioissa<br />
- ihmisestä banaanikärpäseen -<br />
vaikuttavat samankaltaiset geneettiset lait.<br />
”Jopa männyssä ja banaanikärpäsessä<br />
voi nähdä samankaltaisia evolutiivisia ilmiöitä.<br />
Voi esimerkiksi verrata, kuinka pitkään<br />
männyt jatkavat syksyllä kasvua ja<br />
kuinka pitkän päivän kärpänen puolestaan<br />
vaatii lisääntyäkseen. Helsinkiläiskärpänen<br />
lisääntyy syksyllä kauemmin kuin<br />
oululainen, helsinkiläismänty kasvaa syksyllä<br />
kauemmin kuin oululainen”, Savolainen<br />
kuvaa.<br />
Enää ei biologiassa – ei edes perinteisessä<br />
<strong>Oulu</strong>n laitoksessa - tutkita vain lajia.<br />
Ilmiöt ja asiat ovat tärkeämpiä.<br />
”Ekologit ja geneetikot ovat esimerkiksi<br />
tutkineet eri mantereella olevan kiljuhanhen<br />
levinneisyyttä ja sopeutumista<br />
pohjoisiin oloihin. Samoin nykyisin tutkitaan<br />
ihmisen ja eläinten vanhenemista:<br />
miksi solut vanhenevat ja kuolevat”, valaisee<br />
biologian laitoksen johtaja Seppo Saarela.<br />
Biologiassa tutkimusryhmätkään eivät<br />
enää koostu pelkästään esimerkiksi eläintieteilijöistä.<br />
”Eläimiä tutkivissa tutkijaryhmissä<br />
saattaa olla sekä eläinfysiologeja, geneetikkoja<br />
että vaikkapa psykologeja ja<br />
lääketieteen tuntijoita”, Saarela mainitsee.<br />
<strong>Oulu</strong>n biologian laitoksen tämänhetkisiä<br />
tärkeitä tutkimusalueita ovat popu-<br />
12<br />
AKTUUMI
Outi Savolainen kerää idänpitkäpalkoa pohjoisessa Alaskassa<br />
elokuussa 2002. Savolaisen johtama kasvien sopeutumisgenetiikan<br />
tutkimusryhmä tutkii, ovatko Pohjois-Amerikan populaatiot<br />
sopeutuneet pohjoisiin oloihin samanlaisin geneettisin<br />
mekanismein kuin eurooppalaiset populaatiot.<br />
M ATT OLSON<br />
J OHANNA L EPPÄLÄ<br />
laatio- ja evoluutiobiologian lisäksi pohjoiset<br />
ekosysteemit ja ympäristötutkimus,<br />
fysiologia, bioinformatiikka ja molekyylibiologia.<br />
<strong>Oulu</strong>laiset osaavat lajit<br />
Biologian jatko-opiskelija Paula Rinne<br />
(edessä) ja teknikko Soile Finne valmistelevat<br />
kasvinäytteitä analyysiä varten.<br />
<strong>Oulu</strong>n biologian laitoksessa tutkitaan<br />
pääasiassa kasvi- ja eläingenetiikkaa, ei<br />
ihmisgenetiikkaa.<br />
Biologiaa voi opiskella <strong>Oulu</strong>n lisäksi Helsingissä,<br />
Turussa, Joensuussa, Kuopiossa ja<br />
Jyväskylässä. Perinteisintä biologian opetus<br />
on <strong>Oulu</strong>ssa ja Turussa. Esimerkiksi Joensuussa<br />
on pääasiassa soveltavaa, kemiaan<br />
suuntautuvaa biologiaa. Soveltavassa<br />
biologian opiskelussa ei tehdä niinkään<br />
perustutkimusta, vaan tähdätään ammattitutkintoon.<br />
”<strong>Oulu</strong>ssa korostetaan perusvalmiuksia.<br />
Meillä on perinteisesti parhaat luonnon-<br />
ja lajintuntijat, vaikka lajintuntemusta<br />
on meilläkin vähennetty. Lajintuntemus<br />
on hyvää koulutusta kouluopettajaksi valmistuvalle”,<br />
Seppo Saarela valottaa.<br />
Biologian opiskelijan kolme suuntautumisvaihtoehtoa<br />
<strong>Oulu</strong>ssa ovat biotieteellinen<br />
fysiologia ja perinnöllisyystiede,<br />
ekologia sekä aineenopettajan suuntautumisvaihtoehto.<br />
Pääaineeksi valitaan syventävien opintojen<br />
alkaessa joku seuraavista: fysiologinen<br />
eläintiede, fysiologinen kasvitiede,<br />
ekologinen eläintiede, ekologinen kasvitiede<br />
tai perinnöllisyystiede.<br />
Saarela huomauttaa, että kiinnostus<br />
perinnöllisyystieteeseen johtuu myös siitä,<br />
että koulujen oppikirjoissa perinnöllisyystiedettä<br />
käsitellään melko laajasti.<br />
Kontakti oppilaisiin<br />
<strong>Oulu</strong>n biologian laitoksessa on Seppo<br />
Saarelan mukaan erityisen hyvää se, että<br />
opettajilla on kontakti opiskelijoihin.<br />
Opettajat tuntevat kaikki opiskelijat. ”Kynnys<br />
tulla juttelemaan on meillä matala.<br />
Opiskelijat antavat hanakasti palautetta, ja<br />
sitä myös hyödynnetään. Se on kaikkien<br />
etu”, Saarela kertoo.<br />
Outi Savolaisen mukaan biologian laitoksella<br />
on hyvät lähtökohdat opetukselle,<br />
koska opiskelijat ovat niin voimakkaasti<br />
sitoutuneet opintoihin. Suurin osa biologian<br />
opiskelijoista valmistuu.<br />
Koulumaisten pääsykokeiden vuoksi<br />
ns. luontoharrastajat, esimerkiksi lintumiehet<br />
ja perhosharrastajat, eivät välttämättä<br />
pääse biologiaa opiskelemaan.<br />
”Kokeet vaativat faktatietoa. Pelkällä<br />
harrastuneisuudella ei pääse sisään. Hakijat<br />
ovat hyviä ja karsinta on kovaa. Monet<br />
ovat pyrkineet useaan kertaan; se kertoo,<br />
että motiivi päästä sisään on kova”, Seppo<br />
Saarela kertoo.<br />
Laitoksen 45 opiskelijasta vajaa kymmenkunta<br />
on yleensä poikia. Saarela arvelee<br />
myös laitoksen naisylivoiman johtuvan<br />
siitä, että pääsykokeet ovat koulumaisia.<br />
”Tytöt osaavat koulukirjansa paremmin.<br />
Nyt pääsykokeisiin on pyritty saamaan<br />
myös tehtäviä, jotka testaavat tiedon<br />
soveltamisen taitoa”, Saarela kuvaa. (MP)<br />
AKTUUMI<br />
13
Biologian laitoksessa on huomattu se<br />
tosiasia, että itsenäisten töiden teko on<br />
opiskelussa usein tenttiin pänttäämistä hedelmällisempää.<br />
Perinteisten tenttien<br />
vaihtoehtoina ovat muun muassa portfoliot,<br />
kotitentit, dialogitentit, raportit ja seminaarit.<br />
Lohjalta <strong>Oulu</strong>un tullut opiskelija<br />
Riikka Kaartinen, 23, ei pelkää itsenäisten<br />
raporttien ja seminaarien tekemistä. Aktiivinen<br />
kolmatta vuotta opiskeleva Kaartinen<br />
on sitä mieltä, että esimerkiksi seminaarien<br />
pito valmentaa loistavasti työelämään.<br />
”Työelämässä esiintymistaito on etu.<br />
Raportit ja esseet puolestaan koulivat kirjallisen<br />
tekstin tuottamiseen”, Kaartinen<br />
toteaa.<br />
Vaikka kirjalliset työt ovat usein työläitä,<br />
ne kehittävät Kaartisen mukaan todella<br />
paljon. ”Raporteissa pitää itse hankkia<br />
lähdeaineisto ja lukea artikkeleja. Siinä<br />
tajuaa, että samasta asiasta voi olla monta<br />
eri näkemystä”, hän valaisee.<br />
”Luennolla on niin helppo vaipua horrokseen”,<br />
hän naurahtaa.<br />
Kotitentti tarkoittaa esimerkiksi sitä,<br />
että on tehtävä kolmen päivän kuluessa<br />
essee annetusta aiheesta. Dialogitentissä<br />
ollaan ryhmässä, jossa kullekin opiskelijalle<br />
esitetään kysymyksiä. Jos johonkin<br />
kysymykseen ei osaa vastata, toinen voi<br />
auttaa.<br />
Ei niin suurta gradukammoa<br />
Biologian laitoksen opetustyöryhmän puheenjohtajan,<br />
perinnöllisyystieteen professori<br />
Outi Savolaisen mukaan muun<br />
muassa gradujen valmistumista tukee biologian<br />
laitoksella se, että niitä tehdään tutkimusryhmissä.<br />
”Biologian opiskelijoiden yhteisö on<br />
todella tiivis. Kun kaveri tekee gradua, toinen<br />
ajattelee että munkin pitää tehdä”, Savolainen<br />
kuvaa.<br />
Savolaisen mukaan kirjallisten töiden<br />
teko on todella opettavaista.<br />
M INNA PELTOLA<br />
Riikka Kaartinen tutkii muurahaisten sosiaalisuutta <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
aulakahvilassa. Kesällä hän siirtyy maastoon Ahvenanmaalle.<br />
Omaa työtä tenttien sijasta<br />
Riikka omistautuu<br />
loispistiäisille<br />
”Sellaista yliopisto-opetuksen pitää<br />
olla, että saa eväitä itsenäiseen työskentelyyn”,<br />
Savolainen kiteyttää.<br />
Riikka Kaartisen mukaan ”gradukammo”<br />
esiintyy biologian opiskelijoiden keskuudessa<br />
lähinnä siten, että oma aihe<br />
puuttuu. ”Jos toisilla on aihe, mutta itsellä<br />
vielä ei, se voi tuntua kurjalta.”<br />
Kaartinen on jo löytänyt aiheensa,<br />
vaikka opiskelee vasta kolmatta vuotta.<br />
”Loispistiäiset ovat suuri intohimoni.<br />
Kesällä suuntaan Ahvenanmaalle keräämään<br />
gradulleni aineistoa; Helsingin yliopistolla<br />
on siellä tutkimusryhmä. <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistossa loispistiäisiä ei tutkita”, Kaartinen<br />
selittää.<br />
Aika loppuu<br />
Ongelmana opiskelussa Riikka Kaartisella<br />
on lähinnä ajan puute. Opintojen ja<br />
luontoharrastuksen lisäksi hän on mukana<br />
ainakin ainejärjestön ja ylioppilaskunnan<br />
toiminnassa, biologian laitoksen opetustyöryhmässä<br />
ja laitosneuvostossa.<br />
”Tietysti jokaisen opiskelijan pitää tuntea<br />
rajansa eikä haalia liikaa tekemistä.<br />
Muuten opiskelusta tulee sellaista, että<br />
ensin ollaan kahdeksasta neljään yliopistolla<br />
ja illat vielä on tehtävä esseitä ja raportteja”,<br />
Kaartinen kommentoi ja lähtee<br />
valmistautumaan viikon mittaiselle loispistiäiskurssille<br />
Lontooseen. (MP)<br />
14<br />
AKTUUMI
PELKONEN<br />
Kun ei rahat riitä, jukulauta!<br />
O L A V I P E L K O N E N<br />
Maaliskuussa tiedekunnalta tuli kirje laitoksen virkamäärärahoista:<br />
supistamisista ja säästöistä huolimatta tiedekunnan<br />
virkabudjetti on noin 10 prosenttia alijäämäinen<br />
ja melkein kaikki laitokset joutuvat säästämään virkabudjeteista.<br />
Huolimatta virkasupistuksista laitoksen säästövelvoite<br />
on suurempi kuin koskaan. Noin 640 000 euron virkabudjetista<br />
pitäisi säästää 50 000 euroa (so. 1½ assistentuuria).<br />
Irtisanoa ei saa, toimintarahoja vajeen kattamiseen<br />
ei saa käyttää. Mistä tuo 50 000 euroa sitten voidaan<br />
säästää? Kuukauden pakkolomako henkilökunnalle?<br />
Ei kuulu keinovalikoimaan. Ulkopuolisen rahan käyttö<br />
virkojen tyhjänä pitämiseksi? Kävisi kyllä, mutta herää<br />
kysymys, aikooko yliopisto maksattaa ulkopuolisilla laitoksen<br />
normaalia toimintaa.<br />
Itsellä olisi parempi mieli, jos voisi syyttää ulkopuolisia<br />
tästä pelleilystä. Onko syyllinen tiedekunta? Ei ainakaan<br />
omasta mielestään: yliopisto antaa liian vähän rahaa.<br />
Jos rahaa tulee prosentti enemmän, niin vuokriin ja palkantarkistuksiin<br />
menee kolme prosenttia enemmän.<br />
Onko syyllinen yliopisto? Ei ainakaan omasta mielestään:<br />
paljon järkeviä kohteita, mutta liian vähän rahaa opetusministeriöstä.<br />
Onko syyllinen OPM? Ei ainakaan omasta<br />
mielestään: ovathan yliopistot itse hyväksyneet rahanjaon<br />
pohjana olevat kriteerit.<br />
Vastuu häviää jonnekin päättäjien selityksien koukeroihin.<br />
Koska kukaan ei ole vastuussa, ruohonjuuritaso<br />
pannaan likaisen työn tekijäksi ja kärsimään seuraukset.<br />
Ainakin yksi syyllinen löytyy: rönsyt! Yhtä mittaa<br />
voimme lukea erinäisistä kehityshankkeista, jotka nähdään<br />
pakottavan tärkeiksi tulevaisuudelle erityisesti nyt<br />
kun yhteiskunnallinen vaikuttaminen luetaan yliopiston<br />
perustehtäviin. (Mihinkähän kategoriaan luetaan nuo yliopiston<br />
vanhat perustehtävät, tutkimus ja opetus?).<br />
Koska rahat jaetaan yhdestä pussista, päältä otetaan<br />
ensin kehityshankkeiden tuki ja sitten katsotaan, mitä<br />
riittää perustoimintoihin. Tämä kaikki tehdään tavalla,<br />
jossa oikea käsi kieltäytyy näkemästä, mitä vasen käsi tekee.<br />
Jokaiselle näkevälle lienee kuitenkin selvää, että<br />
päättäjät ovat pahasti kallellaan muodikkaiden kehityshankkeiden<br />
suuntaan ja tarkoituksellisesti jättävät perustehtävät<br />
kitumaan riittämättömien rahojen varassa.<br />
Tässä tilanteessa pitäisi sitten mennä uuteen palkkausjärjestelmään,<br />
jossa kuitenkaan kenenkään palkka ei<br />
laskisi. Toisin sanoen, tarvitaan entistä enemmän rahaa.<br />
Sinänsä minulla ei ole suuria intohimoja uudesta järjestelmästä,<br />
mutta nykytilanteessa suhtaudun siihen hyvin<br />
negatiivisesti.<br />
Niin kauan kun tietoinen alibudjetointi jatkuu, en tee<br />
yhtään liikettä uuden palkkausjärjestelmän eteen. Jos siihen<br />
kuitenkin pakotetaan, heitän arpaa. Sekin on reilumpaa kuin<br />
tämä jatkuva ruohonjuuritason oikeuksien polkeminen.<br />
PS. Koska rahat eivät riitä, olemme ideoimassa rahasampoa:<br />
tulevaisuudessa aloitan luennot huomauksella<br />
”This lecture is sponsored by the following drug companies”.<br />
Myymme mainostilaa luentomateriaaliin.<br />
AKTUUMI<br />
15
Uutta tietoa syvältä maankuoren<br />
rakenteista<br />
FIRE jyrää Lapin<br />
teillä<br />
Suomalaista kallioperää luotaava<br />
syväseisminen tutkimus<br />
FIRE on yksi merkittävimmistä<br />
hankkeista, joihin <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
geotieteiden laitos on<br />
osallistunut.<br />
M aaperän rakenteita tutkiva FIRE-hanke<br />
on edennyt Lappiin. Hankkeen neljännen,<br />
600 kilometriä pitkän luotauslinjan<br />
seismiset mittaukset aloitettiin Ranualla<br />
maaliskuun alkupäivinä ja matkaa jatketaan<br />
Rovaniemen, Rovaniemen maalaiskunnan<br />
ja Kittilän kautta Inarin Näätämöön,<br />
minne tullaan aikataulun mukaisesti kesäheinäkuussa.<br />
Mittaukset aloitettiin vuonna 2001.<br />
Ennen FIREn pohjoisinta ja viimeistä linjaa<br />
on mittauksia tehty kolmella eteläisellä<br />
linjalla, jotka halkovat Suomea Keuruulta<br />
Kuhmoon ja Vantaalle sekä Ilomantsista<br />
Kokkolaan.<br />
Mittauskalusto on järeää tekoa. Lapin<br />
teillä kulkijoiden huomion kiinnittää raskas<br />
erikoiskalusto luotausautoineen. Viisi<br />
Ural-merkkistä venäläistä kuorma-autoa<br />
kulkee hitaasti, pysähtyy sadan metrin välein<br />
ja jatkaa taas matkaa. Tällä vauhdilla<br />
matka edistyy vain kuutisen kilometriä<br />
päivässä.<br />
Tutkimusautot kulkevat 50 metrin letkassa<br />
pitkin maanteitä, sillä maastossa näitä<br />
mittauksia ei voida tehdä kaluston koon<br />
ja painon vuoksi. Asutustakaan ei häiritä,<br />
sillä tärisevä autokolonna ei tule sataa<br />
metriä lähemmäksi asuintaloja.<br />
Tähän mennessä mittauskolonna on<br />
kulkenut Suomen teillä yli 1200 kilometriä.<br />
Lopullinen matkamittarin lukema<br />
hankkeen päättyessä on 1800 kilometriä.<br />
Rahoitustapa keksittiin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopistossa<br />
FIRE eli Finnish Reflection Experiment<br />
on yksi maamme kaikkien aikojen suurimpia<br />
geotieteellisiä tutkimushankkeita.<br />
Vastaavia syväseismisiä tutkimuksia on<br />
tehty aikaisemmin Yhdysvalloissa, Kanadassa,<br />
Australiassa ja Venäjällä ja Suomessakin,<br />
mutta vain merialueilla.<br />
Mittauksilla suomalais-venäläinen<br />
tutkimusryhmä kartoittaa Suomen maaperää<br />
50–60 kilometrin syvyyteen asti.<br />
”Hankkeessa selvitetään, millaisia<br />
geologisia vaiheita kallioperämme on käynyt<br />
läpi, ja siinä työssä ainoat keinot, joilla<br />
saadaan tietoa tarpeeksi syvältä, ovat geofysikaaliset<br />
luotaukset”, professori Sven-<br />
Erik Hjelt <strong>Oulu</strong>n yliopiston geotieteiden<br />
laitoksesta sanoo.<br />
Asialla ovat <strong>Oulu</strong>n yliopiston geotieteiden<br />
laitos, Helsingin yliopiston seismologian<br />
laitos ja Sodankylän geofysiikan<br />
observatorio. Työn on tilannut Geologian<br />
tutkimuskeskus. Seismisinä urakoitsijoina<br />
toimivat eli käytännön työn tekevät ve-<br />
16<br />
AKTUUMI
Ural-autokolonna on vaikuttava näky Lapin maanteillä. Autojen lavalla olevat vibraattorikoneistot on suojattu<br />
kylmyydeltä. Tässä kalusto matkaa Ranuan Palovaaran tiellä.<br />
J UKKA Y LINIEMI<br />
näläiset valtionyritykset Spetsgeofizika ja<br />
Machinoexpert. Hanketta varten venäläiset<br />
ovat tuoneet mukanaan 60 työntekijää<br />
ja huippulaatua olevat erikoislaitteistonsa.<br />
Suomalaiset vastaavat mittausten<br />
suunnittelusta, ohjauksesta, järjestelyistä<br />
ja tulosten tieteellisestä tulkinnasta. Kun<br />
mittausaineisto on kasassa, se käsitellään<br />
alustavasti Moskovassa, mistä se tulee takaisin<br />
Suomeen ja jatkokäsittelyyn Helsingin<br />
yliopiston seismologian laitokseen.<br />
Suomalaisen konsortion osapuolet saavat<br />
aineiston käyttöönsä varsinaista tulkintaa<br />
ja jatkotutkimuksia varten.<br />
Venäläiset ovat mukana ainutlaatuisen<br />
rahoituskuvion kautta: osallistumalla<br />
hankkeeseen he maksavat Neuvostoliiton<br />
aikaista velkaansa Suomelle. FIREn kustannukset<br />
ovat 17 miljoonaa euroa, josta<br />
venäläisten osuus on 14 miljoonaa.<br />
FIREn rahoitustapaa on voitu soveltaa<br />
muidenkin alojen tutkimushankkeisiin.<br />
Aloite hankkeen rahoittamisesta velan<br />
hoitona tuli <strong>Oulu</strong>n yliopiston luonnontieteellisen<br />
tiedekunnan entiseltä dekaanilta<br />
Erkki Rahkamaalta ja rehtori Lauri<br />
Lajuselta.<br />
Maankuoresta löytynyt<br />
uudenlaisia rakenteita<br />
FIREssä tutkimustapana on heijastusluotaus,<br />
joka on eräänlaista kaikuluotausta:<br />
maanpinnalta lähetetään täristämällä<br />
värähdyssignaaleja maan sisään ja tutkitaan<br />
niiden heijastumista takaisin maankuoresta.<br />
Mittauksen lopputuloksena kallioperästä<br />
saadaan yksityiskohtainen poikkileikkauskuva.<br />
Signaalit lähtevät raskastekoisista<br />
kuorma-autoista, joihin on rakennettu<br />
erikoislaatuiset jalustat. Auto nousee jalustan<br />
varaan, lavalla oleva laitteisto käynnistää<br />
tärinän ja toistaa sen kahdeksan kertaa.<br />
Sadan metrin päässä kolonna tekee saman<br />
toistamiseen. Pienet tärähdysmittarit,<br />
geofonit, mittaavat heijastuksia.<br />
Ja kaikki tämä rekisteröityy pitkille<br />
paperiliuskoille, joiden tulkinnassa riittää<br />
työtä vuosikausiksi; aineisto vapautuu<br />
kaikkien tutkijodien käyttöön vuonna<br />
2009.<br />
Alustavia tuloksia on kuitenkin jo saatu,<br />
ja mikä kutkuttavinta, ne antavat aivan<br />
uutta tietoa Suomen maaperän rakenteesta<br />
ja kumoavat vanhaa. ”Rakenteet ovat<br />
todellakin erilaisia kuin tähän asti on luultu.<br />
Maankuorihan muodostuu laatoista,<br />
jotka ovat jatkuvassa liikkeessä. Laattojen<br />
törmätessä toisiinsa ne taipuvat, lohkeilevat<br />
ja limittyvät. Törmäyslinjat näkyvät heijastuskuvissa<br />
monimutkaisempina kuin<br />
ennen arveltiin. Paikoin näyttää siltä, että<br />
AKTUUMI<br />
17
laatat ovat pilkkoutuneet ja menneet eri<br />
tavoin sikin sokin”, Sven-Erik Hjelt selvittää.<br />
Nämä törmäykset Suomen kallioperässä<br />
ovat tapahtuneet 1,6–1,9 miljardia<br />
vuotta sitten.<br />
Hjelt muistuttaa myös siitä tosiasiasta,<br />
että jos halutaan päästä tutkimaan syvälle<br />
maan sisään, on tunnettava ensin maan<br />
pintakerrokset.<br />
Syväseismisin menetelmin voidaan<br />
tutkia jopa 80 kilometrin syvyydessä sijaitsevan<br />
maankuorta seuraavan kerroksen<br />
eli vaipan yläosia. ”Onneksi Suomessa ja<br />
<strong>Oulu</strong>ssa on pitkään tehty työtä pintaosien<br />
mallintamisen parissa. Tästä ja tietotekniikan<br />
kehityksestä on suuri apu uusien luotaustulosten<br />
tulkitsemisessa ”, hän kiittelee.<br />
Luotauslinjat ylittävät monia<br />
merkittäviä esiintymiä<br />
FIRE-hankkeelta odotetaan paljon muutakin<br />
kuin mullistavia tietoja maankuoren<br />
muodostumisesta. On puhuttu malmin ja<br />
muiden arvometallien löytymisestä ja sitä<br />
kautta päädytty uumoilemaan kaivostoiminnan<br />
aloittamista.<br />
Sven-Erik Hjelt korostaa, että FIREhanke<br />
on perustutkimusta. ”Tutkimusmenetelmä<br />
on alunperin kehitetty öljynetsintään.<br />
Seismisillä mittauksilla ei kuitenkaan<br />
voi suoraan paikantaa öljyesiintymiä,<br />
vaan geologien on osattava mittauksista<br />
löydettyjen maankuoren rakenteiden perusteella<br />
tulkita, mistä öljyä löytyy. Malminetsinnässä<br />
toimii sama periaate. Tutkimuslinjoilla<br />
ei paikanneta malmia, vaan<br />
hahmottamalla paremmin geologisia rakenteita<br />
voidaan kohdentaa tarkemmin<br />
myös arvometallien etsintää.”<br />
Perustutkimuksesta kaivostoiminnan<br />
aloittamiseen kuluu Hjeltin mukaan hyvinkin<br />
vähintään 10–15 vuotta. Maankuoren<br />
rakenteet vihjaavat, missä ja miten<br />
malmien syntyprosessit ovat tapahtuneet<br />
ja malmin etsintä on kohdistettava sinne.<br />
”Sitkeä ja määrätietoinen työ johtaa aikanaan<br />
tuottavaan kaivostoimintaan”, hän sanoo<br />
luottavaisesti.<br />
Geologian tutkimuskeskus odottaakin<br />
mielenkiintoisimpia tutkimustuloksia<br />
juuri Lapin luotauslinjalta. Lapissa tutkimuslinja<br />
menee muun muassa kolmen<br />
merkittävän vyöhykkeen yli. Luotauslinjat<br />
ylittävät myös Lapin tunnettuja malmivyöhykkeitä<br />
ja antavat siten tietoa niiden<br />
synnystä. Tutkimuslinjat kulkevat myös<br />
arvokkaiden kulta- ja platinaesiintymien<br />
läheisyydestä. (AMR)<br />
Kartassa näkyvät FIRE-hankkeen<br />
seismiset luotauslinjat. Linja 1:n mittaukset<br />
on tehty vuosina 2001–2002 ja<br />
linjojen 2 ja 3 vuonna 2002. Maaliskuussa<br />
linjalla 4 aloitetut mittaukset saadaan<br />
päätökseen ensi kesän aikana.<br />
18<br />
AKTUUMI
Seismologi pääsee ytimeen<br />
FIRE-hanke on seismologi Jukka Yliniemen<br />
työuran viimeinen suuri projekti ennen<br />
eläkkeelle jäämistä. Itse asiassa ilman<br />
FIREä Yliniemi olisi jo Tervolan mökillä<br />
viettämässä ansaittuja vapaaherran päiviä.<br />
”Kun mahdottomana pidetty FIRE vihdoin<br />
ja viimein toteutui, niin pitihän siihen<br />
mukaan päästä”, Yliniemi kertoo.<br />
Yliniemi on Sodankylän geofysiikan<br />
observatorion edustajana mukana FIREn<br />
johtoryhmässä ja osallistuu aktiivisesti<br />
maastotöihin.<br />
Tieteellinen uteliaisuus on kannustanut<br />
Yliniemeä jo reippaasti yli 40 vuotta.<br />
Hän on virkaiältään yksi vanhimmista <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopiston työntekijöistä.<br />
Jukka Yliniemi on ollut ikänsä kiinnostunut<br />
luonnosta. Tulevasta urasta antoi<br />
mahdollisia viitteitä jo ylioppilasaine, jonka<br />
hän kirjoitti 1960 Agadirissa sattuneesta<br />
maanjäristyksestä.<br />
Yliniemi hakeutui <strong>Oulu</strong>n yliopistoon<br />
opiskelemaan fysiikkaa 1961. Kun aineyhdistelmään<br />
kuului myös geofysiikkaa,<br />
luonteva yhteys opiskelun ja luontoharrastuksen<br />
välille löytyi.<br />
Geofysiikka on kansainvälistä<br />
Jukka Yliniemi tuntee niin Suomen kuin<br />
itäisen Euroopankin maaperän kuin omat<br />
taskunsa. Hän on osallistunut moniin vuoden<br />
1981 jälkeen tehtyihin kansainvälisiin<br />
seismisiin taittoaaltoluotauksiin Välimereltä<br />
Jäämerelle. Niiden avulla saadaan<br />
tietoa maankuoren litosfäärin rakenteesta,<br />
jonka tutkimus on geofysiikan painopistealue<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopistossa.<br />
Erityisen tiivistä on ollut yhteistyö<br />
puolalaisten tutkijoiden kanssa, minkä on<br />
mahdollistanut Suomen Akatemian tutkijanvaihtosopimukset.<br />
Yliniemi laskeekin,<br />
että hän on oleskellut Puolassa toista<br />
vuotta, jos kaikki matkat 22 vuoden ajalta<br />
ynnättäisiin. Ensi kesänä hän menee jälleen<br />
kuukaudeksi Puolaan lounaassa sijaitsevan<br />
Sudettesin alueelle.<br />
Kiinnostavaksi alueen tekee sen nuori<br />
maaperä, jossa sedimenttikerrosta saattaa<br />
olla jopa yli 10 kilometriä, kun Suomessa<br />
sitä ei ole lainkaan tai vain hieman Pohjanlahden<br />
rannikkoalueella. Puola on Yliniemen<br />
mukaan yksi kiinnostavimmista alueista<br />
Euroopassa, sillä sen halki kulkee<br />
yksi Euroopan merkittävimmistä siirrosvyöhykkeistä,<br />
joka erottaa toisistaan kaksi<br />
iältään ja rakenteeltaan hyvin erilaista kallioperää.<br />
”Ensi kesän jälkeen tunnen Puolan<br />
läpikotaisin myös 60 kilometrin syvyydeltä”,<br />
hän naurahtaa.<br />
Muutoinkin Yliniemi on päässyt hedelmälliseen<br />
yhteistyöhön eurooppalaisen<br />
seismologi- ja geofyysikkojoukon<br />
kanssa. Euroopan tiedesäätiön sateenvarjon<br />
alle perustettiin viime vuosikymmenellä<br />
EUROPROBE-hanke, jonka yhtenä<br />
tarkoituksena oli lähentää Itä- ja Länsi-<br />
Euroopan tutkijoita toisiinsa.<br />
Monet yhteiset tutkimushankkeet,<br />
kuten Suomessa toteutettu SVEKALAP-<br />
KO-hanke ja Etelä-Ruotsista Ukrainaan<br />
ulottuva EUROBRIDGE kasvattavat kansainvälistä<br />
yhteistyötä. Vuonna 1997 loppuneista<br />
EUROBRIDGEn kenttätöistä<br />
odotetaan lähiaikoina myös viimeistä julkaisua<br />
Ukrainan kiolven rakenteesta.<br />
Puolan lisäksi Yliniemi on tehnyt maaperämittauksia<br />
Liettuassa, Valko-Venäjällä,<br />
Ukrainassa, Italiassa, Saksassa ja Itävallassa.<br />
”Osallistuminen eri-ikäisten kallioperien<br />
rakennetutkimuksiin auttaa ymmärtämään<br />
myös oman kallioperämme<br />
rakenteita ja kehitystä. Esimerkiksi Alppien<br />
alueella tapahtuu tänään samat geologiset<br />
prosessit, jotka tapahtuivat meillä<br />
kauan sitten”, Yliniemi kertoo.<br />
Nuoruusvuosien<br />
luontokerho kokoontuu<br />
Kun FIRE-hankkeen kenttätyöt saadaan<br />
päätökseen tulevana kesänä, myös Jukka<br />
A NNA-MARIA RAUDASKOSKI<br />
Yliopiston työhuoneessaan Jukka<br />
Yliniemi tulkitsee muun muassa rekisteröintiyhdistelmiä,<br />
jotka kuvaavat<br />
maankuoren rakennetta kahdessa<br />
ulottuvuudessa välillä Vartius–Kivijärvi.<br />
Yliniemi on valmis jättämään tutkimustyön<br />
ja yliopiston. Työhuonettaan hän ei<br />
heti ensi keväänä jätä, vaan haluaa säilyttää<br />
sen, kunnes kesken olevat kansainväliset<br />
työt ovat valmistuneet. Samalla vapaalle<br />
siirtyminen sujuisi niin sanotusti pehmeän<br />
laskun merkeissä.<br />
Työ on ollut Yliniemelle myös harrastus.<br />
Illat ovat venähtäneet pitkiksi työhuoneessa,<br />
kesälomistakin on jäänyt puolet<br />
pitämättä, koska maastotyöt tehdään<br />
yleensä kesäisin. Lähipiiri kuvaileekin Yliniemeä<br />
aikaansaavaksi käytännön tekijäksi,<br />
jolle maastotyöt ovat mieluisia.<br />
Eläkepäivillä seismiset mittaukset<br />
saattavat vaihtua sukututkimukseen,<br />
unohduksissa olleeseen luontoharrastukseen<br />
tai kesämökkeilyyn.<br />
Jukka Yliniemi odottaa innokkaasti<br />
ensi kesää, jolloin yli 40 vuotta sitten viimeksi<br />
koolla ollut Rovaniemen yhteislyseon<br />
luontokerhon Thulen lintuharrastajata<br />
palaavat jälleen yhteen. ”Ehkäpä alan<br />
taas bongailla lintuja”, hän virnistää.<br />
(AMR)<br />
AKTUUMI<br />
19
V I R K A A N A S T U J A I S E T 1 0 . 4 . 2 0 0 3<br />
Ihmisen ja eläinten<br />
ympäristölle<br />
tuntijoita<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston huhtikuisissa<br />
professoreiden virkaanastujaisissa<br />
kuultiin kolme esitelmää.<br />
Nimitetyt professorit lisäävät<br />
osaltaan tietoutta kaavoituksen<br />
tulevaisuudesta, yritysten<br />
informaatio- ja pääomavirtojen<br />
suuntaamisesta ja eläinten<br />
sopeutumisesta erilaisiin oloihin.<br />
Yhdyskuntasuunnittelun<br />
professori<br />
Helka-Liisa Hentilä:<br />
Yhdyskuntasuunnittelun<br />
haasteita<br />
Yhdyskuntasuunnittelu on erilaisten yhdyskuntien<br />
ja alueiden toimintojen mitoitukseen,<br />
sijoitteluun ja niiden välisiin yhteystarpeisiin<br />
liittyvää suunnittelua. Esitelmässään<br />
Hentilä käsitteli neljän eri tarkastelunäkökulman<br />
(tekijät, tilat, tulkinta<br />
ja tuottaminen) kautta niitä haasteita, joita<br />
yhdyskuntasuunnittelun toimintaympäristön<br />
muutos aiheuttaa yhdyskuntasuunnittelun<br />
toimintatavoille, koulutukselle ja<br />
tutkimukselle.<br />
Jo nyt näkyy merkkejä siitä, että kun<br />
kaavoitustoimen arkkitehdit jäävät eläkkeelle,<br />
ainakin pienemmille paikkakunnille<br />
on vaikea löytää kokeneita seuraajia.<br />
Mistä löytyy se sisukas nuori kaavoittaja,<br />
joka viitsii tänä omia valintoja ja yksilöllisiä<br />
arvoja korostavana aikana lähteä työhön,<br />
jonka julkisuuskuvaan kuuluu resurssipula,<br />
hyviä suunnitelmia vesittävät lehmänkaupat<br />
ja konfliktit sekä erilaisten intressitahojen<br />
ja päättäjien jatkuva valitus siitä,<br />
että kaavoitus kestää liian kauan?<br />
Yhdyskuntien muutos ei suinkaan aina<br />
merkitse ulospäin suuntautuvaa kasvua,<br />
vaan entistä useammin paikoillaan uusiutumista,<br />
tihentymistä tai kutistumista.<br />
Kyetäksemme ymmärtämään ja ohjaamaan<br />
näiden jälkiteollisten kudelmien<br />
muutosta, meidän täytyy ottaa kaupunkikuvaa<br />
ja kaupunkitilan muotoa painottavien<br />
ohjausvälineiden rinnalle uudenlaisia<br />
paikkojen ominaislaatua kuvaavia strategisia<br />
työkaluja ja typologisointeja. Niitä voivat<br />
esimerkiksi olla eri alueiden ja paikkojen<br />
identiteettimerkityksiin, rytmeihin ja<br />
jopa niiden imagoon perustuvat välineet.<br />
Asukkaiden ja muiden ympäristön<br />
käyttäjien asenteiden selvittämisen avulla<br />
on mahdollista saada kiinnostavaa ja hyödyllistä<br />
aineistoa esimerkiksi siitä, mitkä<br />
paikat koetaan kauniiksi tai kehittämistä<br />
kaipaaviksi.<br />
Eläintieteen professori<br />
Esa Hohtola:<br />
Eläinfysiologia keskeinen<br />
sopeutumisen tutkimuksessa<br />
Elävien organismien rakenteessa ja toiminnassa<br />
on monimutkaisuuden lisäksi<br />
hallitsevana piirteenä hierarkkisuus eli<br />
toimintojen monitasoisuus. Klassinen esimerkki<br />
tästä on jatkumo molekyylit-solut-organismit-populaatiot-ekosysteemit.<br />
Hierarkkisuudesta johtuen myös<br />
eläinten sopeutumisen tutkimus edellyt-<br />
20<br />
AKTUUMI
Professorit Esa Hohtola, Helka-Liisa<br />
Hentilä ja Jari Juga pitivät virkaanastujaisesitelmänsä<br />
huhtikuun 10. päivänä<br />
pidetyssä juhlallisessa tilaisuudessa.<br />
tää monitasoista lähestymistapaa.<br />
Fysiologian tutkimuskohteena ovat<br />
perinteisesti jatkumon keskivaiheilla olevat<br />
solut ja organismit.<br />
Eläinten sopeutumisen tutkimuksessa<br />
on fysiologialla myös pitkä perinne,<br />
ovathan monet sopeutumiksi käsitetyt<br />
eläinten piirteet luonteeltaan fysiologisia.<br />
Esimerkeiksi sopivat elämän siirtyminen<br />
vedestä maalle, lentotaito, tasalämpöisyys<br />
ja eri aistien toiminta.<br />
Fysiologit ovat samoin lähes koko<br />
1900-luvun tutkineet erilaisia ei-perinnöllisiä<br />
sopeutumia, joita yleisesti kutsutaan<br />
termillä akklimatisaatio. Myös populaatioiden<br />
paikallinen adaptaatio, joka perustuu<br />
geneettisiin eroihin, on eläinfysiologien<br />
perinteinen tutkimuskohde.<br />
Sopeutumisen eli adaptaation käsite<br />
on evoluutiobiologisesti ongelmallinen.<br />
Se, että eläin käyttää jotakin rakennetta tai<br />
toimintaa tiettyyn tehtävään ei välttämättä<br />
osoita, että se on alun perin syntynyt sopeutumana<br />
juuri siihen.<br />
Tasalämpöisten eläinten levinneisyys<br />
on hyvä esimerkki. Suomen leveysasteilla<br />
tasalämpöisten eläinten lajimäärä on suhteessa<br />
muihin maaselkärankaisiin paljon<br />
suurempi kuin etelämpänä, minkä voisi<br />
väittää ilmentävän sopeutumista ”pohjoisiin<br />
oloihin”.<br />
Tutkimusten mukaan tasalämpöisyys<br />
kuitenkin kehittyi lintujen ja nisäkkäiden<br />
evoluution alkuaikoina varsin lauhkeissa<br />
ja tasaisissa ilmasto-oloissa eikä sopeutumana<br />
ankariin vuodenaikaisvaihteluihin.<br />
Logistiikan professori<br />
Jari Juga:<br />
Tie auki logistiikan<br />
osaamiselle<br />
Logistiikalla tarkoitetaan yritysten materiaalivirtojen<br />
sekä niihin liittyvien informaatio-<br />
ja pääomavirtojen suunnittelua,<br />
ohjausta ja valvontaa raaka-ainelähteeltä<br />
asiakkaalle. Samansuuntaisia uudempia<br />
käsitteitä ovat toimitusketjun tai kysyntäketjun<br />
sekä arvoketjujen tai arvoverkkojen<br />
hallinta.<br />
Logistiikkaan voidaan liittää myös laajempi<br />
yhteiskunnallinen näkökulma,<br />
makrologistiikka. Tällöin tarkastelun kohteena<br />
ovat tavara- ja liikennevirrat sekä liikenne-<br />
ja viestintäinfrastruktuurin kehittäminen.<br />
Ajankohtaisia teemoja ovat<br />
muun muassa väylien investointien ja<br />
kunnossapidon rahoitusmallit, liikenteen<br />
hinnoittelun kysymykset sekä liikenteen<br />
palvelutason turvaaminen eri puolilla<br />
maata.<br />
Logistiikan opetuksen ja tutkimuksen<br />
kenttä on hyvin laaja ja kompleksinen. Toimintojen<br />
ja ilmiöiden vuorovaikutussuhteet<br />
ja riippuvuudet ovat usein vaikeaselkoisia.Yksittäinen<br />
yritys saattaa optimoida<br />
L IISA SALMELA<br />
omia varastojaan tai kuljetuksiaan, mutta<br />
koko toimitusketjun näkökulmasta materiaalivirrat<br />
eivät kuitenkaan toimi parhaalla<br />
mahdollisella tavalla.<br />
Yhteistyö, työnjako ja verkostoituminen<br />
kuuluvat logistiikan kuten muidenkin<br />
yritystoiminnan osa-alueiden keskeisiin<br />
teemoihin.<br />
Toimitusprosessien kehittäminen perustuu<br />
nykyisin vahvasti tiedon hallintaan;<br />
tiedon omistaja kontrolloi materiaalivirtoja,<br />
kun perinteisesti tilanne on ollut<br />
päinvastainen. Tieto- ja kommunikaatioteknologian<br />
nopea kehitys tuo jatkuvasti<br />
uusia käsitteitä ja malleja logistiikan alalle<br />
ja luo samalla myös osaamistarpeita, joiden<br />
seuraaminen ja ennakointi on vaikeaa.<br />
Laaja-alaisuudesta ja nopeasta kehityksestä<br />
huolimatta logistiikan opetuksessa<br />
on kiinnitettävä erityistä huomiota perusasioiden<br />
hallintaan.<br />
AKTUUMI<br />
21
M I N N A P E L T O L A<br />
Yliopisto ja oikea elämä<br />
Pikkuinen opiskelija istuu laitoksen kirjastossa keskellä<br />
tenttikirjojen ja artikkelien auraa. Teksteissä ulkopuolinen<br />
maailma irvistää tutkijoille: ”Te pyöritte vain siellä<br />
norsunluutornissanne!” Ulkopuolisten mielestä akateemisten<br />
pitäisi käydä tornistaan kokeilemassa, miten yhteiskunnallisen<br />
vallan ja median teoriat oikeassa elämässä<br />
toimivat. ”Ei sellaisten pyörittelyyn riitä aika eikä maalaisjärki;<br />
kiire ja kilpailu sanelevat oikean elämän lait.”<br />
Opiskelija ei huomaa tornia. Ulkopuolisen maailman toimijat<br />
ovat todellisen viisauden kadottaneita, rahanahneita<br />
alhaisimpien viettien tyydyttäjiä.<br />
Opiskelija siirtyy työelämään. Hän kirjoittaa monta<br />
uutisjuttua paikallisesta palokunnasta, muttei muista<br />
tarkkailla, pitääkö hänen tyylinsä yllä yhteiskunnan hegemoniaa<br />
(pysyvätkö valtaapitävät vallassa, marginaaliset<br />
marginaalissa). Otsikko oli napakka ja juttu mahtui sivulle!<br />
Ihmiset työelämästä kysyvät, että mistäs gradun teit.<br />
Opiskelija sanoo, että sanomalehtikriitikoiden musiikkiarvostelujen<br />
retorisista keinoista argumentaatioteorian<br />
pohjalta. Kuultuaan aiheen he hymähtävät ”jaa”. Silloin<br />
opiskelija tuntee itsensä toimittajana ja ihmisenä kertakaikkiseksi<br />
raakileeksi. Monet työelämässä olevat ihmiset<br />
eivät ole käyneet edes yliopistoa ja tietävät silti enemmän<br />
asioita. Jotkut ovat käyneet läpi avioeronkin. Opiskelijasta<br />
tuntuu, että hän on laskeutunut norsunluutornista.<br />
Muutaman kuukauden päästä entinen opiskelija ei<br />
enää muista, millaista tornissa oli. Se häämöttää jo kaukana,<br />
vaikka on lähimenneisyyttä. Hän naurahtaa, kun televisiouutisessa<br />
puhuu tutkija omasta laitoksesta. Se näyttää<br />
ihan muumiolta ja puhuu muumiojuttuja (jotain objektiivisuudesta).<br />
Oikea elämä on imaissut opiskelijan.<br />
Siellä täytyy porskuttaa lujaa, unohtaa todellinen viisaus,<br />
jotta pysyy mukana. Se pitäisi kertoa myös tutkijalle, ettei<br />
se turhaan näpertelisi tornihuoneistossaan.<br />
Eräänä päivänä vuosien jälkeen entiselle opiskelijalle<br />
käy kutsu. ”Tuletko yliopistoon, henkilökunnaksi?” Ehdotus<br />
hämmentää: hänkö, takaisin nuoruuden ja viisauden<br />
lähteille?! Hän lankeaa viettelykseen. Muutamassa<br />
päivässä hänen ympärilleen sukeutuu jotain samankaltaista<br />
kuin ennen; turvallista, mutta nyt vähän kolhoa.<br />
Hän ajaa päivittäin muurahaismaisessa jonossa ”kampukselle”,<br />
viettää kahdeksan tuntia neljännessä kerroksessa<br />
ja puhuu strategioista. Tohtoreita ja dosentteja<br />
pyörii laumoittain ympärillä ja läjittäin työpöydällä. Ääk,<br />
hänhän on tornissa! Samalla jostain nousee pauhinalla<br />
unohdettu himo: ensin teen lisensiaattityön, sitten väitöskirjan,<br />
sitten saan tohtorintittelin! Aamulla hänestä<br />
tuntuu kuitenkin hassulta ajatella itseään tohtorinhattu<br />
päässä. Tuore henkilökunnan jäsen on huolissaan. Yliopisto<br />
tekee hänestä hullun. Identiteettinsä hukannut<br />
analysoi ristiriitaiset tunteensa plus-miinus –analyysillä.<br />
Yliopiston miinukset:<br />
- Yliopisto on suojapaikka narsisteille, itseään muita<br />
älykkäämpänä pitäville ihmisille. Ihmeellisillä tutkimusaiheilla,<br />
kiemuraisella tekstillä ja ”kampuksella” voi tehdä<br />
eron muihin ihmisiin ja koko yhteiskuntaan. (Opiskelija<br />
luki laitoksella Bourdieuta.)<br />
- Väitöskirjan aloittaminen tarkoittaisi oikeasti sitä,<br />
että voisi useaksi vuodeksi koettaa paeta arjelta ja kompleksisilta<br />
ihmissuhteilta, ts. elämältä.<br />
- Vaikka kuinka yliopistossa asioita analysoisi, oikea<br />
elämä toimisi kuitenkin oman päänsä mukaan.<br />
Yliopiston plussat: ks. ed. kpl ja vaihda miinusmerkkien<br />
kohdalle plusmerkki!<br />
Vaikka analyysi on aukoton, henkilökunnan jäsen tuntee<br />
olonsa epämääräiseksi, ihan samoin kuin gradun valmistuttua.<br />
Eräänä päivänä, viikkojen kuluttua hänellä kuitenkin<br />
välkähtää, ja kirkkaasti. Ratkaisuhan ojennettiin hänelle jo<br />
ensimmäisenä päivänä käteen: kellokortti! Kortin avulla<br />
tornin vaikutusaika rajautuu: kun on tornissa, on kunnolla<br />
tornissa jalostuneiden parissa, oikealle elämälle<br />
rahvaan parissa jää kaikki rippeet. Kaksijakoinen identiteetti<br />
vaivannee yleisesti henkilökunta-vaiheen saavuttaneita,<br />
kun ovat kehittäneet tällaisen näppärän ratkaisun.<br />
Nykyinen henkilökunnan jäsen tuntee olonsa helpottuneeksi.<br />
Kymmenen vuoden painiskelulla yliopiston ja oikean<br />
elämän välimaastossa oli tarkoituksensa; näin täysinäisestä<br />
elämästä hän ei osannut edes uneksia!<br />
22<br />
AKTUUMI
aktuumit<br />
Kemian maisteriohjelmalla osaajia<br />
asiantuntijatehtäviin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston luonnontieteellisessä<br />
tiedekunnassa alkaa kemian<br />
maisteriohjelma. Kemian laitoksessa<br />
käynnistyvä maisteriohjelma on<br />
muodoltaan muuntokoulutusta kemian<br />
laboratorioalan ammattitutkinnon<br />
(kuten laborantti tai laboratorioanalyytikko)<br />
suorittaneille.<br />
Maisteriohjelmaan valittujen nimet<br />
ovat selvillä viimeistään 15. toukokuuta<br />
ja opinnot alkavat käytännössä<br />
syksyllä.<br />
Ohjelman tavoitteena on kouluttaa<br />
lisää osaavia kemistejä tutkimuslaitosten,<br />
yritysten ja korkeakoulujen<br />
asiantuntijatehtäviin. Kemistien<br />
työllisyystilanne on ollut hyvä, koska<br />
kemian osaamista tarvitaan hyvin<br />
monilla yhteiskunnan sektoreilla.<br />
K ALERVO OJUTKANGAS<br />
Joustavasti myös<br />
työn ohessa<br />
Kemian alan ammatti-, opisto- tai<br />
ammattikorkeakoulututkinnon suorittaneiden<br />
joukossa on runsaasti<br />
akateemisen loppututkinnon haluavia.<br />
“Heitä tulee vuosittain opiskelijoiksi<br />
myös normaalihaun kautta, ja<br />
nämä ammattitutkintotaustaiset<br />
ovat yleensä olleet hyvin motivoituneita<br />
ja menestykseltään opiskelijoiden<br />
parhaimmistoa”, kertoo professori<br />
Jouni Pursiainen.<br />
Maisteriohjelmassa pyritään<br />
myös löytämään joustavia ratkaisuja<br />
tutkinnon suorittamiselle työn<br />
ohessa.<br />
Ohjelmassa suoritetaan filosofian<br />
maisterin 160 opintoviikon laajui-<br />
Työskentelyä yliopiston epäorgaanisen kemian laboratoriossa.<br />
nen tutkinto. Laborantin ja muun laboratorioalan<br />
ammattitutkinnon<br />
suorittaneiden aiempia ammattiopintoja<br />
huomioidaan maisteriohjel-<br />
man opinnoissa.<br />
Tutkinnon tavoitesuorittamisaika<br />
on runsaat kolme vuotta. Koulutukseen<br />
otetaan 15 opiskelijaa.<br />
AKTUUMI<br />
23
aktuumit<br />
Logopedian koulutusohjelma turvaa<br />
puheterapiapalveluja <strong>Oulu</strong>n seudulla<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston puheterapeuttikoulutus<br />
on vastannut hyvin osaajien<br />
tarvetta <strong>Oulu</strong>n seudulla. Yliopiston<br />
logopedian koulutusohjelman<br />
opiskelijamääriä on kasvatettu viime<br />
vuosina 50 prosentilla, ja puheterapeuttien<br />
virat on saatu hyvin täytettyä<br />
<strong>Oulu</strong>ssa ja ympäristökunnissa.<br />
Muualla Suomessa monet puheterapeutin<br />
virat ovat olleet avoinna useiden<br />
vuosien ajan. Alueellisia puheterapiapalveluja<br />
täydentävät <strong>Oulu</strong>n<br />
seudulla yksityiset palveluntarjoajat.<br />
Lisäksi yliopiston logopedian<br />
opiskelijat tarjoavat laillistettujen puheterapeuttien<br />
ohjauksessa puheterapiaa.<br />
Opiskelijoiden asiakkaat ovat<br />
suurimmaksi osaksi lapsia, jotka käyvät<br />
terapiassa äännevirheiden, viivästyneen<br />
kielenkehityksen sekä lukemisen<br />
ja kirjoittamisen vaikeuksien<br />
vuoksi.<br />
Aikuisista suurimmat terapiaa<br />
saavat ryhmät ovat neurologiset ja<br />
äänihäiriöiset asiakkaat. Vuonna<br />
2002 logopedian ohjatuissa opiskelijaterapioissa<br />
puheterapiaa sai n. 120<br />
asiakasta, joille järjestettiin kaikkiaan<br />
n. 1800 terapiakertaa. Tämän lisäksi<br />
oululaisten puheterapeuteiksi valmistuvien<br />
opiskelijoiden loppuharjoittelussa<br />
toteutui eri puolella Suomea<br />
yli 2000 tutkimus- ja terapiakertaa.<br />
Puheterapiakoulutukseen sisältyy<br />
myös ennaltaehkäisevää toimintaa.<br />
Opiskelijat järjestävät päiväkodeissa<br />
kielenkehitystä tukevia, kymmenen<br />
kerran harjoitusjaksoja. Tällaiseen<br />
toimintaan <strong>Oulu</strong>n alueella<br />
osallistui vuonna 2002 n. 100 lasta.<br />
24<br />
A NNA-MARIA RAUDASKOSKI<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopistossa alkaa puheterapeuttien erikoistumiskoulutus.<br />
Koulutus antaa ammatillisen erikoispätevyyden lasten- ja aikuisneurologisten<br />
kommunikaatiohäiriöiden alalle. Puheterapeutti Anneli<br />
Yliherva työskentelee <strong>Oulu</strong>n yliopistosairaalan lasten ja nuorten<br />
klinikassa.<br />
Erikoistumiskoulutus vastaa<br />
erityispuheterapeuttien<br />
tarpeeseen<br />
Vuoden 2004 alussa <strong>Oulu</strong>n yliopistossa<br />
alkaa puheterapeuttien nelivuotinen<br />
erikoistumiskoulutus.<br />
Koulutus antaa ammatillisen erikoispätevyyden<br />
lasten- ja aikuisneurologisten<br />
kommunikaatiohäiriöiden<br />
alalle. Koulutus toteutetaan yhteistyössä<br />
Helsingin yliopiston kanssa.<br />
Erikoistumiskoulutukseen otetaan<br />
yhteensä 20 kyseisillä aloilla<br />
työskennellyttä puheterapeuttia.<br />
Erikoistumiskoulutus jatkuu vuonna<br />
2008, jolloin vuorossa ovat äänihäiriöt<br />
ja kuulovammaisuuteen liittyvät<br />
kommunikoinnin ongelmat.<br />
Erikoistumiskoulutuksesta val-<br />
AKTUUMI<br />
mistuneista odotetaan osan työllistyvän<br />
<strong>Oulu</strong>n seudulle.<br />
Logopedia on kommunikointihäiriöitä,<br />
niiden ennaltaehkäisyä ja kuntoutusta<br />
tutkiva tieteenala. <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopiston humanistiseen tiedekuntaan<br />
sijoittuva logopedian koulutusohjelma<br />
koostuu monitieteisistä<br />
teoreettisista ja kliinisistä opinnoista.<br />
Tutkinnon suorittaneet rekisteröidään<br />
Terveydenhuollon oikeusturvakeskuksessa<br />
laillistetuiksi puheterapeuteiksi.<br />
Logopedian koulutusohjelma on<br />
ollut <strong>Oulu</strong>n yliopistossa 21 vuotta ja<br />
siitä on valmistunut 273 puheterapeuttia.<br />
Lisäksi tohtorin tutkinnon<br />
logopedian alalta on suorittanut 6 ja<br />
lisensiaatin tutkinnon 5 henkilöä.
aktuumit<br />
Pohjois-Suomen korkeakouluille yhteinen strategia<br />
Osaava Pohjois-Suomi – korkeakoulujen<br />
alueellisen yhteistyön päälinjaukset<br />
-suunnitelman keskeinen tavoite on<br />
tiivistää pohjoisten korkeakoulujen<br />
yhteistyötä. Tarkoituksena on pyrkiä<br />
koko alueen kattavaan maakuntayliopisto/maakuntakorkeakoulumalliin,<br />
joka tarjoaa laadukkaat korkeimman<br />
opetuksen opiskelumahdollisuudet<br />
joustavasti ja tasapuolisesti koko alueen<br />
väestölle ja huomioi elinkeinoelämän<br />
tarpeet. Maakuntayliopisto/<br />
maakuntakorkeakoulumallia esitetään<br />
ensi vaiheessa sateenvarjohankkeena<br />
opetusministeriölle.<br />
Korkeakoulujen alueellista yhteistyötä<br />
koskevassa strategiassa<br />
ovat mukana <strong>Oulu</strong>n ja Lapin yliopistot<br />
sekä <strong>Oulu</strong>n seudun, Kajaanin,<br />
Keski-Pohjanmaan, Kemi-Tornion ja<br />
Rovaniemen ammattikorkeakoulut.<br />
Suunnitelman on laatinut näiden<br />
korkeakoulujen muodostama yhteistyöneuvottelukunta.<br />
Strategian<br />
taustalla on alueellista kehittämistä<br />
koskevan yhteiskunnallisen palvelutoiminnan<br />
tuleminen lakisääteiseksi<br />
tehtäväksi yliopistoille ja ammattikorkeakouluille.<br />
Strategian keskeisiä osa-alueita<br />
ovat aikuiskoulutus, innovaatiotoimintojen<br />
alueellinen kehittäminen,<br />
yrittäjyys sekä tieto- ja viestintäteknologian<br />
monipuolinen käyttö. Korkeakoulut<br />
pyrkivät tehostamaan<br />
koulutustarjontaa ja –yhteistyötä<br />
myös perustutkintokoulutuksessa,<br />
kehittämään ennakoinnin ja arvioinnin<br />
alueellisia toimintatapoja sekä lisäämään<br />
kulttuuris-humanistista<br />
osaamista. Huomiota kiinnitetään<br />
myös osaamisen johtamiseen.<br />
Lisää tutkimusta<br />
ja innovaatioita<br />
Vahva, kansainvälisesti suuntautunut<br />
koulutus-, tutkimus- ja kehittämistoiminta<br />
edistää keskeisesti osaamista.<br />
Tavoitteena on lisätä merkittävästi<br />
tutkimusta ja innovaatiotoimintaa<br />
Pohjois-Suomessa. Pohjois-Suomen<br />
tulevaisuusalojen ja perustoimialojen<br />
sekä hyvinvoinnin ja kulttuurin<br />
osaamisen vahvistamiseen suuntautunut<br />
innovaatioverkosto edistää<br />
toimintaympäristön globaalia kilpailukykyä,<br />
vetovoimaisuutta ja viihtyvyyttä.<br />
Pohjois-Suomen korkeakoulujen<br />
alueellisen yhteistyön strategiaa tullaan<br />
käyttämään hyväksi monien<br />
suunnitteluasiakirjojen täytäntöönpanossa.<br />
Tärkeimpiä näistä ovat yliopistojen<br />
ja ammattikorkeakoulujen<br />
toiminta- ja taloussuunnitelmat, tulossopimukset<br />
vuosille 2004–2006,<br />
maakuntasuunnitelmat, EU-rakennerahasto-ohjelmat<br />
ja yhteistyöasiakirjat<br />
sekä näihin liittyvät neuvotteluprosessit.<br />
Yksityiskohtaisemmin sitä hyödynnetään<br />
Pohjois-Suomen seutukuntakohtaisissa<br />
korkeakoulustrategioissa,<br />
aluekeskusohjelmissa ja osaamiskeskusohjelmissa.<br />
Strategian<br />
pohjalta laaditaan toimenpideohjelma<br />
ja se päivitetään määräajoin. Toimenpideohjelman<br />
toteutumisen arvioimiseksi<br />
laaditaan yhteiset alueellisen<br />
vaikuttavuuden arviointikriteerit<br />
sekä määritellään strategian onnistumisen<br />
varmistavat toimet.<br />
Yhteishankkeet<br />
Pohjois-<br />
Suomen<br />
painoaloilla<br />
Tulevaisuusalat:<br />
- tieto- ja viestintätekniikka<br />
- sisältö- ja mediatuotanto<br />
- biotekniikka ja muu bioala<br />
- hyvinvointipalvelut ja -teknologia<br />
- ympäristö ja kestävä kehitys<br />
- liiketoiminta, logistiikka ja yrittäjyys<br />
- humanistinen ja kulttuuriala, elämysteollisuus<br />
- kylmäteknologia ja muu pohjoinen<br />
osaaminen<br />
Perustoimialat:<br />
- matkailu, luontomatkailu<br />
- metalli- ja terästeollisuus<br />
- kemian teollisuus<br />
- metsäteollisuus ja mekaaninen<br />
puu<br />
- luonnonvara-ala ja kaivannaisteollisuus<br />
AKTUUMI<br />
25
aktuumit<br />
Filosofia ja matkailu<br />
tutkimustyön avartajina<br />
Joulun alla tietoliikennelaboratorion<br />
ja CWC:n työtoverit saivat suruviestin<br />
pitkäaikaisen ja pidetyn tutkijamme,<br />
tekniikan lisensiaatti Pekka<br />
Kunnarin äkillisestä menehtymisestä<br />
sairauskohtaukseen.<br />
Pekka Kunnari oli syntynyt ja<br />
viettänyt nuoruutensa Saarenkylässä<br />
Rovaniemen maalaiskunnassa ja<br />
valmistunut ylioppilaaksi Rovaniemen<br />
keskustan lukiosta 1978. Hän<br />
aloitti opiskelunsa sähkötekniikan<br />
osastolla 1979 ja valmistui diplomiinsinööriksi<br />
1987. Diplomityössään<br />
hän tutki rakennuksen sisäisen sähköverkon<br />
käyttömahdollisuuksia<br />
tiedonsiirtoon hajaspektritekniikkaa<br />
soveltaen.<br />
Hiljattain tuli ilmi, että Pekka oli jo<br />
lapsena osoittanut orastavia tutkijan<br />
merkkejä paneutumalla syvällisesti<br />
ympärillään oleviin ilmiöihin kyselemällä<br />
usein: ”miksi”, ”miksi ei”, ”mitä<br />
jos”. Hän ei myöskään ollut hyväksynyt<br />
huonosti perusteltuja vastauksia,<br />
mikä luonteenpiirre hänestä oli<br />
havaittavissa myöhemminkin. Oli<br />
luontevaa, että Pekka päätyi tutkijan<br />
uralle.<br />
Pekka liittyi tietoliikennelaboratorion<br />
hajaspektritutkimusryhmään<br />
ja oli sen ensimmäisiä tutkijoita. Pekka<br />
ryhtyi aluksi assistentin tehtävien<br />
ohessa ja myöhemmin päätoimisena<br />
tutkijana tutkimaan hajaspektrijärjestelmien<br />
koodisynkronointia ja<br />
sen ilmiöitä. Työtoverien keskuudessa<br />
Pekasta käytettiin tavallisesti tuttavallista<br />
lempinimeä Peku.<br />
Perusteellisuutensa vuoksi Pekka<br />
In memoriam<br />
tutkija Pekka Kunnari<br />
16.9.1959-14.12.2002<br />
löysikin alansa kirjallisuudesta mielenkiintoisia<br />
selvittämättömiä asioita.<br />
Pekka valmistui tekniikan lisensiaatiksi<br />
1994, minkä jälkeen hän toimi<br />
useita vuosia tietoliikennetekniikan<br />
määräaikaisena professorina ja apulaisprofessorina.<br />
Pekka oli tutkijauransa aikana<br />
mukana useissa projekteissa, joissa<br />
rahoittajina olivat puolustusvoimat,<br />
teollisuus ja TEKES. Hän oli omalta<br />
osaltaan vaikuttamassa hajaspekritekniikan<br />
tunnetuksi tulemiseen ja<br />
hyödyntämiseen tietoliikennealalla<br />
maassamme. Hän oli jo 1980-luvulla<br />
mukana luomassa yliopistoomme<br />
niitä ensimmäisiä teknologisen osaamisen<br />
ituja, joita sovelletaan tänä päivänä<br />
muun muassa kolmannen sukupolven<br />
UMTS-matkapuhelinjärjestelmässä<br />
ja puolustusvoimien tiedonsiirtojärjestelmissä.<br />
Viime vuosinaan Pekka oli tietoliikenteen<br />
kannalta poikkitieteellisesti<br />
kiinnostunut erityisesti puheen<br />
koodaukseen, tunnistamiseen ja siirtoon<br />
liittyvistä ilmiöistä vaikeissa toimintaympäristöissä,<br />
muun muassa<br />
sotilaslentäjien puheensiirron kehittämisestä,<br />
mistä hän on saanut tunnustusta<br />
ilmavoimien taholta.<br />
Pekan vaimolla Sarilla oli logopedina<br />
selvästi Pekan tutkimusta stimuloiva<br />
vaikutus. Perhe oli Pekalle<br />
tärkeä innoituksen ja onnellisuuden<br />
lähde. Hän kertoi usein mielellään<br />
tyttärensä Vilman kehityksestä ja<br />
omasta lapsuudenkodistaan.<br />
Pekan harrastuksia olivat musiikki,<br />
elokuvat ja matkailu. Hänellä oli<br />
myös huomattava DVD-elokuvien<br />
kokoelma. Matkailu oli kuitenkin harrastuksista<br />
tärkein ja avartavin, kuten<br />
hän kerran totesi. Pekka ehti elämänsä<br />
aikana tutustua kymmeniin<br />
eri maihin ja kulttuureihin. Lähinnä<br />
napa-alueet olivat käymättömiä paikkoja.<br />
Pekulta kannatti aina matkaa<br />
suunnitellessa kysyä neuvoa, sillä hänellä<br />
oli paljon kokemusperäistä oppaista<br />
löytymätöntä tietoa.<br />
Pekka oli jo opiskeluaikana kiinnostunut<br />
asioista laajemmin ja suoritti<br />
sähkötekniikan opiskelun ohella<br />
huomattavan määrän opintoja filosofian,<br />
kirjallisuuden ja matematiikan<br />
aloilta saadakseen asioihin laajempaa<br />
perspektiiviä.<br />
Laajan yleissivistyksensä ansiosta<br />
Pekka olikin innostava kumppani perusteellista<br />
keskustelua haluaville.<br />
Jäimme kaikki kaipaamaan Pekun positiivista<br />
elämänasennetta, vaatimattomuutta<br />
ja pyyteetöntä auttamisen<br />
halua.<br />
Kari Kärkkäinen<br />
Pentti Leppänen<br />
26<br />
AKTUUMI
aktuumit<br />
Saamelaiset opiskelemaan<br />
eri maanosiin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston saamen kielen ja kulttuurin instituutti<br />
Giellagas on aloittanut uuden maisteritason opinto- ja<br />
vaihto-ohjelman saamelaisille opiskelijoille. The World<br />
Indigenous Graduate Exchange Programme mahdollistaa<br />
sen, että <strong>Oulu</strong>n, Tromssan ja Uumajan yliopistojen<br />
saamelaisopiskelijat voivat opiskella yhdessä Kansasin<br />
yliopiston ja australialaisen Newcastlen yliopiston opiskelijoiden<br />
kanssa.<br />
Ohjelman tarkoituksena on kehittää vertailevaa ymmärrystä<br />
Yhdysvaltojen, Australian ja Euroopan Saamenmaan<br />
alkuperäiskansojen välille. Ensimmäiset opiskelijat<br />
aloittivat opintonsa <strong>Oulu</strong>ssa helmikuussa.<br />
Ohjelma sisältää myös opintomatkoja Norjaan Karasjoelle<br />
ja Ruotsiin Jokkmokkiin.<br />
Seuraavat opiskeluvaiheet ovat Kansasissa ja Newcastlessa<br />
syyskuussa ja vuoden 2004 tammikuussa.<br />
Huippugradulle sataa<br />
palkintoja<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston tietojenkäsittelytieteiden laitoksen<br />
opiskelijan Henrik Hedbergin pro gradu niittää palkintoja.<br />
Hedbergin työ, Hajautetun ohjelmistotarkastuksen<br />
tukeminen XML-teknologioilla, voitti Pohjois-Pohjanmaan<br />
Tietojenkäsittely-yhdistyksen stipendin parhaasta<br />
alan opinnäytetyöstä. Työ tuli myös jaetulle toiselle sijalle<br />
TietoEnatorin Telecom Scholarship -kilpailussa vuoden<br />
2002 parhaasta telekom-aiheisesta opinnäytetyöstä.<br />
Hedberg kehitti osana pro graduansa työkalun hajautettuun<br />
ohjelmistotarkastukseen. Hän sai tutkielmastaan<br />
korkeimman mahdollisen arvosanan.<br />
Gradun lähtökohtana oli tuoda parannuksia nykyisen<br />
ohjelmistotarkastuksen menetelmiin. Työssä on<br />
vahva teknologinen ote, vaikkakin tarkoituksena on tutkia<br />
ihmislähtöisen työn parantamista.<br />
Hedberg toimii yliopiston tietojenkäsittelytieteiden<br />
laitoksessa yliassistenttina ja jatkaa tutkimustaan väitöskirjaksi.<br />
Työkalun testaaminen ja kehittäminen yritysten<br />
kanssa muodostaa väitöskirjasta vahvan osan.<br />
TIIJJÄKKÖNÄÄ?<br />
Koonnut Liisa Salmela<br />
1. Missä laitoksessa toimii digitaalisen median tuotantoyksikkö DiVision?<br />
2. Ketkä saivat <strong>Oulu</strong>n Naisunionin Vuoden Sara <strong>2003</strong> -kunniamaininnan?<br />
3. Mikä on Korsu?<br />
4. Kuka on Kari Avikainen?<br />
5. Mitä eläimiä yliopiston eläintarhassa on eniten?<br />
6. Mikä on FinELib?<br />
7. Minkä henkilöstöryhmän määrä yliopistossa on kasvanut eniten vuoden 2002 aikana?<br />
8. Kuinka suuri on naisten osuus tutkijoista?<br />
9. Missä tiedekunnassa on nuorin henkilöstö?<br />
10. Montako päivää vuodessa <strong>Oulu</strong>n yliopistolainen on keskimäärin sairauslomalla?<br />
1. Tietojenkäsittelytieteiden laitoksella. 2. Naistutkijat Vappu Sunnari, Jenny Kangasvuo, Mervi Heikkinen ja Niina Kuorikoski. 3. Arkkitehtuurin osaston korjausrakentamisen<br />
laboratorio. 4. Yliopistopainon uusi painonpäällikkö. 5. Kotiloita. 6. Kansallinen elektroninen kirjasto. 7. Tutkijoiden. 8. 43 %. 9. Teknillisessä tiedekunnassa, keskiikä<br />
36,1 v. 10. 5,4 päivää.<br />
AKTUUMI<br />
27
NIMITYKSET<br />
Lääketieteen tohtori Marja-Leena<br />
Kortelainen on nimitetty 1.3.<strong>2003</strong><br />
alkaen <strong>Oulu</strong>n yliopiston oikeuslääketieteen<br />
professorin virkaan.<br />
Marja-Leena Kortelainen on syntynyt<br />
15.1.1958 Ylitorniolla ja tullut ylioppilaaksi<br />
1977 Ylitornion yhteiskoulusta. Hän<br />
valmistui lääketieteen lisensiaatiksi <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistosta 1983 ja väitteli lääketieteen<br />
tohtoriksi 1989 sekä suoritti oikeuslääketieteen<br />
erikoislääkärin tutkinnon 1989.<br />
Väitöskirjan aiheena oli alkoholin ja lääkeaineiden<br />
vaikutus kylmä- ja lämpöaltistuksessa<br />
ja niiden merkitys hypotermia- ja<br />
hypertermiakuolemissa.<br />
Kortelainen on työskennellyt <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistossa oikeuslääketieteen assistenttina<br />
1983-91 ja apulaisopettajana 1991-<br />
2002 sekä patologian assistenttina 1988.<br />
Lisäksi hän on työskennellyt terveyskeskuslääkärinä<br />
sekä kirurgian, syöpätautien<br />
ja psykiatrian apulaislääkärinä. Hän on<br />
myös hoitanut lääninoikeuslääkärille kuuluvia<br />
tehtäviä <strong>Oulu</strong>n, Lapin, Itä-Suomen<br />
ja Länsi-Suomen lääninhallituksissa ja<br />
työskennellyt vierailevana tutkijana Québecin<br />
Laval-yliopistossa Kanadassa 1991.<br />
Oikeuslääketieteen dosentiksi Kortelainen<br />
nimitettiin <strong>Oulu</strong>n yliopistoon 2000.<br />
Vuosina 2001-02 hän on hoitanut <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopiston oikeuslääketieteen professorin<br />
virkaa määräaikaisena.<br />
Marja-Leena Kortelaisen tutkimustyö<br />
on kohdistunut paleltumiskuolemiin ja<br />
ns. saunakuolemiin, joissa alkoholilla ja<br />
lääkeaineilla on usein merkittävä osuus.<br />
Erityisesti hypotermiakuolemissa joudutaan<br />
usein arvioimaan kylmäaltistuksen<br />
kestoa ja henkilön toimintakykyä sekä näihin<br />
vaikuttaneita tekijöitä. Kokeellisissa<br />
töissä ja ruumiinavausmateriaaliin perustuvissa<br />
tutkimuksissa Kortelainen on selvittänyt<br />
alkoholin ja lääkeaineiden vaikutuksia<br />
erilaisiin kylmästressin indikaattoreihin.<br />
Alkoholilla on lisäksi havaittu kylmään<br />
sopeutumiseen kohdistuvia vaikutuksia,<br />
joita on todettu muun muassa elimistön<br />
ruskeassa rasvakudoksessa. Ruskea<br />
rasva osallistuu myös kehon painon<br />
säätelyyn ja sitä on Kortelaisen ruumiinavausmateriaaliin<br />
perustuvassa tutkimuksessa<br />
todettu vähemmän niillä henkilöillä,<br />
joilla lihavuus on keskivartalolle painottuvaa<br />
ns. omenatyyppistä lihavuutta.<br />
Kortelainen on julkaissut useita tutkimuksia,<br />
jotka käsittelevät sydän-ja verisuonitautien<br />
varhaisvaiheen muutosten ja<br />
lihavuuden välisiä yhteyksiä. Nuorten ihmisten<br />
sepelvaltimomuutokset ovat vaikea-asteisempia<br />
niillä, joilla rasvakudosta<br />
on kertynyt keskivartalolle ja vatsaontelon<br />
sisälle. Miehillä tämän on todettu näkyvän<br />
ruumiinavausmateriaalissa jo alle<br />
20-vuotiaiden ikäryhmässä. Toisaalta naisilla<br />
on ennen vaihdevuosi-ikää todettujen<br />
sepelvaltimomuutosten vaikeusaste<br />
ruumiinavauksissa selvästi yhteydessä rasvan<br />
kertymiseen vyötärölle. Vaikeasti lihavilla<br />
ei puolestaan läheskään aina ole<br />
erityisen merkittävää sepelvaltimotautia,<br />
vaan äkkikuoleman taustalla on useammin<br />
sydämen liikakasvu.<br />
Lihavuutta sekä sydän-ja verisuonitautimuutoksia<br />
ja äkkikuolemia koskeva tutkimustyö<br />
kohdistuu tällä hetkellä nuoriin<br />
ja premenopausaali-iässä oleviin naisiin,<br />
joiden sepelvaltimotauti on harvinainen,<br />
mutta vaikeammin diagnosoitava ja huonommin<br />
tunnettu kuin miehillä. Tutkimusyhteistyö<br />
muiden tahojen kanssa on<br />
tuonut oikeuslääketieteeseen aivan uusia<br />
näkymiä koskien erityisesti molekyylibiologisten<br />
menetelmien käyttöä äkillisten<br />
kuolemien selvittämisessä. Kardiologian<br />
alan kliinisten tutkijoiden kanssa käynnissä<br />
oleva sydänperäisten äkkikuolemien<br />
taustaa koskeva tutkimus on jo tuottanut<br />
paljon uutta tietoa tällä alueella.<br />
28<br />
AKTUUMI
NIMITYKSET<br />
Filosofian tohtori Harri Oinas-Kukkonen<br />
on nimitetty 1.3.<strong>2003</strong> alkaen<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston tietojenkäsittelytieteen<br />
professorin virkaan, jonka alaksi<br />
on täsmennetty tietojärjestelmät.<br />
Harri Oinas-Kukkonen on syntynyt 1968<br />
Muhoksella ja tullut ylioppilaaksi Muhoksen<br />
lukiosta 1987. Oinas-Kukkonen<br />
suoritti <strong>Oulu</strong>n yliopistossa filosofian<br />
maisterin tutkinnon 1992, filosofian lisensiaatin<br />
tutkinnon 1993 ja väitteli filosofian<br />
tohtoriksi 1997.<br />
Oinas-Kukkonen aloitti työuransa<br />
1987 ohjelmistosuunnittelijana oululaisissa<br />
ohjelmistoyrityksissä. Hän toimi<br />
projektitutkijana Suomen Akatemian projektissa<br />
1991-1994 sekä Suomen Akatemian<br />
tutkimusassistenttina 1994-1997.<br />
Tämän jälkeen hän hoiti <strong>Oulu</strong>n yliopistossa<br />
omaa yliassistentuuriaan ja määräaikaisen<br />
professorin tehtäviä. Vuonna 2000<br />
hänet nimitettiin viisivuotiseen hypertekstitietojärjestelmien<br />
professuuriin.<br />
Oinas-Kukkosen johtama Oasis-tutkimusryhmä<br />
(<strong>Oulu</strong> Advanced Research<br />
of Software and Information Systems)<br />
kuuluu <strong>Oulu</strong>n yliopiston Infotech-huippututkimusyksikköön.<br />
Oasis-ryhmässä tutkitaan ohjelmistojen<br />
ja tietojärjestelmien hyödyntämistä<br />
organisaatio- ja käyttäjänäkökulmista. Tutkimusryhmässä<br />
on tietojenkäsittelytieteiden<br />
laitokselta, taloustieteiden tiedekunnasta<br />
sekä historian laitokselta noin 35<br />
tutkijaa, joista kahdeksan on tohtoreita ja<br />
loput jatko-opiskelijoita. Tutkimus on<br />
sekä perus- että soveltavaa tutkimusta.<br />
Useita tutkimushankkeita tehdään yhteistyössä<br />
Tekesin ja yritysten kanssa.<br />
Oinas-Kukkosen omia päätutkimusalueita<br />
ovat sähköinen liiketoiminta, organisaatioiden<br />
tietämyksenhallinta sekä tietojärjestelmien<br />
suunnittelu ja evaluointi.<br />
Vaikka yrityksissä on paljon osaamista ja<br />
tietämystä, usein yritykset eivät kuitenkaan<br />
pysty kuvaamaan, mitä kaikkea tietämystä<br />
yrityksessä todellisuudessa on. Hyvin<br />
suunniteltujen tietojärjestelmien avulla tilannetta<br />
voidaan helpottaa ja yritysten liiketoimintaprosesseja<br />
voidaan kehittää paremmiksi.<br />
Tämä tulee entistä tärkeämmäksi<br />
yritysten muodostaessa liiketoimintaverkostoja,<br />
joissa osaamista ja tietämystä<br />
jaetaan ja hyödynnetään yli yritysrajojen.<br />
Yritysten välinen ja kuluttajille<br />
suunnattu sähköinen liiketoiminta asettaa<br />
edelleen lisävaatimuksia laadukkaiden<br />
tietojärjestelmien ja ohjelmistojen kehittämiselle.<br />
Oinas-Kukkosen julkaisutoiminta sisältää<br />
yli 60 tieteellistä julkaisua referoiduissa<br />
kansainvälisissä aikakausilehdissä ja<br />
konferensseissa sekä yli 30 muuta julkaisua.<br />
Hän on toiminut useiden korkeatasoisten<br />
kansainvälisten aikakausilehtien<br />
arvioijana ja kansainvälisten konferenssien<br />
ohjelmakomiteoiden jäsenenä, järjestänyt<br />
useita kansainvälisiä workshopeja ja<br />
pitänyt kutsuttuja esitelmiä kansainvälisissä<br />
konferensseissa. Hän on toiminut tietojenkäsittelytieteiden<br />
dosenttina Jyväskylän<br />
yliopistossa vuodesta 1999.<br />
Oinas-Kukkonen on osallistunut aktiivisesti<br />
opetuksen kehittämistyöhön erityisesti<br />
digitaalisen median koulutuksen<br />
käynnistämiseksi ja toteuttamiseksi <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistossa. Hän on ollut pääarkkitehti<br />
digitaalisen median suuntautumisvaihtoehdon<br />
kehittämisessä tietojenkäsittelytieteiden<br />
laitoksella. Hän on myös toiminut<br />
useissa luottamustehtävissä <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistossa, muun muassa yliopiston<br />
www-johtoryhmän puheenjohtajana<br />
2000-2002.<br />
Oinas-Kukkonen on tehnyt aktiivista<br />
kansainvälistä yhteistyötä muun muassa<br />
yhteisjulkaisuissa, aikakauslehtien erikoisnumeroissa<br />
ja tutkimusvierailuilla.<br />
Hän on toiminut vierailevana professorina<br />
La Platan yliopistossa Argentiinassa<br />
1995. Tällä hetkellä Oinas-Kukkonen on<br />
visiting scholarina Stanfordin yliopistossa<br />
Yhdysvalloissa tutkien ohjelmistoyritysten<br />
bisnesverkostoja, tietämyksenhallintaa<br />
ja uusia informaatioteknologioita.<br />
AKTUUMI<br />
29
NIMITYKSET<br />
Tekniikan tohtori, dosentti Markku<br />
Oivo on nimitetty 1.3.<strong>2003</strong> alkaen<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston tietojenkäsittelytieteen<br />
professorin virkaan, jonka alaksi<br />
on täsmennetty tiedonhallinta<br />
erityisesti mobiili- ja verkkopalveluissa.<br />
Markku Oivo on syntynyt 2.4.1956 Rovaniemellä<br />
ja kirjoittanut ylioppilaaksi<br />
Rovaniemen keskustan lukiosta 1975.<br />
Hän suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon<br />
1982, tekniikan lisensiaatin tutkinnon<br />
1989 ja eMBA tutkinnon 1999. Hän on<br />
väitellyt tekniikan tohtoriksi <strong>Oulu</strong>n yliopistossa<br />
1994.<br />
Uransa alussa 80-luvulla hän työskenteli<br />
Koneen tutkimus- ja kehitysosastolla<br />
Helsingissä reaaliaikajärjestelmien T&K -<br />
tehtävissä, projektipäällikkönä ja ryhmän<br />
vetäjänä. Hänen vastuualueeseensa kuului<br />
sekä ohjelmisto että laitteistokehitysprojekteja.<br />
Vuonna 1986 Oivo siirtyi VTT:n palvelukseen<br />
<strong>Oulu</strong>un silloiseen tietokonetekniikan<br />
laboratorioon, jossa hän työskenteli<br />
vuoteen 2000 asti. VTT:llä hän toimi<br />
tutkijana, erikoistutkijana, johtavana<br />
tutkijana, ryhmäpäällikkönä, laatupäällikkönä<br />
sekä viimeksi tutkimusprofessorina<br />
johtaen noin 80 henkilötyövuoden laajuista<br />
sulautettujen ohjelmistojen tutkimusaluetta.<br />
Hän osallistui laajasti VTT:n<br />
markkinointiin teollisuudelle sekä kotimaisten<br />
ja kansainvälisten tutkimushankkeiden<br />
valmisteluun. Professori Oivo oli<br />
eri rooleissa mukana yli 40 tutkimusprojektissa<br />
ja yli 40 teollisessa asiakasprojektissa.<br />
VTT:n uran keskeyttivät kolme noin<br />
1,5 vuoden pituista ulkomaan jaksoa.<br />
Vuosina 1990-91 Oivo työskenteli vierailevana<br />
tutkijana Marylandin yliopistossa<br />
professori Basilin ohjelmistotekniikan<br />
ryhmässä. Tutkimustyön pohjalta VTT:lle<br />
syntyi aktiivinen ohjelmistoprosessien ja<br />
mittaamisen tutkimusryhmä sekä lukuisia<br />
tutkimuksellisia ja teollisia projekteja.<br />
Vuosina 1994-95 Oivo työskenteli monikansallisen<br />
Schlumberger -yrityksen tutkimusosastolla<br />
Pariisin esikaupungissa<br />
vierailevana tiedemiehenä. Hänen vastuualueeseensa<br />
kuuluivat muun muassa eurooppalaisten<br />
T&K -projektien valmistelu<br />
ja vetäminen sekä yhtymätason ohjelmistotuotantomenetelmien<br />
ja uudelleenkäytettävien<br />
ohjelmistoarkkitehtuurien<br />
kehitys. Vuosina 1999-2000 Oivo toimi<br />
Fraunhoferilla Saksassa vetäen ohjelmistojen<br />
laatuun keskittyvää tutkimusosastoa.<br />
Toimenkuvaan kuuluivat sekä saksalaisten<br />
että eurooppalaisten projektien valmistelu<br />
ja koordinointi sekä osallistuminen<br />
koko yksikön tutkimusstrategian ja toiminnan<br />
kehittämiseen.<br />
Vuonna 2000 Oivo siirtyi Solid Information<br />
Technology Oy:n palvelukseen<br />
jossa hän toimi tutkimusjohtajana ja yhtiön<br />
Suomen, USA:n ja Intian T&K -toimintojen<br />
johtajana (Vice President, R&D).<br />
Hänen vastuualueeseensa kuului hajautetun<br />
tiedonhallinnan teknologian ja tuotteiden<br />
kehittäminen erityisesti mobiili- ja<br />
verkkosovelluksiin.<br />
Vuoden 2002 alussa Oivo siirtyi <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopistoon. Hänen tutkimuksensa ja<br />
opetusalueensa keskittyvät sekä ohjelmistoprosesseihin<br />
että mobiilisovelluksiin.<br />
Hän on ollut muun muassa käynnistämässä<br />
mobiilin ympäristöinformatiikan tutkimusta<br />
yhteistyössä biologian ja maantieteen<br />
laitosten kanssa johtaen poikkitieteellistä<br />
MINNE-projektia.<br />
Oivo on toiminut aktiivisesti kansainvälisessä<br />
tutkimusmaailmassa. EU:n tutkimusohjelmissa<br />
hän on toiminut muun<br />
muassa konsortion päällikkönä. Komission<br />
toimeksiannosta hän on konsultoinut<br />
tutkimusprojektien suuntaamisessa sekä<br />
osallistunut EU-projektiehdotusten ja<br />
meneillään olevien projektien arviointiin.<br />
Hän on kansainvälisen ISERN ohjelmistotekniikan<br />
yhteistyöverkoston perustajajäsen,<br />
johon kuuluu organisaatioita Euroopasta,<br />
USA:sta, Kanadasta, Etelä-Amerikasta,<br />
Japanista ja Australiasta. Kansainvälisiä<br />
julkaisuja hänellä on yli 50. Oivo<br />
on toiminut muun muassa puheenjohtajana,<br />
ohjelmatoimikunnan puheenjohtajana<br />
ja jäsenenä lukuisissa kansainvälisissä<br />
konferensseissa. Kansainvälisissä journaltason<br />
lehdissä hän on toiminut arvioijana<br />
ja vierailevana editorina.<br />
30<br />
AKTUUMI
VÄITÖKSET<br />
Jaakko Laitakari:<br />
Kurkunpääsyövän<br />
mikroskooppinen<br />
tietokoneanalyysi<br />
Syövän hoidon<br />
kannalta oleellista<br />
on se, onko syöpä<br />
herkästi leviävää ja<br />
nopeasti kasvavaa<br />
vai hitaasti kasvavaa<br />
ja rajoittuvaa tyyppiä.<br />
Nopeasti leviävä<br />
kasvain vaatii hyvän<br />
hoitotuloksen<br />
saavuttamiseksi usein laajan poistoleikkauksen ja<br />
mahdollisesti lisäksi sädehoitoakin.<br />
Tavanomaisen histopatologisen diagnostiikan<br />
turvin kaikista syövistä ei voida esittää yhtä<br />
hyvää arviota syövän käyttäytymisestä tai sen<br />
ennusteesta. Näin on esimerkiksi kurkunpään<br />
syövän kohdalla. Lisäksi syövän esiasteiden tarkempi<br />
määrittely mahdollistaisi varhaisvaiheiden<br />
tunnistamisen ja hoidon jo varhaisvaiheessa, jolloin<br />
hoitotulokset olisivat parempia.<br />
Tutkimuksessa kehitettiin erilaisia mittaustapoja<br />
syöpäkudoksen ja esiasteiden rakenteesta<br />
ja selvitettiin, kuinka ne poikkesivat toisistaan<br />
erityyppisissä syöpäkudoksissa. Tietokoneavusteisella<br />
menetelmällä saadaan hyvinkin pieniä<br />
eroja esiin, ja mittauskohteena voi olla suurikin<br />
joukko soluja, syövän verisuonia tai sidekudosta.<br />
Kasvainkudoksen ja esiasteiden rakenteiden<br />
kokoa, muotoa ja lukumääriä tutkittiin tavalla,<br />
joka ei ennen ole ollut mahdollista. Tulokset<br />
ovat toistettavia ja menetelmä on herkkä.<br />
Verisuonten kasvutavasta löydettiin piirteitä,<br />
joita ei aikaisemmin ole tullut esiin.<br />
Erityisesti pään ja kaulan alueen syövissä<br />
leikkaushoitoa harkittaessa joudutaan huomioimaan<br />
lähellä olevat rakenteet, jotka ovat tärkeitä<br />
esimerkiksi puhumisen, syömisen ja hengittämisen<br />
kannalta. Tällöin varhaisvaiheen toteaminen<br />
on tärkeätä.<br />
Nopeasti etenevä ns. pahanlaatuinen syöpä<br />
vaatii laajemman poistoleikkauksen, jolloin voidaan<br />
joutua uhraamaan toiminnallisesti tärkeitä<br />
rakenteita. Siksi hoitoa suunniteltaessa vaaditaan<br />
mahdollisimman tarkka käsitys syövän käyttäytymisestä,<br />
johon koepalan tietokoneavusteisella<br />
analyysilla voidaan saada silmämääräisen<br />
arvion tarkennus.<br />
Lääketieteen lisensiaatti Jaakko Laitakarin<br />
väitöskirja Computer-assisted image analysis of<br />
proliferating cells, angiogenesis and stromal<br />
markers in experimental and laryngeal tumor<br />
development tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
lääketieteellisessä tiedekunnassa 7.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä<br />
toimi professori Reidar Grénman<br />
Turun yliopistosta ja kustoksena professori Frej<br />
Stenbäck. Jaakko Laitakari on syntynyt<br />
10.12.1974 Turussa ja tullut ylioppilaaksi Madetojan<br />
musiikkilukiiosta <strong>Oulu</strong>ssa 1993.<br />
Risto Kerkelä:<br />
Signaalinsiirtoreitit<br />
sydänlihassolun liikakasvussa<br />
Sydämen lisääntynyt<br />
kuormitus vaatii<br />
sydänlihakselta lisääntynyttä<br />
supistusvoimaa,<br />
joka<br />
johtaa sydänlihassolun<br />
liikakasvuun<br />
eli hypertrofiaan.<br />
Sydämen hypertrofialle<br />
on tyypillistä<br />
lisääntynyt sydänlihassolun<br />
pinta-ala,<br />
lisääntynyt sarkomeerien järjestäytyminen<br />
ja tiettyjen hypertrofisten geenien, kuten<br />
ANP:n (atrial natriuretic peptide) ja BNP:n (Btype<br />
natriuretic peptide) transkription aktivoituminen.<br />
Alkuvaiheessa sydämen liikakasvu on verenkiertoelimistölle<br />
hyödyllistä, mutta pidempään<br />
jatkuessaan se muuttuu elimistölle haitalliseksi<br />
ja johtaa lopulta sydämen pumppaustoiminnan<br />
heikkenemiseen ja sydämen vajaatoimintaan.<br />
Väitöstutkimuksessa selvitettiin sydämen<br />
hemodynaamisessa liikakuormassa aktivoituvien<br />
geenien säätelymekanismeja. Tutkimusmalleina<br />
käytettiin neonataalirotan sydänlihassoluviljelmiä<br />
sekä aikuisen rotan sydämen eteiskorvakkeen<br />
venytysmallia. GATA4 transkriptiotekijän<br />
osoitettiin osallistuvan BNP:n geenin ilmentymisen<br />
säätelyyn. Endoteliini-1 indusoi p38 kinaasia,<br />
jonka havaittiin säätelevän BNP:n transkriptiota<br />
reguloimalla GATA4:n sitoutumisaktiivisuutta<br />
BNP:n promoottorialueelle.<br />
Sydämen vasemmassa eteisessä p38 kinaasin<br />
havaittiin säätelevän mekaanisen venytyksen<br />
indusoimaa BNP:n geeniekspressiota Elk-1<br />
transkriptiotekijän välityksellä. Sydänlihassoluviljelmissä<br />
proteiinikinaasi C:n alfa alayksikön osoitettiin<br />
osallistuvan ANP:n ja BNP:n erityksen<br />
säätelyyn.<br />
Sydämen hypertrofiassa aktivoituvien geenien<br />
säätelyyn osallistuvien signaalimolekyylien<br />
identifioiminen on välttämätöntä pyrittäessä<br />
kehittämään uusia metodeja sydämen vajaatoiminnan<br />
diagnostiikkaan ja hoitoon.<br />
Väitöskirjatyön tulosten perusteella jatkotutkimukset<br />
voidaan kohdentaa selvittämään<br />
tarkemmin p38 kinaasin roolia hemodynaamisessa<br />
liikakuormassa aktivoituvien geenien ilmentymisessä.<br />
Lääketieteen lisensiaatti Risto Kerkelän väitöskirja<br />
Signaling pathways in myocyte hypertrophy.<br />
Role of GATA4, mitogenactivated protein<br />
kinases and protein kinase C tarkastettiin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa<br />
11.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi professori<br />
Peter Sugden Imperial College of Londonista<br />
Isosta-Britanniasta ja kustoksena professori<br />
Heikki Ruskoaho. Risto Kerkelä on syntynyt<br />
AKTUUMI<br />
31
VÄITÖKSET<br />
1971 <strong>Oulu</strong>ssa ja tullut ylioppilaaksi Kastellin lukiosta<br />
1991.<br />
Eerika Rosqvist:<br />
Potilaiden kokemukset<br />
tilastaan vuodeosastoilla<br />
Henkilökohtainen<br />
tila sairaalassa on<br />
tärkeä potilaille,<br />
mutta sitä loukataan<br />
erityisesti kosketuksella<br />
ja kuuloja<br />
hajuaistin kautta.<br />
Erityisesti potilaan<br />
sukupuoli, ikä, potilashuoneen<br />
koko,<br />
selviytymiskyky sairaalassa,<br />
hoitokertojen<br />
määrä ja mieliala vaikuttivat siihen, että<br />
henkilökohtaisen tilan säilyminen loukkaamattomana<br />
koettiin tärkeänä.<br />
Arkielämässä henkilökohtaisen tilan säilyttäminen<br />
halutulla tasolla on usein huomaamatonta<br />
ja helppoa, mutta sairastuminen ja potilaan<br />
rooliin joutuminen ovat usein uhkia sille.<br />
Tutkimuksen tarkoituksena oli kuvata suomalaisten<br />
potilaiden kokemuksia yksityisyyden<br />
säätelystä sairaalassa henkilökohtaisen tilan<br />
avulla. Aineisto kerättiin haastattelemalla 250<br />
potilasta ja havainnoimalla 25 potilaan ja hoitotyöntekijän<br />
välistä vuorovaikutusta. Tutkimuksen<br />
tulokset analysoitiin määrällisin ja laadullisin<br />
menetelmin.<br />
Tulosten mukaan potilaiden itsemääräämisoikeus<br />
suhteessa omaa kehoa koskeviin hoitotoimenpiteisiin<br />
toteutui parhaiten nuorten ja<br />
enemmän koulutettujen potilaiden kohdalla.<br />
Osa potilaista koki luvan kysymisen kosketukseen<br />
olevan tärkeää ja etenkin naispotilaat kokivat<br />
kaiken ilman lupaa tapahtuvan kosketuksen<br />
epämiellyttäväksi. Valtaosa potilaista ei kokenut<br />
alistuvansa hoitotyöntekijän ehdottamaan hoitotoimenpiteeseen.<br />
Henkilökohtaisen tilan loukkaaminen aiheutti<br />
potilaille etenkin pahaa mieltä ja itsen kokemista<br />
esineeksi. Potilaat kokivat hoitotyöntekijän<br />
kosketuksen epämiellyttäväksi, jos se tuntui<br />
vaarantavan yksityisyyden. Myös kokemattomuus<br />
potilaana olosta, tiedonsaannin puute<br />
hoitotoimenpiteestä sekä kipua aiheuttava, tarpeeton,<br />
esineellistävä ja ilman lupaa tapahtuva<br />
kosketus olivat yhteydessä siihen, että se koettiin<br />
epämiellyttäväksi. Osa miespotilaista koki<br />
mieshoitotyöntekijän kosketuksen epämiellyttävänä.<br />
Kokemattomuus vastakkaista sukupuolta<br />
olevasta hoitotyöntekijästä lisäsi merkitsevästi<br />
samaa sukupuolta olevan hoitotyöntekijän<br />
arvostusta.<br />
Tutkimus tekee tunnetuksi suomalaisessa<br />
hoitotieteessä ja hoitotyössä vähän tutkittua ja<br />
heikosti tunnettua käsitettä. Tutkimuksen tulosten<br />
avulla voidaan kehittää potilaan ja terveydenhuollossa<br />
työskentelevien ammattilaisten<br />
välistä vuorovaikutusta potilaan yksityisyyttä ja<br />
yksilöllisyyttä kunnioittavaksi sekä potilaan hyvää<br />
edistäväksi.<br />
Terveystieteiden maisteri Eerika Rosqvistin<br />
väitöskirja Potilaiden kokemukset henkilökohtaisesta<br />
tilastaan ja sen säilymisestä sisätautien<br />
vuodeosastoilla tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
lääketieteellisessä tiedekunnassa 11.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä<br />
toimi professori Päivi Åstedt-Kurki<br />
Tampereen yliopistosta ja kustoksena professori<br />
Arja Isola. Eerika Rosqvist on syntynyt<br />
28.3.1972 Alajärvellä ja tullut ylioppilaaksi Jyväskylän<br />
lyseon lukiosta 1991.<br />
Susanna Huttunen:<br />
Koiraan kosintalaulun<br />
ominaisuuksien geneettinen<br />
tausta Drosophila viriliksellä<br />
Eläinten kosintakäyttäytyminen<br />
on<br />
osa lajintunnistusmekanismia,<br />
jolla<br />
on tärkeä merkitys<br />
lajien synnyssä ja<br />
erillään pysymisessä.<br />
Mahlakärpäsillä<br />
koiraiden siipien<br />
värisytyksestä syntyvät<br />
kosintalaulut<br />
ovat keskeinen osa<br />
kosintaa.<br />
Väitöskirjassa tutkittiin mahlakärpäsiin kuuluvan<br />
Drosophila virilis -ryhmän koiraiden kosintalaulun<br />
muuntelua ja sen geneettistä taustaa<br />
kolmella eri tavalla: vertaamalla lauluun mahdollisesti<br />
vaikuttavan no-on-transientA -kandidaattigeenin<br />
ja DNA-merkkigeenien (mikrosatelliittien)<br />
sekvenssi- ja pituusmuuntelua kosintalaulun<br />
muunteluun, biometrisin menetelmin tekemällä<br />
risteytyskokeita ja QTL-kartoituksen<br />
avulla, jossa hyödynnettiin mikrosatelliitteja.<br />
Kandidaattigeenin, no-on-transientA:n DNAtason<br />
muuntelua tutkittiin D. virilis -ryhmään<br />
kuuluvien lajien (D. virilis ja D. littoralis) sisällä ja<br />
kahdentoista D. virilis -ryhmän lajien välillä. Tulokset<br />
osoittivat, että sekä DNA-muuntelu että<br />
toistojaksojen pituusmuuntelu nonA-geenissä<br />
on neutraalia D. virilis -ryhmän lajeilla eikä se ollut<br />
yhteydessä lajinsisäiseen tai lajien väliseen<br />
muunteluun kosintalauluissa.<br />
Mikrosatelliitit ovat lyhyitä toistojaksoja, joiden<br />
suuri muuntelevuus yksilöiden ja lajien välillä<br />
perustuu toistojaksojen pituusmuunteluun.<br />
Tutkimuksessa kehiteltiin uusia merkkigeenejä,<br />
mikrosatelliitteja, D. virilikselle, ja niiden käyttöä<br />
testattiin myös kaikilla D. virilis -ryhmän lajeilla.<br />
32<br />
AKTUUMI
VÄITÖKSET<br />
Mikrosatelliitteja käytettiin eri mantereilta<br />
peräisin olevien D. virilis -kantojen geneettisen<br />
muuntelun tutkimiseen ja sen vertaamiseen<br />
koiraiden kosintalauluissa havaittuun muunteluun.<br />
Tutkimukset osoittivat muuntelun olevan<br />
maantieteellistä sekä geno- että fenotyyppisellä<br />
tasolla. Eri mantereilta peräisin olevat kannat<br />
poikkesivat kuitenkin vähemmän mikrosatelliittien<br />
(9–16%) kuin kosintalaulujen (24–59%)<br />
suhteen, mikä voi johtua erilaisten valintapaineiden<br />
(luonnon- ja seksuaalivalinnan) vaikutuksesta<br />
käyttäytymisominaisuuksiin.<br />
Kaksi kosintalaulujen suhteen poikkeavaa D.<br />
virilis -kantaa valittiin risteytystyöhön, jossa kosintalaulun<br />
äänipulssien lukumäärän ja pulssisarjan<br />
pituuden geneettistä taustaa tutkittiin risteytyskokeiden<br />
ja näkyvien merkkigeenien (silmänväri-<br />
ja siipimutanttien) avulla.<br />
Tulokset osoittivat, että molempien ominaisuuksien<br />
tausta on useiden geenien määräämä<br />
ja lisäksi kompleksinen dominanssin, geenien<br />
yhdysvaikutuksen, Y-kromosomaalisen ja maternaalisten<br />
tekijöiden vuoksi.<br />
Lauluominaisuuksien geneettistä taustaa<br />
tutkittiin edelleen QTL-kartoituksen avulla, jolloin<br />
ominaisuuteen vaikuttavat geenialueet voitiin<br />
paikallistaa kromosomeihin. D. viriliksellä laulun<br />
äänipulssien lukumäärään vaikuttavia tekijöitä<br />
löytyi lähes kaikista (1.–4.) kromosomeista,<br />
kun taas pulssisarjan pituuteen vaikuttavat tekijät<br />
löytyivät vain yhdestä (3.) kromosomista,<br />
joilla oli suurin vaikutus molempiin lauluominaisuuksiin.<br />
Väitöskirjatyöstä saadut tulokset auttavat<br />
ymmärtämään käyttäytymisgenetiikan keskeisen<br />
aiheen, parinvalintaan ja lisääntymismenestykseen<br />
liittyvien ominaisuuksien, geneettistä<br />
taustaa ja siihen liittyviä evolutiivisia muutoksia<br />
sekä niiden merkitystä lajiutumisessa. Lisäksi tutkimuksessa<br />
kehiteltyjä merkkigeenejä voidaan<br />
käyttää D. virilis -ryhmän lajien geneettisen<br />
muuntelun tutkimiseen ja lajien välisten käyttäytymisominaisuuksien<br />
QTL-tutkimuksiin.<br />
Filosofian maisteri Susanna Huttusen väitöskirja<br />
Genetic basis of male courtship song<br />
traits in Drosophila virilis tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
luonnontieteellisessä tiedekunnassa<br />
21.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi professori Juha<br />
Merilä Helsingin yliopistosta ja kustoksena professori<br />
Pekka Pamilo. Susanna Huttunen on<br />
syntynyt 14.9.1973 Iisalmessa ja tullut ylioppilaaksi<br />
Iisalmen lukiosta 1992.<br />
Mari Katvala:<br />
Reppuludenaaraan ongelma:<br />
Kenellä munasi kannatat?<br />
Luonnossa naaraiden<br />
tulisi valita<br />
pesä- tai munintapaikkansa<br />
huomioiden<br />
jälkeläistensä<br />
ravinnonsaanti ja<br />
niiden turvallisuus<br />
pedoilta ja loisilta.<br />
Useiden hyönteislajien<br />
naaraat munivat<br />
alustalle (esimerkiksi<br />
kasvin lehti<br />
tai karike) ja jättävät munansa sen jälkeen<br />
oman onnensa nojaan.<br />
Muutamalla luteiden lahkoon (Heteroptera)<br />
kuuluvalla lajilla naaraiden munintapaikka on<br />
erittäin omintakeinen. Ne kiinnittävät munansa<br />
lajitovereidensa selkään, ja ne kantavat munia,<br />
kunnes ne kuoriutuvat ja toukka aloittaa itsenäisen<br />
elämänsä.<br />
Reppuluteen (Phyllomorpha laciniata; Heteroptera,<br />
Coreidae) naaraat munivat toisten<br />
reppuludenaaraiden ja -koiraiden selkiin. Paradoksaalista<br />
lajin käyttäytymisessä on, että munia<br />
kantavat koiraat ovat harvoin kantamiensa munien<br />
isiä. Naaraat eivät koskaan kanna omia muniaan.<br />
Munien kantamisesta on yksilöille kustannuksia,<br />
sillä ne altistuvat pedoille. Vaihtoehtoinen<br />
munintapaikka on lajin ravintokasvi, mutta kasville<br />
munitut munat säilyvät loisten ja petojen<br />
vuoksi erittäin huonosti verrattuna kannettuihin<br />
muniin.<br />
Työssä tutkittiin naarasreppuluteen munintapaikan<br />
valintaa ja lisääntymisen (munimisen ja<br />
munatuotannon) riippuvuutta lajitoverin läsnäolosta<br />
tai sen kohtaamistodennäköisyydestä.<br />
Lisäksi tutkittiin munien säilymistä lajitovereiden<br />
selässä sekä vuorovaikutusta naaraiden välillä ja<br />
naaraan ja koiraan välillä. Asiaa tutkittiin laboratoriossa<br />
ja luonnossa tehdyin käyttäytymiskokein<br />
sekä otantatutkimuksen avulla.<br />
Työn tärkeimpiä tuloksia on, että naarasreppuluteiden<br />
muniminen ja munien tuotanto<br />
ovat hyvin riippuvaisia mahdollisuudesta munia<br />
lajitoverin selkään. Jos lajitoveria ei ollut saatavilla<br />
tai lajitoveri kohdattiin harvoin, naaraat vähensivät<br />
munatuotantoaan ja pidättäytyivät munimasta.<br />
Munien säilyvyydessä ei kantajien välillä ollut<br />
eroa, joten tältä kannalta naaraalle ei ole väliä,<br />
kenen selkään se munansa tekee. Luonnossa<br />
naaraat etsivät aktiivisesti lajitovereita muniakseen,<br />
mutta toisiaan naaraat pyrkivät välttämään.<br />
Koiraat saavatkin luonnossa enemmän<br />
munia kuin naaraat niiden kosinta-aktiivisuuden<br />
vuoksi. Kosiessaan niillä ei ole mahdollisuutta<br />
välttää saamasta munaa, mikäli naaras on sellaisen<br />
valmis tekemään.<br />
Tuloksilla on merkitystä lajinsisäisten vuorovaikutusten<br />
tutkimuksessa. Lisäksi saatiin perustietoa<br />
lisäätymisjärjestelmien kehittymisestä.<br />
Reppuludetta voidaan pitää lajinsisäisenä loisena,<br />
jonka naaraat käyttävät lajin muita yksilöitä<br />
hyväkseen lisätäkseen omien jälkeläistensä säilyvyyttä.<br />
Koirailla ei ole mahdollisuuksia välttää<br />
saamasta munia, jos ne haluavat kosia (ja paritella)<br />
naaraan kanssa. Siten naaraat hyötyvät niiden<br />
seksuaalisesta aktiivisuudesta.<br />
Lajina reppulude on erikoinen, sillä evolutiivisten<br />
teorioiden mukaan vieraiden yksilöiden<br />
auttamista ilman hyötyä auttajalle ei pitäisi esiintyä.<br />
Filosofian maisteri Mari Katvalan väitöskirja<br />
AKTUUMI<br />
33
VÄITÖKSET<br />
Female reproduction and conspecific utilisation<br />
in an egg-carrying bug. Who carries, who cares?<br />
tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston luonnontieteellisessä<br />
tiedekunnassa 29.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä<br />
toimi professori John D. Reynolds East Anglian<br />
yliopistosta Isosta-Britanniasta ja kustoksena<br />
professori Mikko Mönkkönen. Mari Katvala on<br />
syntynyt 10.1.1974 Kirkkonummella ja tullut ylioppilaaksi<br />
Porkkalan lukiosta 1993.<br />
Mervi Tervo:<br />
Huippu-urheilu suomalaisen<br />
kansakunnan rakentajana<br />
Kilpaurheilu on<br />
monissa valtioissa<br />
muodostunut<br />
olennaiseksi osaksi<br />
kansakunnasta kerrottua<br />
tarinaa.<br />
Näin on tapahtunut<br />
myös Suomessa.<br />
Väitöstutkimuksen<br />
ensimmäisessä<br />
osassa tarkastellaan<br />
sanomalehtianalyysin<br />
(Helsingin<br />
Sanomat) kautta urheiluun liittyvien kansallisten<br />
myyttien syntymistä ja merkitystä suomalaisen<br />
kansakunnan rakentamisessa ennen toista<br />
maailmansotaa.<br />
Urheilumyyttien luomisessa olennaista olivat<br />
vertailut, joita toimittajat tekivät suomalaisten<br />
miesten ja muiden kansakuntien edustajien<br />
välillä – esimerkiksi näkemystä pohjoisesta, sisukkaasta<br />
ja kontrolloidusta luonteestamme rakennettiin<br />
etelästä tulleita urheilijoita vasten.<br />
Mutta kilpakentiltä löytyi myös samanlaisuutta.<br />
Samanlaisuuden ja erilaisuuden kautta<br />
määrittyi sosiaalinen ja kulttuurinen hierarkia,<br />
missä suomalaisuus sijoittui huipulle ja missä jokaiselle<br />
kansakunnalle ja kulttuurille oli määrätty<br />
oma paikkansa.<br />
Väitöskirjan toinen osio tutkii kahden aineiston<br />
(Helsingin Sanomien urheilu-uutisointi<br />
ja Ilta-Sanomien ylläpitämä Internetin keskustelupalsta)<br />
kautta Lahdessa käytyjen vuoden<br />
2001 hiihdon MM-kisojen tapahtumia. Mitkä<br />
teemat ja keskustelun aiheet ovat säilyneet urheilu-uutisoinnissa,<br />
mitä muutoksia on tapahtunut<br />
ja millä tavalla urheilun ja urheilusankariuden<br />
asema on muuttunut tultaessa 2000-luvulle?<br />
Helsingin Sanomien urheilu-uutisoinnissa<br />
monet vanhat mielikuvat suomalaisesta sisukkuudesta<br />
ja ylivoimaisuudesta olivat yhä läsnä,<br />
mutta myös muutoksia oli tapahtunut. Naisilla<br />
on nykyään mahdollisuus päästä urheilusankarin<br />
asemaan, urheilijoiden ja erityisesti valmentajien<br />
sidos kansallisvaltioon on heikentynyt, kovan<br />
harjoittelun rinnalle ovat nousseet teknologian<br />
ja lääketieteen tarjoamat mahdollisuudet ja rahan<br />
merkitys kilpaurheilussa tullut jatkuvasti<br />
merkittävämmäksi.<br />
Kaksi viimeksi mainittua teemaa nousivat<br />
esille erityisesti dopingskandaalin jälkeen – suomalaisen<br />
urheilusankarin, ”naapurin poikiemme<br />
ja tyttäriemme” menestys ei kummunnutkaan<br />
pelkästään ruisleivästä ja sisukkaasta harjoittelusta<br />
kuten pitkään oli haluttu uskoa.<br />
Internetin keskustelupalstalla hiihtäjien kiinnijääminen<br />
oli toisille vitsi, toisille kansallinen häpeä<br />
ja merkki urheilusankariuden kuolemasta.<br />
Lisäksi osa kirjoittajista näki tapahtumat ”väistämättöminä”<br />
rahan ja lääketieteen tunkeuduttua<br />
kilpakentille.<br />
Kansalaisten mielipiteet siis hajaantuivat. Voidaankin<br />
väittää, ettei urheilusankarius ole enää<br />
2000-luvulla yksiselitteinen ilmiö suomalaisessa<br />
yhteiskunnassa eivätkä kaikki kansalaiset arvosta<br />
urheilumitaleja yhtä suuresti. Suomalaiskansallisesta<br />
identiteetistä on muodostunut monimutkainen<br />
rakennelma: kaikille kansalaisille yhteisiä<br />
kansallisia tarinoita on yhä vaikeampi rakentaa<br />
ja kontrolloida.<br />
Filosofian maisteri Mervi Tervon väitöskirja<br />
Geographies in the making: Reflections on<br />
sports, the media, and national identity in Finland<br />
tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston luonnontieteellisessä<br />
tiedekunnassa 29.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä<br />
toimi dosentti Sirpa Tani Helsingin yliopistosta<br />
ja kustoksena professori Anssi Paasi. Mervi<br />
Tervo on syntynyt 27.12.1970 <strong>Oulu</strong>ssa ja tullut<br />
ylioppilaaksi Madetojan musiikkilukiosta 1989.<br />
Tapani Kinnunen:<br />
Laskennallinen mallinnus<br />
etikkahapon<br />
katalyysiprosesseille<br />
Etikkahappo on<br />
tärkeä kemikaali<br />
sekä metsä- että<br />
kemianteollisuudessa.<br />
Vuosittain<br />
etikkahappoa tuotetaan<br />
useita satojatuhansia<br />
tonneja.<br />
Yli 60 prosenttia<br />
valmistetusta etikkahaposta<br />
tuotetaan<br />
katalyyttisellä<br />
metanolin karbonylaatioreaktiolla. Kahta tärkeintä<br />
siirtymämetallien katalysoimaa prosessia<br />
kutsutaan Monsanto- ja Cativa-prosesseiksi.<br />
Kemiallisten reaktioiden kokeellinen tutkimus<br />
on monilta osin vaikeaa. Nykyisillä mittausmenetelmillä<br />
ei saada kovinkaan tarkkaa tietoa<br />
reaktioiden yksityiskohdista.<br />
Väitöstyössä on tutkittu katalyyttistä metanolin<br />
karbonylaatiota tietokoneiden avulla<br />
käyttäen kvanttimekaniikkaan perustuvia laskentamalleja.<br />
Kyseiset mallit tarjoavat mahdollisuuden<br />
tutkia luotettavasti kemiallisia ongelmia<br />
atomi- ja molekyylitasolla, jolloin voidaan tehdä<br />
uusia havaintoja sekä varmentaa kokeellisia tuloksia<br />
tutkittavista systeemeistä.<br />
Tehty tutkimus selkeyttää nykyistä näkemystä<br />
metanolin katalyyttisestä karbonylaatiosta<br />
sekä tarjoaa mahdollisuuksia parantaa tärkeiden<br />
teollisten prosessien tehokkuutta.<br />
34<br />
AKTUUMI
VÄITÖKSET<br />
Filosofian maisteri Tapani Kinnusen väitöskirja<br />
Density functional studies of catalytic carbonylation<br />
of methanol tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston<br />
luonnontieteellisessä tiedekunnassa<br />
3.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi professori Tapani<br />
Pakkanen Joensuun yliopistosta ja kustoksena<br />
professori Kari Laasonen. Tapani Kinnunen on<br />
syntynyt 6.5.1975 Kajaanissa ja tullut ylioppilaaksi<br />
Linnan lukiosta 1994.<br />
Ulla Lassi:<br />
Uusia menetelmiä<br />
pakokaasukatalyyttien<br />
laboratoriomittakaavan<br />
ikäyttämiseen<br />
Autojen pakokaasujen<br />
puhdistuksessa<br />
käytettäviltä<br />
kolmitoimikatalysaattoreilta<br />
vaaditaan<br />
hyvää termistä,<br />
kemiallista ja<br />
mekaanista kestävyyttä.<br />
Tutkimus- ja<br />
tuotekehitysvaiheessa<br />
pakokaasukatalysaattoreita<br />
joudutaan testaamaan todellisissa käyttöolosuhteissa<br />
ja moottoripenkissä.<br />
Tällainen testaus on sekä hidasta että kallista,<br />
ja tämän vuoksi tarvitaan laboratoriomittakaavan<br />
nopeutettuja ikäytysmenetelmiä. Laboratorioikäytyksissä<br />
havaittujen muutosten tulisi<br />
vastata mahdollisimman luotettavasti maantieja<br />
moottoripenkki-ikäytysten aiheuttamia muutoksia<br />
pakokaasukatalyytissä.<br />
Väitöskirjatyössä on tarkasteltu useiden<br />
pintatutkimusmenetelmien avulla kolmitoimikatalyyttien<br />
termistä ja kemiallista ikäytymistä ja<br />
ikäytymiseen vaikuttavia tekijöitä sekä eri ilmiöiden<br />
merkitsevyyttä katalyytin käyttöiän kannalta.<br />
Erityisesti on tarkasteltu katalysaattoreiden<br />
olosuhteiden (korkea lämpötila ja kaasufaasin<br />
koostumus) ja käyttöiän vaikutusta katalyyttien<br />
aktiivisuuteen sekä rakenteellisissa ominaisuuksissa<br />
havaittaviin muutoksiin.<br />
Työssä on eri pintatutkimusmenetelmillä<br />
saatujen tietojen pohjalta johdettu ikääntymiskorrelaatioita<br />
laboratorioikäytyksen ja moottoripenkki-<br />
sekä maantieikäytyksen välille.<br />
Työ antaa tietoa siitä, kuinka kolmitoimikatalyyttien<br />
ikäyttäminen tulisi tehdä laboratoriomittakaavassa.<br />
Tätä tietoa voidaan edelleen<br />
hyödyntää teollisuudessa pakokaasukatalyyttien<br />
kehitystyössä ja samalla vähentää merkittävästi<br />
niitä kustannuksia, joita katalyyttien testauksesta<br />
aiheutuu pakokaasukatalysaattoreiden<br />
valmistajille.<br />
Tekniikan lisensiaatti Ulla Lassin väitöskirja<br />
Deactivation correlations of Pd/Rh three-way<br />
catalysts designed for euro IV emission limits<br />
tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston teknillisessä tiedekunnassa<br />
28.2.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi<br />
professori Zinfer R. Ismagilov Boreskov Institut<br />
of Catalysistä Novosibirskistä Venäjältä ja kustoksena<br />
professori Riitta Keiski. Ulla Lassi on<br />
syntynyt 6.4.1971 Vetelissä ja tullut ylioppilaaksi<br />
Kokkolan yhteislyseon lukiosta 1990.<br />
Voitto Kokko:<br />
Uusi menetelmä<br />
sähkömoottoreiden<br />
käynninaikaiseen<br />
kunnonvalvontaan<br />
Suomen teollisuudessa<br />
on tuotantokäytössä<br />
satoja<br />
tuhansia sähkömoottoreita,<br />
joista<br />
vuosittain vaurioituu<br />
useita tuhansia.<br />
Yllättävät vauriot<br />
aiheuttavat teollisuudelle<br />
vuosittain<br />
miljoonien eurojen kustannukset tuotannonmenetyksinä<br />
ja korjauskustannuksina. Myös tiukentuvat<br />
ympäristö- ja turvallisuusvaatimukset<br />
edellyttävät laitteilta entistä parempaa luotettavuutta.<br />
Tunnistamalla koneiden vikaantuminen varhaisessa<br />
vaiheessa voidaan pienentää tuotannon<br />
menetyksiä ja korjauskustannuksia sekä varmentaa<br />
ympäristö- ja turvallisuusjärjestelmien<br />
toimintaa. Lisäksi moottoreiden huollot ja korjaukset<br />
voidaan ajoittaa tuotannon kannalta<br />
sopiviin ajankohtiin.<br />
Väitöstutkimuksessa selvitettiin aksiaalisen<br />
magneettivuomittauksen soveltuvuutta sähkömoottoreiden<br />
kunnonvalvontaan.<br />
Menetelmän tavoitteena on mitata moottoreiden<br />
kuntoa käynninaikaisesti tuotantoa<br />
häiritsemättä ja tunnistaa vikojen kehittyminen<br />
varhaisessa vaiheessa, että huolto- ja korjaustoimenpiteet<br />
voidaan suunnitella ennalta. Menetelmä<br />
soveltuu hyvin sähkömoottorin vikojen<br />
käynninaikaiseen tunnistamiseen. Mittaustulosten<br />
taajuusanalyysillä tunnistetaan roottorin<br />
sauvojen tai päätyrenkaan murtuminen, staattorikäämityksen<br />
sisäiset viat sekä haitallinen jännitesyötön<br />
epäsymmetria.<br />
Tutkimuksessa esitettiin ensimmäistä kertaa<br />
kaavakokoelma taajuusmuuttajakäyttöisten<br />
moottoreiden kunnonvalvontaan sekä uusi laskentakaava<br />
staattorikäämityksen sisäisten vikojen<br />
tunnistamiseen. Lisäksi esitettiin sähkömoottoreiden<br />
diagnostiikkajärjestelmä, jossa<br />
yhdistetään aksiaalinen magneettivuomittaus ja<br />
muita tunnettuja kunnonvalvontamenetelmiä.<br />
Järjestelmän avulla tunnistetaan vikaantumiset<br />
hyvissä ajoin. Aksiaalisen magneettivuomittauksen<br />
osalta esitettiin järjestelmää varten diagnostiikkasäännöt.<br />
Menetelmää sovelletaan jatkossa sähkömoottoreiden<br />
periodiseen kunnonvalvontaan.<br />
Lisäksi parhaillaan on käynnissä projekti, jossa<br />
aksiaalinen magneettivuomittaus liitetään osaksi<br />
suomalaista paperikoneiden kunnonvalvontajärjestelmää.<br />
AKTUUMI<br />
35
VÄITÖKSET<br />
Tekniikan lisensiaatti Voitto Kokon väitöskirja<br />
Condition monitoring of squirrel-cage motors<br />
by axial magnetic flux measurements tarkastettiin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston teknillisessä tiedekunnassa<br />
14.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjinä toimivat<br />
professori Olli Aumala Tampereen teknillisestä<br />
yliopistosta ja professori Antero Arkkio Teknillisestä<br />
korkeakoulusta sekä kustoksena professori<br />
Kalevi Kalliomäki. Voitto Kokko on syntynyt<br />
27.8.1956 Rovaniemellä.<br />
Kirsti Reskalenko:<br />
Lehtikultaa ja<br />
suojeluvyöhykkeitä<br />
Tutkimuksessa kuvataan<br />
neuvostoaikaisia<br />
rakennussuojelumenetelmiä<br />
ja niiden muuttumista<br />
1990-luvulla<br />
sekä arvioidaan<br />
käytännön<br />
suojelutyötä tänä<br />
vuonna 1100-vuotisjuhlia<br />
viettävässä<br />
Pihkovassa. Työ perustuu<br />
kirjallisuusja<br />
arkistotutkimukseen,<br />
asiantuntijahaastatteluihin<br />
ja Vanhan Pihkovan rakennuskannan<br />
kartoitukseen.<br />
Rakennussuojelun ohjaus on 1950-luvulta<br />
lähtien ollut kulttuurihallinnon tehtävä. Tänään<br />
rakennussuojelusta vastaavat federaation kulttuuriministeriö<br />
ja alueelliset kulttuuriperintökeskukset.<br />
Venäjän rakennuskomitean, Gosstroin,<br />
tehtävänä on edistää rakennussuojelutavoitteiden<br />
toteutumista maankäytön suunnittelussa.<br />
Venäjällä on Pietari Suuren ajoista lähtien<br />
annettu rakennusten suojelua koskevia ukaaseja.<br />
Aloite muinaismuistoasetuksen säätämisestä<br />
tehtiin 1868, mutta ensimmäinen rakennusmuistomerkkien<br />
suojelua koskeva asetus annettiin<br />
vasta 1918. Erimielisyyttä olivat aiheuttaneet<br />
muun muassa kulttuurihistoriallisesti arvokkaan<br />
rakennuksen muuttamista koskevat<br />
rajoitukset, joiden katsottiin loukkaavan yksityistä<br />
omistusoikeutta.<br />
Bolshevikkihallituksen kansallistettua miltei<br />
kaikki kiinteä omaisuus vuosina 1917–18 hävisivät<br />
suojelua vastustavat yksityiset omistajat,<br />
mutta samalla myös rakennusten uskolliset ylläpitäjät.<br />
Suojelukohteiden yksityinen omistaminen<br />
on ollut mahdollista jälleen vuodesta 1993<br />
lähtien.<br />
Ensimmäinen ja ainoa kulttuuriperinnön<br />
suojelua ja käyttöä koskeva laki säädettiin 1976.<br />
Lakia täydennettiin vuonna 1982 asetuksella ja<br />
vuonna 1986 kulttuuriministeriön ohjeella. Lakiuudistus<br />
on ollut vireillä perestroikan päivistä<br />
lähtien. Uusin lakiehdotus kaatui vuonna 2001<br />
duuman ylähuoneessa. Syynä oli federaation ja<br />
sen subjektien välinen kiista rakennusmuistomerkkien<br />
omistusoikeudesta.<br />
Neuvostoaikana suojelukohteet vuokrattiin<br />
virastoille ja laitoksille, jotka vastasivat ylläpidosta<br />
ja korjauksesta. Kulttuurimäärärahoilla<br />
korjattiin etupäässä museoitavia kohteita. Restaurointeja<br />
suunnittelivat ja toteuttivat kulttuuriministeriön<br />
alaiset suuret suunnittelutoimistot<br />
ja restaurointiliikkeet.<br />
Toisen maailmansodan jälkeisiä alkuperäisasun<br />
ennallistamiseen tähtääviä korjauksia<br />
alettiin arvostella ja vaadittiin rakennuksen<br />
koko historian kunnioittamista. 1980-luvun lopussa<br />
kirjoitettiin, että Venäjällä on varaa vain<br />
rakennusten suojaamiseen lisävaurioilta: kalliit<br />
entistämistyöt oli syytä lykätä kauas tulevaisuuteen.<br />
Järkipuheet unohtuivat kuitenkin pian.<br />
Neuvostoliiton hajottua Venäjällä alettiin rakentaa<br />
uutta kansallista identiteettiä: tsaarillisella<br />
loistolla oli taas kysyntää etenkin Moskovassa,<br />
jonne rahavirrat edelleen keskittyvät. Pietari sai<br />
osansa ulkomaisesta lainarahasta 300-vuotisjuhliensa<br />
ansiosta.<br />
Työtilaisuudet ovat olleet tervetulleita<br />
alalla, joka oli vaarassa hävitä kokonaan valtiontalouden<br />
romahdettua kymmenen vuotta sitten.<br />
1990-luku on myös tervehdyttänyt korjausalaa.<br />
Nyt kilpaillaan työn laadulla. Suojelukohteiden<br />
korjaussuunnittelu ja korjaus ovat edellyttäneet<br />
vuodesta 1995 lähtien lisenssejä, mikä<br />
vaikeuttaa ulkomaisten korjaussuunnittelijoiden<br />
ja -rakentajien pääsyä Venäjän markkinoille.<br />
Rakennukset suojellaan liittämällä ne kulttuurihallinnon<br />
esittämiin ja maan hallituksen tai<br />
alueiden parlamenttien vahvistamiin suojeluluetteloihin.<br />
Kaavoissa ei suojella yhtään uutta<br />
kohdetta.<br />
Neuvostoliitossa alettiin 1960-luvun lopulta<br />
lähtien muodostaa rakennusmuistomerkkien<br />
ympärille eritasoisia suojeluvyöhykkeitä niiden<br />
kaupunkikuvallisen merkityksen turvaamiseksi.<br />
Suojeluvyöhykesuunnitelmat jättivät paljon tilaa<br />
viranomaisharkinnalle. Monessa kasvavassa<br />
kaupungissa onkin 1990-luvulla ollut kovia paineita<br />
jättää neuvostoaikaiset esteettistä kaupunkikuvaa<br />
vaalivat suunnitelmat huomiotta.<br />
Lainmukaisuuden valvonta on hankalaa, sillä kaavakartat<br />
ovat edelleen salaisia asiakirjoja. Rakennussuojelun<br />
maankäytölle aiheuttamat rajoitukset<br />
onkin tulevaisuudessa määrä merkitä rakennusjärjestyksen<br />
julkiseen liitteeseen, vyöhykekaavioon.<br />
Rakennussuojelun tulevaisuus kytkeytyy<br />
kiinteästi maan omistusta koskeviin ratkaisuihin,<br />
joista on kiistelty Venäjän duumassa jo<br />
vuosikausia.<br />
Yksi venäläisen rakennussuojelun erikoisuus<br />
ovat kulttuurihistorialliset kansallispuistot.<br />
Esimerkiksi Kizhin saaresta muodostettiin kulttuurihistoriallinen<br />
kansallispuisto jo 1945. Ensimmäinen<br />
historiallisten taajamien luettelo<br />
vahvistettiin 1979. Sitä tarkistettiin 1990: nyt<br />
maassa on yli 500 historiallista taajamaa.<br />
Historiallisen taajaman status merkitsee erityistä<br />
kaavoitusmenettelyä, joka edellyttää taajaman<br />
rakennushistorian selvittämistä ja arvokkaiden<br />
ominaispiirteiden jatkuvuuden turvaa-<br />
36<br />
AKTUUMI
VÄITÖKSET<br />
mista. Esimerkiksi Viipuri ja Sortavala ovat tällaisia<br />
historiallisia kaupunkeja.<br />
1980-luvulla Venäjällä alettiin kokeilla vanhojen<br />
kaupunginosien kokonaisvaltaista uudistamista<br />
Baltian tasavaltojen esimerkin mukaisesti.<br />
Pilottikohteeksi valittiin Novgorod ja Pihkova.<br />
1988 aloitettu uudistuskokeilu kariutui 1990-<br />
luvun alussa valtiontalouden romahdettua. Paikallisista<br />
voimavaroista piittaamaton Moskovassa<br />
suunniteltu uudistus raunioitti osan Vanhaa<br />
Pihkovaa. Käytännön suojelutyö Vanhassa Pihkovassa<br />
vuosina 1978–2000 on epäonnistunut.<br />
Arkkitehti Kirsti Reskalenkon väitöskirja<br />
Historiallinen jatkuvuus ja rakennussuojelu Venäjällä<br />
vuosina 1978–2000. Esimerkkinä vanha<br />
Pihkova tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston teknillisessä<br />
tiedekunnassa 29.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjinä<br />
toimivat FT Jukka Jokilehto ICOMOSista ja professori<br />
Juhan Maiste Tallinnan taideakatemiasta<br />
sekä kustoksena professori Kaisa Broner-Bauer.<br />
Kirsti Reskalenko on syntynyt 21.2.1959 <strong>Oulu</strong>ssa<br />
ja tullut ylioppilaaksi Kuusiluodon lukiosta<br />
1978.<br />
Pasi Palojärvi:<br />
Integroituja piirejä ja<br />
komponentteja<br />
laseretäisyysmittaukseen<br />
Tarkkaa etäisyyden<br />
mittausta tarvitaan<br />
muun muassa teollisuusautomaatiossa<br />
koneiden sijainnin<br />
määrittämisessä<br />
ja lähestymisantureissa.<br />
Laseretäisyysmittauksen<br />
tunnusomaisia piirteitä<br />
ovat nopea<br />
mittaus ilman fyysistä<br />
kontaktia kohteeseen. Etäisyystulos saadaan<br />
mittaamalla aika, joka tarvitaan, kun valo<br />
kulkee kohteeseen ja takaisin. Tämä vaatii erittäin<br />
suorituskykyistä elektroniikkaa johtuen valon<br />
suuresta nopeudesta (valo esimerkiksi kiertää<br />
maapallon 0,13 sekunnissa).<br />
Väitöskirjassa on esitetty integroituja piiriratkaisuja,<br />
joiden avulla laseretäisyysmittarin kokoa<br />
ja tehonkulutusta voidaan pienentää. Lisäksi<br />
integroitujen piirien toiminta ja käyttökelpoisuus<br />
on varmistettu valmistamalla prototyyppejä<br />
erittäin suorituskykyisestä lasertutkasta,<br />
jolla voidaan mitata etäisyyttä millimetrin tarkkuudella<br />
muutamien kymmenien metrien etäisyydelle.<br />
Etäisyysmittarin pienentyvä koko ja tehonkulutus<br />
lisäävät laitteen käyttökohteita, mikä<br />
puolestaan lisää valmistettavien piirien määrää ja<br />
laskee siten laitteen hintaa. Tulevia massavalmistuksen<br />
käyttökohteita voivat olla esimerkiksi<br />
autoissa törmäysvaroitin ja ajonopeussäädin,<br />
joka automaattisesti pitää välimatkan edellä ajavaan<br />
autoon riittävänä.<br />
Diplomi-insinööri Pasi Palojärven väitöskirja<br />
Integrated electronic and optoelectronic circuits<br />
and devices for pulsed time-of-flight laser<br />
rangefinding tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston teknillisessä<br />
tiedekunnassa 4.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjinä<br />
toimivat professori Günter Kompa Kasselin yliopistosta<br />
Saksasta ja dosentti Petteri Alanikula<br />
Nokian tutkimuskeskuksesta sekä kustoksena<br />
professori Juha Kostamovaara. Pasi Palojärvi on<br />
syntynyt 20.6.1970 Kemijärvellä ja tullut ylioppilaaksi<br />
Kemijärven lukiosta 1989.<br />
Jukka Hast:<br />
Laser Doppler -tekniikan<br />
sovelluksia pulssin<br />
mittaukseen<br />
Maailman terveysjärjestön<br />
WHO:n<br />
mukaan sydän- ja<br />
verisuonisairaudet<br />
olivat vuonna<br />
2001 maailman<br />
kolmanneksi yleisin<br />
kuolinsyy. Niinpä<br />
niiden mittaamiseksi<br />
on kehitelty<br />
lukuisia erilaisia mittausmenetelmiä.<br />
Optisilla mittausmenetelmillä<br />
on muutamia etuja verrattuna<br />
muihin mittaustekniikoihin. Niitä ovat ei-invasiivisuus,<br />
jolloin hyvin monia vitaalisia parametrejä<br />
voidaan mitata tunkeutumatta ihon läpi. Lisäksi<br />
ne ovat turvallisia käyttää, koska suoraa sähköistä<br />
kontaktia mittauskohteeseen ei ole vaan<br />
mittausinformaatio välittyy valon avulla.<br />
Tässä väitöskirjatutkimuksessa on sovellettu<br />
laser Doppler -mittaustekniikkaa, joka perustuu<br />
ns. self–mixing-ilmiöön puolijohdelaserdiodissa,<br />
ei-invasiiviseen ranteesta tapahtuvaan<br />
pulssin tunnistukseen ja pulssimuodon mittaukseen.<br />
Pulssin tunnistuksen lisäksi tekniikkaa käytetään<br />
verenpainepulssin etenemisnopeuden ja<br />
verenpaineen säätelymekanismin mittaamiseen<br />
ranteesta. Tekniikka voidaan soveltaa myös verisuonen<br />
seinämän elastisuuden tutkimiseen.<br />
Self–mixing-ilmiössä laserin emittoima valo,<br />
joka lähetetään mittauskohteeseen, heijastetaan<br />
takaisin laseriin. Laserresonaattorissa edestakaisin<br />
värähtelevä valo ja takaisinkytketty valo<br />
interferoivat. Näiden valoaaltojen välinen interferenssi<br />
ilmaistaan resonaattorin takapuolelle<br />
sijoitetulla valoilmasimella.<br />
AKTUUMI<br />
37
VÄITÖKSET<br />
Tällainen interferometri mahdollistaa hyvin<br />
tarkan värähtelymittalaitteen toteuttamisen. Se<br />
on halpa ja pienikokoinen, koska siihen tarvitaan<br />
periaatteessa vain yksi optinen komponenti eli<br />
laser.<br />
Tutkimuksessa kehitetyllä laiteella saavutetaan<br />
noin 400 nanometrin mittaustarkuus. Lisäksi<br />
menetelmä on yksinkertainen ja helppo<br />
hallita, koska kontrolloitavana on vain yksi optinen<br />
akseli.<br />
Tutkimuksen tuloksena havaittiin, että tekniikalla<br />
voidaan ilmaista painepulssi radialisvaltimosta<br />
luotettavasti ja lisäksi että pulssimuodon<br />
mittaaminen on mahdollista. Verenpaineen säätelyjärjestelmän<br />
toimintaa voidaan tutkia verenpaineessa<br />
tapahtuvien muutosten avulla.<br />
Paineen muutokset vaikuttavat suonen seinämän<br />
liikeeseen, joka on mahdollista mitata kehitetyllä<br />
interferometrillä.<br />
Radialisvaltimon elastisuutta eri verenpaineissa<br />
arvioitiin ja verrattiin myös painepulssin<br />
etenemisnopeuteen. Tutkimuksessa havaittiin,<br />
että suonen seinämän jäykkyys ja painepulssin<br />
etenemisnopeus korreloivat oletetulla tavalla.<br />
Diplomi-insinööri Jukka Hastin väitöskirja<br />
Self-mixing interferometry and its applications<br />
in noninvasive pulse detection tarkastettiin<br />
<strong>Oulu</strong>n yliopiston teknillisessä tiedekunnassa<br />
25.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjinä toimivat professori Valery<br />
V. Tuchin Saratovin valtionyliopistosta Venäjältä<br />
ja professori Kalju Meigas Tallinnan teknillisestä<br />
yliopistosta Virosta sekä kustoksena professori<br />
Risto Myllylä. Jukka Hast on syntynyt<br />
27.1.1973 Kajaanin maalaiskunnassa ja tullut ylioppilaaksi<br />
Kemin lukiosta 1992.<br />
Kathleen Osgood Dana:<br />
Saamelaisten runouden<br />
yhteys luontoon<br />
Kirjallisuudentutkimukseen<br />
sijoittuva<br />
väitöskirja käsittelee<br />
saamelaisten<br />
runoutta ja sen<br />
suhdetta luonnonympäristöön.<br />
Saamelainen<br />
kirjallisuus, joka on<br />
ollut pitkään kansatieteilijöiden<br />
tutkimusalaa,<br />
on kehittynyt osaksi maailmankirjallisuutta.<br />
Nils-Aslak Valkeapään (Aillohas) panos<br />
tässä kehityksessä on ollut suuri, mistä hyvä<br />
osoitus on hänen päätyönsä Aurinko, Isäni, jossa<br />
hän on käyttänyt arkistovalokuvia, runoja sekä<br />
luonnon ja ihmisten ääniä.<br />
Nils-Aslak Valkeapää on teoreettisissa töissään<br />
osoittanut, että pohjoisissa alkuperäiskulttuureissa<br />
on yhteisiä piirteitä, jotka ovat tutkimisen<br />
arvoisia. Väitöstutkimuksessa on käytetty<br />
tätä teoreettista perustaa tarkasteltaessa Valkeapään<br />
tuotantoa suhteessa sekä alkuperäiskansojen<br />
että länsimaiseen kirjallisuuteen.<br />
Väitöksessä saamelaista runoutta tutkitaan<br />
enemmän holistisesta ja ekologisesta kuin lineaarisesta<br />
ja analyyttisesta näkökulmasta.<br />
Kathleen Osgood Danan väitöskirja Áillohaš<br />
the shaman-poet and his govadas-image<br />
drum: a literary ecology of Nils-Aslak Valkeapää<br />
tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston humanistisessa<br />
tiedekunnassa 14.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi<br />
tohtori Vuokko Hirvonen Saamen korkeakoulusta<br />
Kautokeinosta ja kustoksena professori<br />
Liisi Huhtala.<br />
Airi Hirvonen:<br />
Kilpailuista solistisen<br />
koulutuksen opintojen<br />
rytmittäjä<br />
Tutkimuksessa selvitettiin,<br />
miten solistisen<br />
koulutuksen<br />
opiskelijat rakentavat<br />
identiteettiään<br />
omaa<br />
elämäänsä kuvaavissa<br />
kertomuksissa<br />
ja mitä he kertovat<br />
merkittävien<br />
ihmisten, soitonopettajien<br />
ja soitonopiskelun<br />
merkityksestä opintojensa etenemiselle.<br />
Lisäksi selvitettiin, mitä musiikinopiskelijat<br />
kertovat osallistumisestaan musiikkikilpailuihin<br />
ja miten heidän kertomuksissaan tulee<br />
esiin kilpailuissa saatu tunnustus.<br />
Tutkimusongelmia selvitettiin narratiiviselämäkerrallista<br />
tutkimusotetta käyttäen ja aineistona<br />
oli Sibelius-Akatemian solistisen koulutuksen<br />
pianistiopiskelijoiden haastattelut, jotka<br />
tehtiin vuosien 1999–2002 aikana.<br />
Tutkimuksessa identiteetin rakentumista<br />
tarkasteltiin sekä sosiaalisena että persoonallisena<br />
identiteettiprojektina. Identiteetin rakentumisessa<br />
olennaista on sosiaalinen vuorovaikutus<br />
merkittävien ihmisten kanssa sekä opintosuoritusten<br />
ja kilpailujen kautta saatava tunnustus.<br />
Tutkimukseen osallistuneet opiskelijat ovat<br />
aloittaneet soitonopintonsa jossakin musiikkioppilaitoksessa<br />
alle kouluikäisenä, mutta soittaminen<br />
on ollut pitkään yksi harrastus muiden<br />
joukossa. Useissa kuvauksissa tiettyä, peruskoulun<br />
ja lukion siirtymävaiheen aikaista soitonopettajaa<br />
pidetään avainhenkilönä opintojen<br />
ammattimaisen suuntautumisen kannalta.<br />
Solistisen koulutuksen opintojen alkaessa<br />
38<br />
AKTUUMI
VÄITÖKSET<br />
opiskelijoiden tärkeimpänä motivaationa opinnoissa<br />
on itse musiikki ja halu soittaa, ei niinkään<br />
minkään erityisen musiikin alan työtehtävän tavoittelu.<br />
Opintojen edetessä opiskelijoiden<br />
musiikki-identiteetti alkaa rakentua esimerkiksi<br />
kamarimuusikko- tai muusikko-identiteetiksi.<br />
Tämä tutkimus tuo esiin uutta tietoa erityisesti<br />
musiikkikilpailuihin osallistumisesta, joka<br />
tutkimuksen opiskelijoilla on alkanut lukioikäisenä.<br />
Tutkimuksessa tulee esille, että kilpailujen<br />
merkitys on musiikinopiskelijoiden elämässä hyvin<br />
tärkeä, mutta kilpailut aiheuttavat myös ristiriitaisia<br />
tunteita, joista ei juurikaan keskustella<br />
soitonopettajien kanssa.<br />
Jotkut opiskelijat pitävät kilpailutilanteita<br />
jopa merkittävimpinä tapahtumina ammattiopintoihin<br />
suuntautumisen kannalta. Toisaalta<br />
kilpailut ja niihin valmistautuminen on voitu kokea<br />
äärimmäisen stressaavina, riittämättömyyden<br />
tunteita aiheuttavina ja pahimmillaan alanvaihtoon<br />
johtaneina vaiheina opintojen aikana.<br />
Musiikkikilpailut rytmittävät opintoja jopa<br />
siten, että solistisen koulutuksen opiskelu saattaa<br />
muotoutua jatkuvaksi valmistautumiseksi kilpailusta<br />
toiseen. Vaikuttaa siltä, että soitonopettajat<br />
suosivat toimintamallina opiskelijoiden<br />
säännöllistä kilpailuttamista, jolloin opiskelijoiden<br />
yksilöllisiä eroja ei välttämättä oteta riittävästi<br />
huomioon.<br />
Väitös on ensimmäinen musiikin tutkimuksen<br />
väitös <strong>Oulu</strong>n yliopistossa.<br />
Kasvatustieteiden lisensiaatti Airi Hirvosen<br />
väitöskirja Pikkupianisteista musiikin ammattilaisiksi.<br />
Solistisen koulutuksen musiikinopiskelijat<br />
identiteettinsä rakentajina tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n<br />
yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnassa<br />
14.3.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä toimi professori Kimmo<br />
Lehtonen Turun yliopistosta ja kustoksena<br />
professori Heikki Ruismäki. Airi Hirvonen on<br />
syntynyt 27.7.1960 Pulkkilassa ja tullut ylioppilaaksi<br />
Pulkkilan lukiosta 1979.<br />
Eila Estola:<br />
Opettajien kertomusten<br />
ihmissuhdemoraalista<br />
Väitöskirjassa on<br />
analysoitu ihmissuhdemoraalia<br />
lastentarhanopettajien<br />
ja peruskoulunopettajien<br />
omaelämäkerrallisissa<br />
kertomuksissa. Tutkimus<br />
on osa Suomen<br />
Akatemian rahoittamaa<br />
tutkimusprojektia<br />
Opettaja muutoksessa<br />
– narratiiviselämäkerrallinen<br />
näkökulma opettajien työhön<br />
ja elämään. Projektia on ohjannut näkemys ihmisen<br />
elämästä tarinana, jossa elämä ja siitä kertominen<br />
ovat vuorovaikutuksellisessa suhteessa<br />
keskenään. Siksi kertomukset voivat avata<br />
myös tutkijalle sellaisia näkökulmia, joita muilla<br />
menetelmillä ei helposti tavoiteta. Väitöskirjan<br />
aiheen taustalla on projektin tutkijat yllättänyt<br />
havainto, että myös nuoret opettajat puhuivat<br />
työstään kutsumuksena, rakkaudesta lapsiin, välittämisestä,<br />
toivon merkityksestä.<br />
Väitöskirjan mukaan suhteet lapsiin muodostivat<br />
monen opettajan kertomuksessa keskeisen<br />
osan opettajan identiteettiä. Opettajien<br />
työtä ohjasi pyrkimys kuunnella lasten ääntä, olla<br />
lapsen puolella ja lisätä lapsen luottamusta tulevaisuuteen.<br />
Opettajien tärkeänä pitämien moraalisten<br />
periaatteiden toteuttaminen on kertomusten<br />
perusteella kuitenkin usein hankalaa, jopa mahdotonta.<br />
Monet opettajat kuvasivat, kuinka hallinnon,<br />
sosiaali- ja koulutuspolitiikan ja median<br />
tehokkuutta ja kilpailua korostavat kertomukset<br />
eivät tee oikeutta opettajan työlle. Erilaisten<br />
äänten keskellä opettajien identiteetti muotoutuukin<br />
ristiriitaiseksi ja epäyhtenäiseksi.<br />
Opettajat kuvasivat toiveitaan luoda lapsiin<br />
kiintymykseen perustuvat suhteet, koska heidän<br />
työnsä samanaikaisesti oli muuttumassa yhä<br />
teknisemmäksi ja kiireisemmäksi. Monet opettajat<br />
näkisivät itsensä mieluummin äiti- ja isähahmoina.<br />
Moraali opettajan työssä kytkeytyy kertomuksissa<br />
kasvatuksen arkeen. Esimerkiksi rakkaus<br />
ei ole niinkään tunne, vaan ristiriitaisten tunteiden<br />
keskellä tapahtuvaa työtä, jossa keskeistä<br />
on vastata lapsen tarpeisiin. Läheisyyden rakentaminen<br />
opettajan ja lasten välille on usein vaikeaa,<br />
koska varsinkin koulujen fyysiset puitteet<br />
ja kulttuuriset käytänteet suosivat välimatkaa,<br />
virallisuutta ja kontrollia.<br />
Rakkaus, toivo ja kutsumus edellyttävät kuitenkin,<br />
että opettajat voivat olla myös fyysisesti<br />
lähellä ja läsnä: koskettaminen, hellyydenosoitukset,<br />
halaukset ovat osa opettajan arkea.<br />
Tutkimus herättää ajatuksen, että opettajien<br />
työtä ollaan viemässä yhä kauemmas siitä,<br />
minkä opettajat kokemuksellisesti tietävät hyväksi<br />
kasvatukseksi. Siksi opettajien kertomuksia<br />
tulisi kuunnella tarkemmin. Työn kehittäminen<br />
heitä kuunnellen voisi auttaa opettajia jaksamaan<br />
paremmin.<br />
On ristiriitaista, että samanaikaisesti kun vallitsee<br />
huoli siitä, että lähimmäisistä välitetään yhä<br />
vähemmän ja ihmisten itsekkyys lisääntyy, monet<br />
kehittämistoimenpiteet vain vaikeuttavat<br />
opettajien pyrkimyksiä luoda läheisiä kiintymyssuhteita<br />
lapsiin. Kuitenkin tiedetään, että niissä<br />
on kasvattamisen perusta. Kyse ei siis ole tiedon<br />
puutteesta vaan enemmänkin siitä, millaisilla<br />
moraalisilla äänillä on riittävästi valtaa tulla kuulluiksi.<br />
Erääksi syyksi tälle opettajien äänen kuulumattomuudelle<br />
tutkimuksessa esitetään, että<br />
moraali on sukupuolittunutta. Ihmissuhdemoraali<br />
on naisten moraalia ja se jää helposti miehisen<br />
äänen korkeamman yhteiskunnallisen statuksen<br />
alle ja kuulumattomiin.<br />
AKTUUMI<br />
39
VÄITÖKSET<br />
Kasvatustieteiden lisensiaatti Eila Estolan<br />
väitöskirja In the language of the mother – restorying<br />
the relational moral in teachers´ stories<br />
tarkastettiin <strong>Oulu</strong>n yliopiston kasvatustieteiden<br />
tiedekunnassa 11.4.<strong>2003</strong>. Vastaväittäjänä<br />
toimi professori Kirsi Tirri Helsingin yliopistosta<br />
ja kustoksena professori Leena Syrjälä. Eila Estola<br />
on syntynyt 23.11.1953 Piippolassa ja tullut<br />
ylioppilaaksi Pulkkilan lukiosta 1972.<br />
40<br />
AKTUUMI
AKTUUMI<br />
41