HUMANUM - Helda
HUMANUM - Helda
HUMANUM - Helda
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
havainnollistaa hyvin Küngin teologista kehitystä Barthista eksistentialismiin. 105<br />
32<br />
Samaan<br />
problematiikkaan liittyy myös myyteistä riisumisen tendenssi ja teologian ajanmukaistaminen<br />
bultmannilaiseen tapaan. 106<br />
2.2.3. Vain uskonto voi perustella moraalin<br />
(Uskonnon tarkennettu rooli moraalin lähtökohtana)<br />
Tässä kohtaa voidaan jälleen palata siihen, mihin jäätiin kappale aiemmin. Küngille uskonto<br />
on perustavanlaatuinen ehto moraalin olemassaololle. Samalla uskonto on luonnollisesti myös<br />
tae moraaliselle toiminnalle. On edelleen otettava huomioon Küngin filosofinen<br />
lähestymistapa. Küngin ajattelussa se, että ihminen saa filosofiset, tarkemmin sanottuna<br />
eksistentialistiset perusteet moraalin ehdottomalle velvoittavuudelle, on keskeistä sen<br />
kannalta, että hän myös toteuttaa tämän velvollisuuden. Küng ei maailmaneetos-projektin<br />
yhteydessä juurikaan ota lukuun tilannetta, jossa ihminen nämä perusteet saatuaan voisi silti<br />
olla toimimatta moraalisesti oikein. Küngin ihmiskuva on suhteellisen positiivinen. Niinpä hän<br />
vastustaa ihmiskuvaltaan pessimistisiä moraalimalleja.<br />
Todella realistisesti arvioituna maailma on eripurainen todellisuus, ja myös ihmisessä on molemmat<br />
sekoittuneena, sekä hyvä että paha. Ihmiset eivät ole enkeleitä eivätkä paholaisia. […] Mutta ihminen<br />
on monimutkainen, kaksijakoinen olento järjen ja järjettömyyden, hyvän pahan väliltä, sekoitus<br />
egoismia ja hyvettä […] 107<br />
Sitaatista voidaan päätellä, että Küngin ihmiskuva on jopa vielä positiivisempi kuin edellä on<br />
tullut esille. Hän uskoo ihmisen voivan toimia moraalisesti kiitettävällä tavalla jopa<br />
riippumatta siitä onko hänellä uskonnosta tulevia filosofisia perusteita vai ei. Ihmisessä on<br />
105<br />
106<br />
107<br />
C, 791–817. Schleiermacherista, dialektisesta teologiasta ja eksistentialismista ks. tarkemmin Ruokanen<br />
1987, 85–156. Küngin tässä kappaleessa todettu teologinen kehitys tulee analogisesti esille myös hänen<br />
raamattukäsityksensä kehityksessä, ks. Huovinen 1978a. Küngin edustaman katolisuuden, Barthin<br />
dialektisen teologian sekä Bultmannin eksistentiaaliteologian välisistä suhteista ks. tarkemmin Hempel 1976<br />
sekä Kuschel 1993a.<br />
Ks. esim. CW, 388–406, 445–455; Albert 1979, 83. Vrt. EF, 291–302.<br />
WWW, 79: ”Wahrhaft realistisch betrachtet ist die Welt eine zwiespältige Wirklichkeit, und auch im<br />
Menschen ist beides vermischt, Gutes und Böses. Menschen sind weder Engel noch Teufel. [...] Aber der<br />
Mensch ist ein komplexes, ambivalentes Wesen zwischen der Vernunft und Unvernunft, Gut und Böse,<br />
eine Mischung aus Egoismus und Tugend […]”