geologinen yleiskartta - arkisto.gsf.fi
geologinen yleiskartta - arkisto.gsf.fi
geologinen yleiskartta - arkisto.gsf.fi
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
SUOMEN GEOLOGINEN I GEOLOGISKA KOMMISSIONEN<br />
TOIMIKUNTA<br />
I FINLAND<br />
SUOMEN<br />
GEOLOGINEN YLEISKARTTA<br />
LEHTI C 4<br />
KAJAANI<br />
KIVILAJIKARTAN SELITYS<br />
KIRJOITTANUT<br />
W. W. WILKMAN<br />
62 KUVAA JA 2 TAULUA<br />
HELSINKI 1931
SUOMEN GEOLOGINEN II GEOLOGISKA KOMMISSIONEN<br />
TOIMIKUNTA<br />
1 FINLAND<br />
SUOMEN<br />
GEOLOGINEN YLEISKARTTA<br />
LEHTI C 4<br />
KAJAANI<br />
KIVILAJIKARTAN SELITYS<br />
KIRJOITTANUT<br />
W. W. WILKMAN<br />
62 KUVAA JA 2 TAULUA<br />
HELSINKI 1931<br />
VALTIONEUVOSTON KIRJAPAINO
SISÄLTÖ .<br />
Sly .<br />
ALKULAUSE 7<br />
JOHDANTO 9<br />
YLEISKATSAUS KALLIOPERÄÄN 12<br />
Kajaanin karttalehtialueen kivilajien stratigraa<strong>fi</strong>nen jaotus . . 15<br />
GRANIITTIGNEISSI 16<br />
Tyypillistä graniittigneissiä 16<br />
Punaista, liuskeista graniittigneissiä 17<br />
Porfyyristä graniittigneissiä 18<br />
Migrnatiittista graniittigneissiä 19<br />
Sarvivälkegraniittia ja kvartsidioriittia 25<br />
GRANIITTIGNEISSIALUEELLA ESIYTYVIÄ SULKEUMIA JA<br />
JUONIKIVILAJEJA 25<br />
EMÄKSISIÄ SULKEUMIA 25<br />
Am<strong>fi</strong>boliittisulkeumia 25<br />
Dioriittisulkeumia 28<br />
JUONIA, PAHKUJA JA PIENEHKÖJÄ MASSIIVEJA 28<br />
Arn<strong>fi</strong>boliittia ja metamor<strong>fi</strong>sta gabroa 28<br />
Dioriittia 31<br />
Pyrokseenidioriittia 34<br />
Unakiittia 35<br />
Kvartsikeratofyyriä 35<br />
Granofyyriä 36<br />
VANHOJA LIUSKEITA YLEENSÄ 37<br />
BIOTIITTI-PLAGIOKLAASIGNEISSIÄ JA SUONIGNEISSIÄ 38<br />
Erilaatuisia intrusiivisiä suonia ja juonia 40<br />
KONTAKTIMETAMORFISIA GNEISSEJÄ 43<br />
Granaattigneissiä 44<br />
Granaatti-sillimaniitti-kordieriittigneissiä 44<br />
Granaatti-kordieriitti-antofylliittiliusketta 46<br />
SARVIVÄLKEGNEISSIÄ . MAGNEETTIKIISUN- JA GRAFIITINPI-<br />
TOISTA GNEISSIÄ 47<br />
KALKKIBREKSIOITA JA KONKRETIOITA GNEISSISSÄ 48<br />
KALKKIKIVEÄ 49<br />
BOTNIALAISEN ALUEEN SUPRAKRUSTISET KIVILAJIT . . . . 50<br />
PLAGIOKLAASIGNEISSEJÄ JA MIGMATIITTEJA 50<br />
Biotiitti-plagioklaasigneissiä 51<br />
Graniittiutunutta migmatiittigneissiä 52<br />
LEPTIITTEJÄ 53<br />
Dioriittiporfyriittimaista leptiittiä 54<br />
Kvartsiporfyriittiä 55<br />
Haapaveden natron-kalileptiitit 58<br />
Granofyyristä kvartsiporfyyriä 60<br />
Oulaisten hälleflinttamaiset leptiitit 62<br />
Ylivieskan hälleflinttamaiset leptiitit 63<br />
Leptiitit Kärsämäen ja Pyhäjärven pitäjien itäosissa 63
4<br />
L RALIITTI- JA PLAGIOKLAASIPORFYRIITTEJÄ<br />
v .<br />
66<br />
IJraliittiporfyriittiä 67<br />
Uraliitti-plagioklaasiporfyriittejit 68<br />
Eruptiivibreksioita ja agglomeraatteja 69<br />
Plagioklaasiporfyriitteja 70<br />
KONGLOMERAATTEJA 74<br />
Ylivieskan konglomeraatit 74<br />
Ylivieskan kirkon N-puolella oleva konglomeraatti 74<br />
Ylivieskan kirkon S-puolella oleva konglomeraatti 77<br />
Pyhäjoen konglomeraatti 80<br />
Oulaisten konglomeraatti 81<br />
Sievin konglomeraatit 81<br />
Haapajärven Olkkosenmäen konglomeraatti 82<br />
KIILLELIUSKEMAISIA GNEISSEJ_i<br />
83<br />
POSTBOTNIALAISIA ERUPTIIVIKIVILAJEJA 84<br />
GNEISSIGRANIITTI 84<br />
IULTRAEMÄKS1SIÄ KIVILAJEJA<br />
87<br />
Pyrokseenihornblendiittiä 87<br />
Peridotiittia 89<br />
GABROA, DIABAASIA JA AMFIBOLIITTIA<br />
89<br />
Ylivieskan gabroalue<br />
89<br />
Ylivieskan diabaasi ja diabaasiporfyriitti<br />
Diabaasiporfyriitin ja mikrokliinigraniitin kontakti Ylivies-<br />
91<br />
kassa<br />
92<br />
Oulaisten ja Merijärven diabaasit<br />
Intermediäärisiä gabron ja porfyyrigraniitin välisiä rajamuun-<br />
92<br />
noksia Oulaisissa ja Merijärvellä 94<br />
Pyhäjoen gabro- ja diabaasimassiivi<br />
97<br />
Pyhäjoen gabron ja porfyyrigraniitin kontaktit<br />
98<br />
Saloisten diabaasirnassiivi 99<br />
Haapaveden uraliittidiabaasialue 99<br />
Vihannin diabaasi<br />
101<br />
Kestilän eruptiivibreksia<br />
101<br />
Kärsämäen gabroinassiivi 102<br />
Haapajärven gabroalueet<br />
103<br />
Gabrovyöhykkeet Kiuruveden S\V-osassa<br />
105<br />
Pienempiä gabroesiytymiä 106<br />
DIORIITTIA JA KVARTSIDIORIITTIA<br />
106<br />
P ,yrokseenidioriittia<br />
111<br />
TASARAKEISIA GRANODIORIITTEJA<br />
111<br />
Sarvivälkegranodioriitteja 111<br />
Biotiittigranodioriitteja 115<br />
KALI-NATRONSYENIITTIÄ JA LTNAKIITTIÄ 118<br />
Syeniittigraniittia ja kali-natronsyeniittiä<br />
118<br />
Kvartsikeratofyyriä 121<br />
Unakiittiä<br />
122<br />
PORFYYRIGRANIITTIA, PYROKSEENI-, BIOTIITTI- JA MIKRO-<br />
KLIINIGRANIITTIA<br />
128<br />
Porfyyrigraniitti ja -granodioriitti<br />
129<br />
Porfyyrigraniitin pintamuodot 138
sfv.<br />
Tasarakeista ja porfyyriinäistä pyrokseenigraniittia ja -granodioriittia<br />
140<br />
Biotiittigraniittia 144<br />
Mikrokliinigraniittia 145<br />
Graniittiapliittia ja pegmatiittia 148<br />
POSTBOTNIALAISIA JUONIKIVILAJEJA<br />
149<br />
Diabaasijuonia 149<br />
Dioriittiporfyriittijuonia 150<br />
JALKIKATSAUS ALUEEN ARKEISIIN KIVILAJEIHIN 151<br />
Katsaus postbotnialaisten syväeruptiivien differentiabiosarjaan 152<br />
Vertauksia muiden alueiden kivilajeihin 154<br />
KALEVALAISIA LIUSKEITA<br />
KALEVALAISIA POHJAMUODOSTUMIA<br />
Oulujärven itäpuolinen päävyöhyke<br />
Pohjakonglomeraattia<br />
Pohjabreksiat, pohjaliuskeet ja silmäliuskeet<br />
154<br />
155<br />
155<br />
155<br />
159<br />
Haajaistenky1an-Vieremän-N a1 antei arven<br />
alue<br />
Konglomeraattia, arkoosia<br />
161<br />
161<br />
Vaalan-Utajärven alue<br />
Utajärven itäpuolella olevat konglomeraatit ja arkoosit<br />
Säippäkosken-Niskakosken vyöhykkeen arkoosit<br />
KVARTSIITTEJA<br />
Muodostuman alaosan kvartsiitteja<br />
. . . .<br />
166<br />
167<br />
168<br />
169<br />
170<br />
Sopenvaara-Korholanmäki 170<br />
Lehtovaara 172<br />
Korvanvaara-Leihunvaara 172<br />
Häikiönvaara 173<br />
Kontiomäki<br />
173<br />
Mieslahden kvartsiitti 173<br />
Kiehimän vyöhyke 173<br />
Melalahden kvartsiitti<br />
175<br />
Kivesvaaran alue 175<br />
Luoteis-Ristijärven ja Etelä-Puolangan kvartsiitit 178<br />
Mäntykankaan konglomeraatti ja k v a r t s i i t t i 180<br />
DOLOMIITTEJA 181<br />
Sotkamon dolomiitit 182<br />
Paltamon dolomiitit 185<br />
Mieslahden dolomiitit 185<br />
Kiehimän dolomiitit 186<br />
Melalahden dolomiitit<br />
Luoteis-Ristijärven ja Etelä-Puolangan dolo-<br />
189<br />
m i i t i t 192<br />
FYLLIITTEJÄ JA KIILLELIUSKEITA<br />
Hiilen- ja kiisunpitoisia liuskeita<br />
194<br />
195<br />
Granaatin- ja sädekivenpitoisia liuskeita 197<br />
Sädekiviliuskeita 197<br />
Kiilleliuskeita 198<br />
Biotiittirikkaita, maasälvänpitoisia kiilleliuskeita 199<br />
Muskoviitti- ja kvartsirikkaita kiilleliuskeita 199<br />
5
6<br />
. .<br />
Granaatti- ja stauroliitti-kiilleliuskeita<br />
Siv.<br />
200<br />
Konkretioita liuskeissa<br />
201<br />
Graniitti-intrusioita liuskeissa<br />
202<br />
LIUSKEIDEN TEKTONIIKKA<br />
202<br />
Tektoonisia breksioita<br />
204<br />
KALEVALAISIA INTRUSIIVIKIVILAJEJA 209<br />
SERPENTIINI- JA TALKKI-MAGNESIITTIKIVEA<br />
209<br />
Mieslahden serpentiinit 210<br />
Koivukorven vuolukivikerros<br />
214<br />
Melalahden serpentiinit<br />
214<br />
Oliviinijäännöksiä sisältäviä serpentiinejä 215<br />
METAMORFISIA GABROKIVILAJEJ :?<br />
216<br />
Massainaista metagabroa 217<br />
Mieslahden gabrot<br />
217<br />
Junttilanniemen gabro 218<br />
Humpinmäen W-puolella oleva gabroalue 218<br />
Humaljärven albiittidiabaasi<br />
219<br />
Liuskeisia in etabasi it te ja 219<br />
Metabasiittien ja kvartsiittien kontakteja 220<br />
Kloriittiutuneita ja t al kkiutu ne i ta in etab<br />
a s i i t t e j a 222<br />
KERSANTIITTIA<br />
222<br />
KVARTSIKERATOFYYRI<br />
225<br />
POSTKALEVALAISTA GRANIITTIA<br />
225<br />
Itäinen graniittialue 226<br />
Biotiittigranodioriittia ja graniittia 226<br />
Mikrokliinigraniittia<br />
227<br />
Graniittiapliittia ja pegmatiittia<br />
Läntinen graniittialue<br />
228<br />
232<br />
Biotiitti-sarvivälkegranodioriittia<br />
232<br />
Mikrokliinigraniittia<br />
232<br />
Postkalevalaisen graniitin ja postbotnialaisen porfyyrigraniitin<br />
kontaktisuhteita<br />
233<br />
Porfyyrimäistä graniittia<br />
235<br />
Pegmatiittia<br />
236<br />
NUOREMPAA DIABAASIA . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 237<br />
Enstatiittiaugiittidiabaasia<br />
237<br />
Juonidiabaasin ikä<br />
240<br />
HYÖDYLLISIÄ MINERAALEJA JA KIVILAJEJA<br />
240<br />
Kiisumineraaleja<br />
240<br />
M a g netiittia<br />
242<br />
Molybdeniittiä<br />
242<br />
Juonikvartsia<br />
242<br />
M u sk o viittia<br />
243<br />
D olo m iittia<br />
243<br />
Vuolukiveä ja talkkiliusketta 244<br />
Kovasinkiveä<br />
244<br />
U unikiveä<br />
244<br />
Rakennuskiveä<br />
245<br />
Kaoliinimaisia muodostumia 246
ALKULAUSE .<br />
Kajaanin kivilajikartan C 4 selityksen on laatinut allekirjoittanut<br />
W . W . Wilkman kenttägeologien päiväkirjamuistiinpanojen<br />
ja omien havaintojen perusteella sekä huomioon ottamalla eräitä<br />
alueen kivilajeja koskevia julkaisuja, joista tekstissä mainitaan .<br />
Kun alue käsittää suuren joukon erilaatuisia ja -ikäisiä kivilajeja,<br />
ja näihin kuuluva aineisto on sangen laaja, on työ vaatinut paljon<br />
aikaa ja selitys venynyt verrattain pitkäksi .<br />
Helsingissä marraskuulla 1931 .<br />
W . W . Wilkman .
JOHDANTO .<br />
K a j a a n i n karttalehden C 4 alueeseen kuuluvat seuraavat<br />
pitäjät ja pitäjien osat :<br />
Oulun läänissä :<br />
Kajaanin kihlakunnassa :<br />
Kajaani, Paltamo, Vuolijoki, melkein koko Säräisniemi, Puolangan<br />
eteläosa, läntisimmät osat Hyrynsalmesta, Ristijärvestä ja Sotkamosta<br />
;<br />
Oulun kihlakunnassa :<br />
Limingan, Tyrnävän, Muhoksen ja Utajärven eteläosat, Temmes,<br />
eteläisin kolkka Lumijoesta ;<br />
Saloisten kihlakunnassa :<br />
Rantsila, Paavola, Vihanti, Revonlahti, Siikajoen eteläosa,<br />
Pattijoki sekä itäosat Saloisten, Pyhäjoen, Merijärven ja Alavieskan<br />
pitäjistä, Oulainen, melkein koko Ylivieska ja Sievin kaakkoisosa ;<br />
Haapajärven kihlakunnassa :<br />
Kestilä, Pulkkila, Piippola, Pyhäntä, Kärsämäki, Haapavesi,<br />
Nivala, Haapäjärvi sekä pohjoisosat Reisjärven ja Pyhäjärven<br />
pitäjistä ;<br />
Vaasan läänissä ja Pietarsaaren kihlakunnassa<br />
:<br />
Toholammen kaakkoisosa ja Lestijärven pohjoisnurkka ;<br />
Kuopion läänissä ja Iisalmen kihlakunnassa<br />
:<br />
Kiuruveden keski- ja pohjoisosa, Vieremä, Sonkajärvi ja Iisalmen<br />
pohjoisosa .<br />
Alueen <strong>geologinen</strong> tutkimus alkoi jo v . 1887, jolloin prof . J . J .<br />
Sederholm teki retken Ylivieskaan ja Oulaisiin tutustuaksensa seudun<br />
geologiaan . Varsinaiset kartoitustyöt aloitettiin kuitenkin vasta<br />
kesällä v . 1899 ja lopetettiin v . 1919 . Näihin töihin ottivat osaa seuraavat<br />
henkilöt :<br />
1899 K . A . J . Illukka (Ylivieska), W . Y . A . Hall (Sievi), J . H .<br />
Saarinen (Alavieska) ;<br />
1902 G . Ignatius (Iisalmi), A . Lampen (Sonkajärvi), W . W .<br />
Wilkman (SW-Sotkamo) ;<br />
102---31<br />
2
1 0<br />
1904 H . Kyrklund (osia Sotkamosta ja Paltamosta) ;<br />
1905 Benj . Frosterus (Kivesjärven seutu Paltamossa, retkiä Risti-<br />
järvelle ja Puolankaan), Wilkman (N- ja NE-Paltamo, edellinen<br />
mittakaavassa 1 :20,000), G . Aminoff (osia Säräisniemestä, Paltamosta,<br />
Puolangasta, Ristijärvestä ja Hyrynsalmesta), E . Mäkinen<br />
(Puolanka) ;<br />
1906 Frosterus ja V. R . Svensson (W-Paltamo, osia Säräisnie-<br />
mestä ja Vuolijoesta), Mäkinen (Kajaanin maaseurakunta ja S-<br />
Paltamo), H . M . Hansen (Utajärven kirkon tienoo) ;<br />
1907 J . N . Soikero (Vuolijoki) ;<br />
1908 R . Dillström (Siikajoki, Revonlahti, Lumijoki) ;<br />
1910 Soikero (Vieremä, eteläisin osa Paltamosta), Mäkinen (Saloinen,<br />
Pyhäjoki) ;<br />
1911 Mäkinen (Merijärvi, Ylivieska), Wilkman (Kiuruvesi), H .<br />
Väyrynen (Oulainen, Nivala), Soikero (Haapajärvi, Pyhäjärvi, SW-<br />
Kärsämäki) ;<br />
1912 Mäkinen (SE-Sievi, Reisjärvi ja osia Ylivieskasta), Wilk-<br />
man (N-Kiuruvesi, Pyhäntä, Piippola), Väyrynen (Kestilä, SW-<br />
Säräisniemi, Utajärvi) ;<br />
1913 Väyrynen (Pulkkila, N-Säräisniemi) ;<br />
1914 Soikero (Haapavesi, Kärsämäki, Rantsila) ;<br />
1915 Mäkinen (Toholampi, Lestijärvi ja osia Vieremästä), Väyrynen<br />
(Paavola, Liminka, Tyrnävä, Temmes, Muhos, NE-Kärsämäki) ;<br />
1919 M. Sauramo (Vihanti) .<br />
Kartoitustöitä johti Pohjanmaan pitäjissä valtiongeologi toht .<br />
H . Berghell ja Oulujärven tienoilla toht . Benj . Frosterus . Tarkastusretkiä<br />
toimitti toht. Mäkinen v . 1914 ja 1915 useimmissa<br />
Pohjanmaan pitäjissä ja allekirjoittanut Wilkman v . 1919 Kiuruvedellä<br />
ja Pyhäjärvellä . Vuonna 1924 teki Wilkman toht . Väyrysen<br />
kanssa tarkastusmatkan Salmijärvien seudulle S-Puolankaan ja v .<br />
1926 hän tutki postbotnialaisen graniitin ja liuskeiden rajasuhteita<br />
Näläntöjärven seudulla Kiuruvedellä .<br />
Vuonna 1916 julkaisi Mäkinen Geologisen komissionin bulletii-<br />
nissä N :o 47 tutkimuksen Keski-Pohjanmaan kivilajeista : »Översikt<br />
av de prekambriska bildningarna i mellersta Österbotten» . Tätä<br />
teosta on käytetty arvokkaana apulähteenä alueen länsiosien kivi-<br />
lajien selostuksessa .<br />
Lisätietoja on saatu niiltä lukuisilta malminetsintä-retkikunnilta,<br />
jotka ovat v . 1918-1924 työskennelleet kalevalaisilla kvartsiitti- ja<br />
liuskealueilla Oulujärven itä- ja koillispuolella . Näitä retkikuntia<br />
ovat johtaneet prof. P. Eskola ja toht . V. Hackman, Mäkinen ja<br />
Väyrynen . Malminetsintöjä toimitettiin v . 1918 Eskolan johdolla
Melalahden kylässä Paltamossa ja Sopenjärven tienoilla Sotkamossa ;<br />
v. 1919 Hackmanin johdolla Mieslahden ympäristössä, NE-Paltamossa,<br />
Ristijärven NW-osassa, SE-Puolangalla ja NW-Hyrynsalmella<br />
; samana vuonna Mäkisen ja Väyrysen johdolla Kiehimänjoen<br />
W-puolisissa seuduissa Oulunjärveltä N-suuntaan Salmijärville saakka<br />
Puolangalle ja Jormaskylän SW-osassa Sotkamossa ; v . 1921 kaoliinitutkimuksien<br />
yhteydessä toht . Frosteruksen johdolla, jolloin Väyrynen<br />
apulaisineen kartoitti Salmijärvien S- ja SE-puoliset seudut ;<br />
v. 1922 Väyrysen johdolla Kivesvaaran eteläpäässä Melalahden kylässä<br />
Paltamossa . Näiden lisäksi tutki toht . M . Saksela v . 1925 karttalehden<br />
alueeseen kuuluvia osia Toholammen, Lestijärven ja Reisjärven<br />
pitäjistä .<br />
Kivilajikartan ja siihen kuuluvan selityksen on laatinut allekirjoittanut<br />
Wilkman, ja se perustuu kenttägeologien työkarttoihin<br />
ja päiväkirjamuistiinpanoihin huomioon ottamalla kuitenkin niitä<br />
oikaisuja, joihin yllämainitut tarkastusmatkat ja tutkimukset ovat<br />
antaneet aihetta . Pohjakarttoina ovat olleet Maanmittaushallituksen<br />
yleiskartan lehdet D 3 ja D 4 . Näitä on kuitenkin jonkun verran<br />
korjattu, varsinkin geologisesti tärkeihin paikannimiin nähden .<br />
1 1
YLEISKATSAUS KALLIOPERÄÄN .<br />
Kuten kivilajikartasta käy selville, on alue siitä mielenkiintoinen,<br />
että täällä yhtyvät Itä-Suomen graniittigneissialue kalevalaisine<br />
muodostumineen ja Pohjanmaan syväeruptiivit effussiivisine pintakivilajeineen<br />
ja kiteisine liuskeineen .<br />
Katarkeiset ja arkeozoiset kivilaj it . Alueen<br />
itäosan käsittää laaja ikivanha graniittialue, jonka kivilajeja on kutsuttu<br />
yhteisellä nimellä g r a n i i t t i g n e i s s i k s i, vaikka tähän<br />
sisältyy kokoumukseltaan ja rakenteeltaan sangen vaihtelevia gneissiytyneitä<br />
tai juovikkaita, migmatiittisia graniitteja ja granodioriitteja,<br />
tai puhtaasti massamaisia kivilajeja .<br />
Graniittigneissiin sulkeutuneina tavataan siellä täällä kiemuraisina<br />
vyöhykkeinä sedimenttistä alkuperää olevia kiteisiä k i i 1 1 es<br />
a s u o n i g n e i s s e j ä (paragneissejä) ja näitä lävistävinä eli<br />
intrusiivisina kivilajeina metamorfosoituneita g a b r o m a i s i a a m<strong>fi</strong>boliittej<br />
a, dioriittej a ja graniittisia kivilajeja<br />
. Näitä ei voida petrograa<strong>fi</strong>selta laadultaan eroittaa vastaavista<br />
kivilajeista karttalehden Pohjanmaan alueella, ja ne ovat sen vuoksi<br />
merkityt kivilajikartalle samoilla väreillä. Jonkun verran nuorempia<br />
ovat graniittigneissialueella siellä täällä pienehköinä massiiveina<br />
esiytyvät graniittikivilajit, jotka ovat todennäköisesti iältään postbotnialaisia<br />
.<br />
Kartta-alueen länsiosissa, Oulaisissa, Ylivieskassa, Nivalassa,<br />
Haapajärvellä, Sievissä y . m . pitäjissä esiytyvät ja Pohjanmaan<br />
suprakrustisiin eli pinnallisiin b o t n i a 1 a i s i i n m u o d o s t um<br />
i i n kuuluvat kiteiset liuskeet ovat pääasiallisesti kiilteen- tai<br />
sarvivälkkeenpitoisia pienirakeisia p 1 a g i o k 1 a a s i g n e i s s e j ä,<br />
jotka ovat monesti graniitti-intrusion vaikutuksesta muuttuneet<br />
s u o n i g n e i s s e i k s i . Plagioklaasigneisseihin liittyvät välittömästi<br />
vulkaanista alkuperää olevat tiiviit 1 e p t i i t i t ja kokonainen<br />
sarja muita pintaeffusiiveja : u r a l i i t t i- ja p 1 a g i oklaasiporfyyriitit,<br />
porfyriitit, agglomeraatit<br />
ja t u f f i t, jotka esiytyvät välikerroksina plagioklaasigneississä,<br />
ja lopuksi sarjan ylemmässä osassa k o n g 1 o m e r a a t i t ja niit-
ten kanssa vuorottelevat kerrokselliset k i i 1 1 e 1 i u s k e m a i s e t<br />
g n e i s s i t .<br />
Intrusiivisena kivilajina esiytyy tässä kerrossarjassa karttaalueen<br />
lounaisosassa g n e i s s i g r a n i i t t i eli oligoklaasi-biotiittisarvivälkegranodioriitti,<br />
joka on useimmiten harmaa ja juovikas<br />
siihen sulkeutuneitten kivilajien assimilation takia . Gneissigraniitin<br />
asema botnialaisessa eruptiosarjassa ei ole aivan varma ; kuitenkin<br />
voidaan sitä pitää nuorempana kuin useimmat muodostuman kiteiset<br />
liuskeet ja effusiivikivilajit . Petrograa<strong>fi</strong>sesti on se jonkinmoinen<br />
välimuoto postbotnialaisen graniitin ja graniittigneissin välillä .<br />
P o s t b o t n i a 1 a i s e t eruptiivikivilajit muodostavat differentiatiosarjan,<br />
joka alkaa p e r i d o t i i t e i l l a ja loppuu p o s tbotnialaisella<br />
graniitilla . Sarjan emäksiset kivilajit,<br />
gabrot, a m f i b o 1 i i t i t, dioriitit ja vieläpä osa granod<br />
i o r i i t e i s t a k i n, kuuluvat todennäköisesti, samaten kuin<br />
oligoklaasigneissigraniittikin, suprakrustisen kerrossarjan y l e i s e n<br />
poimutuksen ja metamorfoosin aikanatapahtuneeseen<br />
kerrosten väliseen konformiseen intrusioon, jotavastoin p o s t b o tn<br />
i a 1 a i s e n g r a n i i t i n purkaus on tapahtunut poimutuskauden<br />
lopussa kerrossarjan vajotessa graniittimagmaan .<br />
Proterozoisia kalevalaisia kivilaj ej a . Kohonneilla<br />
ja sitkistyneillä mannerlohkoilla alkoi arkeisen ajan jälkeen<br />
kulutuskausi . Graniittigneissi ja muut syväkivilajit paljastuivat sikäli<br />
kuin pintamuodostumat kuluivat erosion vaikutuksesta . Muodostuneet<br />
sedimentit kerrostuivat laajaan vajoamisalueeseen eli geosynkliiniin,<br />
ja ovat myöhemmin tämän kokoon työntyessä poimuttuneet ja<br />
metamorfosoituneet kiteisiksi n . k . k a 1 e v a 1 a i s i k s i liuskeiksi .<br />
Nämä esiytyvät siis alueella muinaisessa, nykyään syvälle kuluneessa<br />
vuorij onovyöhykkeessä .<br />
Kalevalainen liuskemuodostuma alkaa p o h j a k o n g 1 o m eraateilla,<br />
arkooseilla tai silmäliuskeilla . Pohjakonglomeraatteja<br />
tavataan esim . migmatiittisen paragneissin rajalla<br />
Jormuanlahden NE-puolella Paltamossa, konglomeraatteja ja silmäliuskeita<br />
graniittigneissin rajalla Vieremällä, lisalmelta NNW, arkooseja<br />
postbotnialaisen graniitin rajalla Näläntöjärven NE-puolella<br />
Kiuruvedellä . Laaja konglomeraatti- ja arkoosialue, joka ei kuitenkaan<br />
ole yhteydessä alustansa kanssa, tavataan Utajärvellä . Muodostuman<br />
eroittaa siis vanhemmista arkeisista muodostumista<br />
s u u r i d i s k o r d a n s s i . Kerrossarjan alaosissa esiytyy runsaasti<br />
serisiittirikkaita kvartsiittiliuskeita, keskiosissa<br />
harmaita kvartsiitteja, dolomiitteja, sädekiviliuskeita,<br />
fylliittejä ja kiilleliuskeita .<br />
1 3
1 4<br />
Mäntykankaalla S-Puolangalla esiytyvä konglomeraatti viittaa siihen,<br />
että näiden päällä on vielä sarja sangen klastillisia kvartsiitteja .<br />
Intrusiivisina kivilajeina tavataan kerrossarjan ala- ja keskiosissa<br />
pääasiallisesti metamorfosoituneita gabroja, n . k . m e t abasiitteja,<br />
ja serpentiinikivilajeja .<br />
Nuorin muodostuman eruptiiveista on p o s t k a 1 e v a 1 a in<br />
e n g r a n i i t t i, joka esiytyy laajoina massiiveina Oulujärven<br />
SE-, N- ja NW-puolella kalevalaisten vyöhykkeiden reunaosissa . Se<br />
muodostaa sekä vanhempaan kallioperään että kalevalaisiin liuskeihin<br />
lukuisia juonia ja lienee purkautuessaan osaksi assimiloinut<br />
ainesta edellisistä, se esiytyy siis myös intrusiivisena, mutta pääpurkaus<br />
näkyy tapahtuneen liuskeiden poimutuksen ja metamorfoosin<br />
jälkeen eli kalevalaisen poimutuskauden loppupuolella .<br />
Nuorin alueen kaikista kivilajeista on e n s t a t i i t t iaugiittidiabaasi<br />
ja sarvivälkediabaasi, jotka<br />
täyttävät suoraviivaisia rakoja graniittigneissialueen kivilajeissa<br />
Iisalmen NE-puolisessa seudussa .
Kajaanin karttalehtialueen kivilajien stratigraa/inen jaotus .<br />
Juonidiabaasia<br />
Postkalevalainen graniitti ja pegmatiitti<br />
Ylemmät kvartsiitit, konglome- Kalevalaisia<br />
Postkalevalai-<br />
raatit(Proterozoinen<br />
eli karja- Metabasiitit, serpentiinit sia)<br />
lainen poimu- Kiilleliuskeet, fylliitit, harmaa<br />
tus kvartsiitti ja dolomiitti<br />
Kvartsiittiliuskeet, konglomeraatit<br />
Suuri diskordanssi<br />
Juonidiabaasi ja<br />
riitti-dioriittiporfy-<br />
Postbotnialai- I<br />
Mikrokliinigraniitti ja pegmatiitti,<br />
porfyyrigraniitti (graniittiporfyyri,<br />
kvartsiporfyyri, felsiitti, leptiitti)<br />
Syeniitti (kvartsikeratofyyri), unakiitti<br />
Granodioriitti, kvartsidioriitti, dio ,<br />
riitti<br />
nen poimutus I Gabro, diahaasi ja ultraemäksiset<br />
kivilajit<br />
I<br />
1 1<br />
Kiilleliuskemaiset gneissit<br />
Ylivieskan konglomeraatti<br />
Konkordanttisesti intrusiivinen<br />
gneissigraniitti<br />
T7raliitti- ja plagioklaasiporfyriitit,<br />
leptiitit, tuf<strong>fi</strong>t, plagioklaasigneissit<br />
Diskordanssi?<br />
Graniittigneissi, arn<strong>fi</strong>boliitit, vanhemmat<br />
paragneissit (ja leptiitit?)<br />
15<br />
Postbotnialaisia,plutoonisia<br />
(ja vulkaanisia)<br />
Botnialaisia<br />
(Arkeozoisia<br />
ja arkeisia)<br />
Katarkeisia
GRANIITTIGNEISSI .<br />
Graniittigneissi muodostaa kartta-alueen itäpuoliskossa sangen<br />
yhtenäisen laajan alueen, jota ainoastaan Oulujärven itä- ja koillispuolella<br />
esiytyvä kalevalainen liuskevyöhyke j a sen läntinen haarautuma<br />
Vieremällä ja Oulujärven NW-puolella niihin kuuluvine<br />
eruptiivikivilajeineen sekä jotkut pienehköt gneissi- ja graniittimassiivit<br />
ja emäksiset kivilajiesiytymät keskeyttävät . Geotektoonisesti<br />
edustaa alue vanhaa resistenssialuetta, jota vastaan nuoremmat<br />
kalevalaiset vuorijonot ovat poimuttuneet .<br />
Graniittigneissiin kuuluvat kivilajit ovat rakenteeltaan ja kokoumukseltaan<br />
hyvin vaihtelevia . Jos rakenteen laatu otetaan jakoperusteeksi,<br />
saadaan seuraavia rakennetyyppejä : t y y p i 11 i n e n<br />
lujasti puristunut liuskeinen tai gneissimäinen g r a n i i t t igneissi,<br />
gneissigraniitti tai migmatiittinen<br />
g r a n i i t t i g n e i s s i ja puhtaammat massamaiset graniitit . Kaikista<br />
näistä on sekä tasarakeisia että p o r f y y r i m a i s i a muunnoksia,<br />
ja kokoumukseltaan ne ovat graniitteja, granodioriitteja tai<br />
kvartsidioriitteja . Eri muunnosten välillä on kaikenlaisia välimuotoja,<br />
ja ne vaihtuvat toisiinsa joko vähitellen tai niin, että rajat niiden<br />
välillä ovat jyrkempiä . Luonteenomaista graniittigneissille on,<br />
ettei kivilaji juuri missään esiydy puhtaana yhtäläisenä tyyppinä,<br />
vaan siinä tavataan lukuisia poimuttuneita gneissimäisiä ja emäksisiä<br />
juovia, fragmentteja tai sulkeumia, ja sitä lävistävät apliitti-,<br />
pegmatiitti- ja graniittijuonet, jotka saattavat olla sangen<br />
eri-ikäisiä .<br />
Tyypillisiin graniittigneisseihin voidaan lukea<br />
dynamometamor<strong>fi</strong>set paineliuskeiset graniitit ja kerrosmaisesti<br />
raidalliset gneissimäiset graniitit . Edellisiä tavataan siellä täällä<br />
hajanaisina vyöhykkeinä juovikkaiden graniittien keskellä . Kivilaji<br />
on pieni- tai keskirakeista, lujasti puristunutta, liuskeista ortogneissiä,<br />
väriltään harmaata tai punertavaa .<br />
Ainekset ovat : maasälpä (oligoklaasi An 7_5An 30 ja mikrokliini),<br />
kvartsi, biotiitti, sarvivälke ja muskoviitti ; muuttumistuloksia serisiitti,<br />
epidootti ja kloriitti ; lisäaineksia malmirakeet, apatiitti y . m .
Aineksista esiytyy maasälpä usein ruhjoutuneina porfyyrisinä silmäkkeinä<br />
tai linsseinä, jotka ovat litistyneet liuskeisuuden suuntaan<br />
ja joita kiillerikas aines ympäröi . Harmaissa lajeissa on<br />
vaalea tai vihertävänharmaa oligoklaasi, biotiitti ja sarvivälke vallitsevina,<br />
punertavissa vaaleanpunainen mikrokliini ja muskoviitti<br />
.<br />
Harmaata kiillerikasta graniittigneissiä tavataan esiin . Viitamäellä<br />
ja Kuivikkomäellä S-Pyhännällä . Kivilaji on selvästi paineliuskeista;<br />
raesuuruus 0 .5-1 .5 mm . Ainekset ovat oligoklaasi<br />
An15An18 , kvartsi, biotiitti, sarvivälke ja epidootti ; lisä-aineksina<br />
on hiukan malmirakeita ja apatiittia . Kvartsirakeet ovat puristuneet<br />
liuskeisuuden suuntaan, ne liittyvät toisiinsa hienosti hammaslaitaisine<br />
reunoineen ja niillä on lujasti unduloiva valonsammutus .<br />
Plagioklaasin kaksoislamellit ovat usein taipuneita, ja mineraalirakeita<br />
lävistävät kapeat, hienorakeisen tumman aineksen täyttämät<br />
ruhjevyöhykkeet (biotiittia, epidoottia, kvartsia, sarvivälkettä, malmirakeita)<br />
. Epidoottia tavataan siellä täällä pieninä raeryhminä tai<br />
hiukan suurempina kiteinä ; sillä on korkea kahtaistaitteisuus, y-a<br />
= n . 0 .032, pleokroismi heikko : a väritön, y heikosti vihertävän<br />
keltainen . Kivilajia lävistävät vaaleanpunaiset tai harmaat graniittiapliittisuonet<br />
.<br />
Jokseenkin yksitoikkoista, kiillerikasta, harmaata graniittigneissiä<br />
on pienenä alueena Vaanan talon kohdalla Pynnölänlahden W-puolella<br />
Paltamossa . Oligoklaasi muodostaa kivilajissa pieniä, 0 .2-1 sm<br />
suuruisia silmäkkeitä . Melkein samallaista kivilajia esiytyy Papinmäen,<br />
Jylkyn ja Kivimäen välisessä seudussa SW-Sotkamossa Paltamon<br />
rajalla . Pää-aineksina on vaalea, vihreän- tai keltaisenharmaa<br />
oligoklaasi, kvartsi ja biotiitti . Kivilaji on pienirakeista, puristunutta<br />
ja verkkomaisesti ruhjevyöhykkeiden lävistämää .<br />
Lujasti puristunutta harmaata graniittigneissiä tavataan vielä<br />
Lammasvaaralla Saaresmäen kylän E-osassa S-Vuolijoella ja Lehtovaaran<br />
kylän SE-osassa 8-Paltamossa .<br />
Rotimojärven E-rannalla Vieremässä ja Oravijärven SE-puolella<br />
Sukevalla tavataan migmatiittisessa gneissigraniitissa kohtia, jotka<br />
ovat tavattoman lujasti puristunutta, dynamometamorfosoitunutta<br />
harmaata graniittigneissiä . Kvartsi ja oligoklaasi ovat kokonaan<br />
ruhjoutuneita ja muodostavat hienorakeisia linssejä, joiden väliin<br />
biotiitti on kasautunut hienosuomuisiksi läikiksi täyttäen paineen<br />
vaikutuksesta syntyneet raot ja luisupinnat .<br />
Punaista, liuskeista graniittigneissiä on<br />
Kalliomäessä ja Soijinmäessä Rehjänselän Lauttalahden S-puolella<br />
Korholanmäen kylän W-osassa Sotkamossa, jossa se muodostaa<br />
102 -31<br />
1 7<br />
3
18<br />
pienehkön alueen . Aineksina on mikrokliini, kvartsi, oligoklaasi,<br />
biotiitti, muskoviitti ja hiukan kloriittia ; se on siis m i k r o k 1 i i n ig<br />
r a n i i t t i a . Kalliomäessä kivilaji on keskirakeista ja biotiitinpitoista<br />
. Biotiitti on kasautunut liuskeisuuden suuntaisiksi pieniksi<br />
täpliksi tai lyhyiksi juoviksi . Kvartsiitin rajalla Soijinmäessä kivilaji<br />
muuttuu hienorakeiseksi, lujasti liuskeiseksi ja muskoviittirikkaaksi .<br />
Se on paikoin poimuista ja vaaleanpunaisten postkalevalaisten<br />
graniittijuonien lävistämää . Särkijärven E- ja Konttijärven S-puolella<br />
Paltamossa kivilaji on punaista, lujasti liuskeista ja melkein<br />
pilsteistä .<br />
Samallaista vaaleanpunaista tai vaaleanharmaata graniittigneissiä<br />
on Mustamäessä ja Rasvamäessä SW-Sotkamossa Paltamon<br />
rajalla, Laakajärven N-puolella, ja Väisälän E- ja SE-puolella<br />
Lehtovaaran kylässä Paltamossa, missä se on punertavanharmaata .<br />
Kivilajissa on usein gneissimäisiä juovia ja am<strong>fi</strong>boliittifragmentteja,<br />
ja sitä lävistävät 30-40 sm leveät postkalevalaiset pegmatiittijuonet.<br />
Postkalevalaisen graniitin ympäröimässä alueensa Mainuanjärven<br />
NE-puolella Paltamossa graniitti on lujasti paineliuskeista,<br />
punertavaa ja sitä lävistävät postkalevalaiset pegmatiittigraniittijuonet<br />
ristiin rastiin .<br />
Porfyyristä graniittigneissiä . Salmijärvien<br />
itäpuolella Puolangalla ja täältä etelään päin Nalkkiin ja lähelle<br />
Kalliojärveä tavataan kapeassa vyöhykkeessä lujasti puristunutta<br />
porfyyristä graniittigneissiä . Porfyyrisistä maasälpäkiteistä<br />
ovat suuremmat punaista mikrokliiniä, pienemmät harmaata oligoklaasia,<br />
ja ne ovat ruhjoutuneet ja puristuneet liuskeisuuden suuntaisiksi<br />
silmäkkeiksi . Väliaines on tummempaa, hienorakeista ja<br />
sisältää kiillettä joko pieninä läikkinä tai täyteaineksena kvartsin<br />
kanssa ruhjevyöhykkeissä ja luisupinnoilla . Isollakankaalla Ison<br />
Salmijärven E-puolella vaihtelevat karkeasilmäkkeiset kohdat pienisilmäkkeisten<br />
tai sellaisten kanssa, joista niitä kokonaan puuttuu .<br />
Kivilaji on täällä pohjana kalevalaisille kvartsiiteille ja muuttuu<br />
rajalla näitä vastaan silmäliuskeeksi . Mikroskoopilla tarkastettaessa<br />
kivilaji näyttää kovin ruhjoutuneelta ja muuttuneelta (kuva 1) .<br />
Aineksina on natronrikas oligoklaasi n . An 15 , mikrokliini, kvartsi<br />
ja serisiitti, hiukan biotiittia, epidoottia ja malmirakeita . Maasälpäsilmäkkeet<br />
ovat erisuuruisia, kvartsirakeet tavallisesti pienempiä ja<br />
muodoiltaan säännöttömästi soikeita ; plagioklaasin kaksoislamellit<br />
ovat taipuneita, ja hienorakeisen, pääasiallisesti kvartsista ja serisiitistä<br />
muodostuneen aineksen täyttämät ruhjeraot lävistävät verkkomaisesti<br />
kivilajia .
Hyvin paineliuskeista, harmaata, paikoin vaaleanpunertavaa,<br />
porfyyrimaista graniittia on pieninä alueina Aittomäellä, Aholan<br />
luona, Heinäkankaalla ja Karankamäellä Niemisjärven NW- ja SWpuolella<br />
Kiuruvedellä . Porfyyriset hajarakeet ovat pieniä, korkeintaan<br />
0.5-1 .5 sm pituisia ja ruhjoutuneita ; välimassa on hieno- tai<br />
pienirakeista, kiillerikasta . Porfyyriset kohdat vuorottelevat tasarakeisten<br />
ja kerrosmaisten gneissimurtokappaleitten kanssa . Kokonaisuudessaan<br />
kivilaji on hyvin gneissimäisen näköistä . Lävistävänä<br />
kivilajina esiytyy punainen ja valkoisenharmaa apliittimainen<br />
graniitti .<br />
Maantien varrella Rahajärven E-puolella Vieremällä on pienessä<br />
vyöhykkeessä puristunutta pienirakeista plagioklaasirikasta<br />
Kuva 1 . Ru jerakenteista porfyyristä graniittigneissiä ; Isokangas Ison Salmi .<br />
järven E-puolella, S-Puolanka . Nikolit -} -, 20 X luonn . kokoa .<br />
Yl äällä plagioklaasikide, jonka kaksoislamellit ovat taipuneet ja murtuneet .<br />
granodioriittia, joka sisältää lä es 5 sm suuruisia maasälpäsilmäkkeitä<br />
.<br />
Migmatiiti ista graniittigneissiä . Yleisin graniittigneissityyppi<br />
on juovikas gneissigraniitti eli migmatiittinen<br />
graniittigneissi . Kivilajissa vuorottelevat pitkät, poimuttuneet tai<br />
kiemuraiset, tummat ja vaalean armaat tai valkoiset juovat keskenään<br />
. Edelliset sisältävät runsaasti tummia aineksia, pääasiallisesti<br />
biotiittia ja sarvivälkettä, jälkimäiset kvartsia ja maasälpää (oligoklaasia<br />
ja mikrokliinia) apliittimaisena tai pegmatiittimaisena seoksena<br />
. Sitäpaitsi tavataan kivilajissa juovikkaisuuden suuntaisia<br />
gneissi- ja am<strong>fi</strong>boliittifragmentteja ja -sulkeumia sekä lävistäviä
pegmatiittigraniittisuonia ja -juonia . Raesuuruus vai telee ienorakeisesta<br />
keskirakeiseen, tummat ko dat ovat tavallisesti ienorakeisemmat<br />
kuin vaaleat . Kivilaji on siis laadultaan suonigneissejä<br />
muistuttava seoskivilaji .<br />
Tämän laatuista kivilajia esiytyy suurin joukoin kartta-alueen<br />
kaakkois- ja itäosissa Iisalmen, Vieremän, Sonkajärven, Kiuruveden,<br />
Py ännän ja Säräisniemen pitäjissä . Kuva 2 esittää sangen tyypillistä<br />
kiilleviirullista graniittigneissiä Iiveden NW-puolelta lisalmelta<br />
ja kuva 3 migmatiittia Karankala den länsipään ko dalta Kajaanista .<br />
Jälkimäisellä paikalla lävistävät sitäpaitsi n . O .s m leveät postkalevalaiset<br />
pegmatiittijuonet kivilajia, kulkien suoraan tämän<br />
juovikkaisuuden poikki .<br />
Kuva 2 . Viirullista graniittigneis- Kuva 3 . Mig,iiatiittigraniittia<br />
siä Iiveden NW-puolelta, Karankala den W-päästä,<br />
Iisalmi . Kajaani .<br />
Noin 7 ., luonn . kokoa .<br />
Isosta Valkeisesta S, liveden NW-puolella esiytyvän viirullisen<br />
graniittigneissin aineksina on samea natronrikas oligoklaasi, kvartsi<br />
ja ruskea biotiitti sekä iukan epidoottia, leukokseenia, apatiittia,<br />
kloriittia ja serisiittiä . Kivilaji on puristunutta . Pyöristyneissä maasälpärakeissa<br />
nä dään aivan samallaista unduloivaa sammutusta kuin<br />
tavallisesti kvartsissa ; oligoklaasialbiitin ienot kaksoislamellit ovat<br />
epäselviä ja taipuneita, biotiittilevyt vääntyneitä (kuva 4) . Hienot<br />
kvartsin, biotiitin, kloriitin ja serisiitin täyttämät ru jeraot lävistävät<br />
verkkomaisesti kivilajia . Biotiitti on kasautunut repaleisiksi<br />
täpliksi, jotka taas ovat järjestyneet juoviksi . Rakennetta voisi siis<br />
kutsua tektonoblastiseksi .
Viirullista graniittigneissia Iiveden NW-puolelta, Iisalmi . Anal .<br />
L . Lokka : 1<br />
1<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 203 FeO MnO MgO CaO Na 20 K 20 P20 5 H 20 S :a<br />
% 69 .59 0 .37 15 .61 0.40 2 .16 0 .02 1 .19 3 .41 4 .93 1 .32 0 .15 0.75 99 .90<br />
MOI luvut :<br />
Nigglin luvut :<br />
1 .154 0 .005 0 .1530 .0030.0300 .0000 .0300 .0610 .0300 .0140 .0010 .04 2<br />
si 309, ti 1 . :3, p 0. 3 al 41, fm 18, c 16, alk 25 1 k 0 . 15, mg 0 . 451 c/fm 0. 92 15<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Oligoklaasia An19 53, kvartsia 29 . 4, biotiittia 13, kliinozoisiittia 3 . 3, titaniittia<br />
1, apatiittia 0 . 3 % .<br />
Kivilajilla on siis oligoklaasigraniittinen kokoumus . Tämä on<br />
laskettu analyysistä siten, että CaO-määrä on jaettu titaniitin, apatii-<br />
Kuva 4 . Mikrovalokuva viirullisesta graniittigneissistä Iiveden NW-puolelta<br />
lisalmelta . Nikolit --, 20 X luonn . kokoa .<br />
Yl äällä tumma kiillejuova, jossa kiillelevyt ovat vääntyneitä .<br />
tin, oligoklaasin ja epidootin kesken ja koko Fe 20 3määrä viety<br />
epidoottiin, jonka kokoumuksen on oletettu ka taistaitteisuuden<br />
perusteella olevan H 20 . 4 CaO • 2 A1 20 3 . Fe 20 3 - 6 Si0 2 . Liian<br />
suurelta näyttävä CaO-määrä on kontrolloitu uudistetun analyysin<br />
avulla .<br />
Kiuruvedellä gneissigraniitti on armaata, paikoin iukan punertavaa,<br />
keskirakeista ja tavallisesti selvään juovikasta, varsinkin<br />
rajoilla van empia liuskeita vastaan, joita se todistettavasti lävistää .<br />
1 Mol. lukuja laskettaessa on käytetty HARRY v . EcKERMANN :in tauluja :<br />
Molecular Proportions, Uppsala 1925 .
Samat juonikivilajit, vaaleanpunainen graniittiapliitti, pegmatiitti ja<br />
pienirakeinen vaalean armaa graniitti, jotka lävistävät gneissejä,<br />
lävistävät gneissigraniittiakin .<br />
Kivilaji on selvään puristunutta ; plagioklaasin kaksoislamellit<br />
(kuva 5) ja kiillelevyt ovat usein taipuneita . Kokoumus on granodioriittinen<br />
. Gneissigraniitilla Kiuruveden Osmangin kylässä on esim .<br />
seuraava kokoumus : oligoklaasi An 25 , kvartsi, mikrokliini ja biotiitti<br />
sekä iukan sarvivälkettä, kloriittia, epidoottia ja serisiittiä (plagioklaasin<br />
muuttumistuloksina), lisä-aineksena apatiittia . Oligoklaasi ja<br />
kvartsi muodostavat säännöttömästi pyöristyneitä, 0 .2-2 .5 mm<br />
suuruisia rakeita . Edellinen sisältää paikoin antipertiittisesti sisäänkasvaneita<br />
pieniä mikrokliiniläikkiä .<br />
Kuva 5 . Oligoklaasirae, jonka kaksoislamellit ovat taipuneita ; gneissigraniitissa<br />
Osmangin kylässä Kiuruvedellä . Nikolit ristissä, n . 30 X luonn . kokoa .<br />
Tyypillistä m i g m a t i i t t i g r a n i i t t i a tavataan kalevalaisen<br />
vyö ykkeen itäpuolella Vieremällä ; Juutistenkylässä ja Siikajoen<br />
latvoilla Py ännän pitäjän SE- ja E-osassa ; Vuolijoen NWosassa<br />
; Jaalangan ja Oterman kylissä Säräisniemellä . Kivilaji esiytyy<br />
nuorempien graniittien lä eisyydessä, ja näyttää siltä kuin nämä<br />
olisivat sulattaneet ja assimiloineet van empia kivilajeja ja muodostaneet<br />
niitten kanssa seoksia . Kivilajia lävistävät nimittäin lukuisat<br />
suonet ja juonet, jotka ovat samanlaatuisia kuin lä eisissä<br />
massiiveissa esiytyvät nuoremmat graniitit .<br />
Migmatiittigraniitit ovat väriltään sangen vaaleita, valkoisenarmaita<br />
tai punertavia . Tämä jo tuu siitä, että apliittiset ja pegmatiittiset<br />
osat ovat juonimaisia ja yleensä leveämpiä kuin gneissijuovat<br />
ja -viirut .
Eikanmäessä Vieremällä on kalevalaisen muodostuman pohjana<br />
tällaista raidallista migmatiittia . Suonet sisältävät 2-3 mm suuruisia,<br />
hyvin säännöttömän muotoisia ja muuttuneita, pienten serisiittisuomujen<br />
täyttämiä plagioklaasirakeita, An 15An 20 , ja hiukan pienempiä<br />
kvartsirakeita, joilla on lujasti unduloiva valonsammutus .<br />
Albiitti-kaksoisjuovikkuus on melkein kokonaan hävinnyt plagioklaasirakeista,<br />
ja rakeet hajoavat reunoiltaan vähitellen ympäröivään<br />
hienorakeiseen serisiittirikkaaseen ainekseen . Juovat sisältävät samanlaatuisia<br />
pienempiä plagioklaasi- ja kvartsirakeita, biotiittilevyjä,<br />
epidoottirakeita ja hyvin pieniä serisiittisuomuja . Ne ovat<br />
kiemuraisia ja haarautuvat usein hienoina viiruina suurempien plagioklaasirakeiden<br />
väliin yhtyen kivilajissa oleviin ruhjerakoihin .<br />
Vuolijoen pitäjässä migmatiittigraniitit ovat pienirakeisia, punaisia<br />
. Tummissa juovissa on runsaasti kiillettä, suonissa vaaleanpunaista<br />
mikrokliinia . Tällaista gneissigraniittia on esim . kirkonkylän<br />
NW-puolella, ja se vaihtuu kirkon seudulla vähitellen punaiseksi juovikkaaksi<br />
graniitiksi .<br />
Oterman kylässä Ouluj ärven N-puolella, Otermajärven ja Paatinjärven<br />
NW-puolella, on vallitsevana kivilajina pieni- tai keskirakeinen<br />
juovainen migmatiitti, väriltään vaaleanpunainen tai harmahtava .<br />
Tummia juovia on jotenkin harvassa, ja ne ovat ohuita, kiemurtelevia .<br />
Vaaleat mineraalit ovat siis voitolla ja määräävät kivilajin värin .<br />
Pääainekset ovat oligoklaasialbiitti, mikrokliini ja kvartsi, joka on<br />
vaaleanharmaa tai punertava rakeiden liitoskohtiin kasautuneitten<br />
hematiittihiukkasten takia . Juovissa on sitäpaitsi bioriittia, sarvivälkettä,<br />
epidoottia ja kloriittia .<br />
Paatinjärven W- ja NW-puolella on kivilajissa kerrosmaisina<br />
osina sarvivälkerikasta dioriittia ja liuskeista am<strong>fi</strong>boliittia . Näitä<br />
lävistävät intrusiivisesti hienorakeinen, vaalea tai heikosti punertava,<br />
liuskeinen apliitti ja melkein massamainen tai hiukan juovainen<br />
graniitti, jotka muodostavat keskenään migmatiittisen seoksen .<br />
Paatinjärven NE-puolella migmatiitti vaihtuu paineliuskeiseksi graniittigneissiksi,<br />
jossa on liuskeisuuden suuntaan litistyneitä pieniä<br />
maasälpäsilmäkkeitä . Graniittigneissiä lävistää (esim . Paatinkankaalla)<br />
usein vaaleanpunainen graniittiapliitti ja pegmatiitti, jotka<br />
nekin ovat puristuneita .<br />
Kalevalaisen alueen reunoilla Säräisniemen W- ja SW-osissa<br />
näkyy migmatiittimuodostus suurimmaksi osaksi johtuneen postkalevalaisen<br />
graniitin intrusiosta, jolloin on syntynyt monenlaatuisia<br />
seoskivilajeja vanhempien graniittien, gneissien ja jopa emäksisten<br />
kivilajien assimilation takia . Noin 4 km Säräisniemen kirkolta Wpäin,<br />
sisältää migmatiitissa esiytyvä punainen graniittiapliitti esim .<br />
23
2 4<br />
seuraavia aineksia : mikrokliinipertiittiä, oligoklaasialbiittia An10,<br />
kvartsia, hiukan vihreänruskeata biotiittia, serisiittiä ja epidoottia<br />
(hienoja rakoja täyttävänä aineksena) . Maasälpärakeet ovat pyöristyneitä,<br />
1-4 mm suuruisia, kvartsirakeet granuloituneita, 0.1-<br />
0 .3 mm suuruisia .<br />
Samanlaatuisia seoskivilajeja on Utajärven ja Säräisniemen rajalla<br />
esim . Ojalan torpan luona, n . 2 km Naamajärveltä S, ja Petäjäkosken<br />
talon SE-puolella, n . 8 km Niskakoskelta NE . Edellisellä<br />
paikalla vallitsee kellertävän harmaa tai punertava juovikas graniittiapliitti,<br />
jonka aineksina on oligoklaasialbiitti, mikrokliini ja mikrokliinipertiitti,<br />
kvartsi j a myrmekiitti sekä hiukan biotiittia, kloriittia,<br />
serisiittiä ja epidoottia . Kvartsi- ja plagioklaasirakeita on usein<br />
kasvanut suurempien mikrokliinirakeiden sisään . Naamajärven rannalla<br />
kivilaji vaihtuu tummanharmaaksi migmatiittigraniitiksi, jossa<br />
on paikoin pegmatiittisuonia . Petäjäkosken talon SE-puolella vallitsee<br />
pienirakeinen, nauhamaisesti juovikas seoskivilaji, jossa sarvivälkegneissimäiset<br />
ja am<strong>fi</strong>boliittimaiset vyöhykkeet vuorottelevat<br />
karkeampien pegmatiittisuonien kanssa . Am<strong>fi</strong>boolirikkaissa osissa<br />
sarvivälke muodostaa kapeita neulasia . Nämä tummemmat kohdat<br />
näkyvät paikoin pegmatiittigraniitin vaikutuksesta muuttuneen vaaleammiksi,<br />
tremoliittijuovia ja apliittierittymiä sisältäviksi . Pegmatiittisuonet<br />
sisältävät oligoklaasia An15An 20, kvartsia ja mikrokliinia<br />
sekä hiukan muskoviittia ; oligoklaasin muuttumistuloksia<br />
ovat serisiitti, zoisiitti ja epidootti .<br />
Hyvin liuskeentunutta tiivistä a p 1 i i t t i a on Iisalmen pitäjässä<br />
n . 0 .5 km keskimmäiseltä Tismiöltä SW ja Tikankorvenkalliossa<br />
Viitaanjärveltä SSE .<br />
Migmatiittimuodostuksen syyt . Mitäitsemigmatiittimuodostukseen<br />
tulee, ovat tämän yhteydessä olevat monimutkaiset<br />
ilmiöt vaikeasti selitettävissä . Vuorottelevat tummat ja vaaleat<br />
juovat viittaavat yhtäällä siihen, että nämä kuuluvat geneettisesti<br />
yhteen ja että kivilajin jähmettyessä sulasta tilasta kiinteämpään<br />
on tapahtunut jonkinlaista k i t e y t y m i s d i f f e r e n t i at<br />
i o t a magman ollessa liikkeellä, mutta toisaalla on j ähmettymisen<br />
täytynyt tapahtua hitaasti aineksen ollessa kauan plastillisessa<br />
tilassa, koska siihen on voinut sulkeutua gneissi- ja am<strong>fi</strong>boliittimurtokappaleita,<br />
jotka ovat nähtävästi peräisin päällä olleista vanhimmista<br />
suprakrustisista muodostumista . Kun sitäpaitsi juovat ja<br />
sulkeumat useinkin ovat sangen poimuisia, vääntyneitä ja toisiinsa<br />
sekaantuneita ja monessa kohden nähdään selvää puristusliuskeisuutta<br />
ja lukuisia myöhempiä eruptiivijuonia, osoittavat nämä seikat,<br />
että todellista poimuttumistakin on tapahtunut kivilajissa .
Huomattavaa on, että laadultaan niinkin erilaisilla kivilajeilla,<br />
kuin puristuneella graniittigneissillä ja migmatiittigraniitilla, kuitenkin<br />
on jokseenkin yhtäläinen kokoumus, joka sekin viittaa siihen, että<br />
niitä on käsiteltävä geologisesti yhteen kuuluvana kokonaisuutena .<br />
S a r v i v ä 1 k e g r a n i i t t i a ja kvartsidioriittia<br />
tavataan emäksisinä differentiatiotuloksina pienillä aloilla siellä<br />
täällä graniittigneissialueella . Kivilaji on yleensä tummanharmaata,<br />
biotiitti- ja sarvivälkerikasta, pieni- tai keskirakeista ja juovikasta,<br />
jolloin tummat ainekset ovat keräytyneet juoviin, harvemmin massamaista<br />
. Maasälpä on tavallisesti kalkkirikasta oligoklaasia An 25<br />
An 30 , vähemmässä määrin mikrokliinia . Sarvivälke muodostaa<br />
vihreähkön mustia lyhyitä sälöjä .<br />
Kiuruveden kirkonkylässä on selvästi rinnakkaisrakenteista biotiitti-sarvivälkegraniittia<br />
kirkon SE-puolella . lisalmella ja etenkin<br />
Sonkajärvellä gneissigraniitti on monessa kohden kokoumukseltaan<br />
sarvivälke-kvartsidioriittia . Sellaista on tavattu parissa paikassa<br />
Sonkajärven SE-puolella, Kivimäen N-rinteessä, Rikkamäessä Sonkajärveltä<br />
6 km SW, Kulvemäessä Toivakan kylässä ja Pykälämäessä<br />
Sukevan kylän SE-osassa . Kivilajia lävistävät kulkusuuntaan vaaleat<br />
graniittisuonet, ja siinä on usein gneissimäisiä ja emäksisiä sulkeumia .<br />
Pirkonkalliossa Piltunginjärven SW-puolella Säräisniemen ja<br />
Puolangan rajalla on vaaleata sarvivälke-gneissigraniittia, jossa sarvivälke<br />
muodostaa ristiin rastiin asettuneita, viiruiksi järjestyneitä<br />
tummanvihreitä neulasia. Vaaleammat juovat ovat hienorakeista<br />
apliittia . Kivilajissa on paikoin am<strong>fi</strong>boliittimurtokappaleita .<br />
GRANIITTIGNEISSIALUEELLA ESIYTYVIA SULKEUMIA JA<br />
JUONIKIVILAJEJA .<br />
EMÄKSISIÄ SULKEUMIA .<br />
A m f i b o l i i t t i s u l k e u m i a . Kuten edellä on erilaatuisia<br />
graniittigneissityyppejä selostettaessa usein mainittu, tavataan graniittigneississä<br />
monessa kohden kerrosmaisia am<strong>fi</strong>boliittisulkeumia,<br />
joita apliitti- j a pegmatiittijuonet lävistävät . Jokseenkin yleisiä ovat<br />
tällaiset sulkeumat Iisalmen, Vieremän, Sonkajärven, Pyhännän ja<br />
Säräisniemen pitäjissä . Kokoumukseltaan ne muistuttavat samoissa<br />
seuduissa selvinä juonina esiytyviä muuttuneita sarvivälkegabroja,<br />
vaikka ovatkin usein kovin liuskeentuneita j a sarvivälkegneissimäisiä .<br />
Ne voidaan kuitenkin useimmissa tapauksissa eroittaa am<strong>fi</strong>boliittijuonista<br />
sillä perusteella, että niiden rajat graniittigneissiä vastaan<br />
ovat epäselvät ja ne kulkevat juovikkaisuuden suuntaan, jota vastoin<br />
juonet kulkevat poikittaissuuntaan ja niiden rajat ovat jyrkät .<br />
102 -31 4<br />
25
2 6<br />
Sulkeumien rajoilla graniittigneissiä vastaan on usein samallaisia<br />
apliittijuonia kuin graniittigneississä ja ne tunkeutuvat suonina am<strong>fi</strong>boliittiin<br />
eroittaen tästä murtokappaleita . Noin 0 .5 km Hahl'in talosta<br />
W, liveden SW-puolelle lisalmella, on juovaisessa gneissigraniitissa<br />
am<strong>fi</strong>boliittisulkeuma, jota lukuisat graniittiapliittijuonet<br />
lävistävät niin taajaan, että am<strong>fi</strong>boliitti paikoin muodostaa teräväsärmäisiä<br />
murtokappaleita apliittiin . Hahl'in eteläpuolella on taas<br />
NW-SE suuntaisia am<strong>fi</strong>boliittipahkuja, jotka tosin kulkevat graniittigneissin<br />
suuntaan, mutta voidaan pitää katkenneina juonipätkinä<br />
. Am<strong>fi</strong>boliitti on niissä keskirakeista massamaista sarvivälkegabroa<br />
. Keskimmäisen Tismiön SW-puolella muodostaa hienorakeinen,<br />
vihreänmusta, hyvin liuskeinen am<strong>fi</strong>boliitti kerrosmaisia osia<br />
vaaleanharmaaseen graniittiapliittiin . Poskimäellä maantien varrella<br />
Kilpijärven NW-puolella Iisalmella kallion huippu ja N-rinne on jokseenkin<br />
karkearakeista am<strong>fi</strong>boliittia, jota valkoisenharmaa graniittiapliitti<br />
lävistää eroittaen siitä selviä murtokappaleita . Kallion SWrinteessä<br />
on apliittimainen gneissigraniitti vallalla . Tämä on murtunutta<br />
ja kvartsin ja kiilteen täyttämien hienojen rakojen lävistämää .<br />
Piikamäessä Sukevan kylän E-osassa Sonkajärvellä on raidallista<br />
migmatiittigraniittia, jonka juovat ovat harmaata graniittia ja punaista<br />
pegmatiittigraniittia . Punaisissa juovissa on paikoin kulkusuuntaan<br />
venyneitä am<strong>fi</strong>boliittifragmentteja, joita ympäröi rajoilla graniittia<br />
vastaan hienorakeinen harmaa vyöhyke . Tämä muuttuu am<strong>fi</strong>boliitin<br />
lähellä epidoottirikkaaksi ja vaihtuu vähitellen am<strong>fi</strong>boliitiksi .<br />
Samallainen laadultaan ruhjoutunut, epidoottiutunut vyöhyke havaittiin<br />
liuskeisen am<strong>fi</strong>boliitin ja gneissigraniitin kontaktilla Vuorisjärven<br />
W-puolella Kauppilanmäen ja Vieremän välillä .<br />
Missä sulkeumat esiytyvät samoilla paikoilla kuin juonet, on<br />
niiden välillä selvä ikäeroitus : sulkeumat, olkoon ne sitten fragmentteja<br />
tai juovien tapaan venyneitä am<strong>fi</strong>boliittiliuskoja, seuraavat juovien<br />
poimuj a, kun sitävastoin juonet kulkevat jotakuinkin suoraan<br />
näitten poikki . Ison Ruokomäen NW-osassa, n . 3 km Iivedeltä SSE<br />
lisalmella, ja Kaajanjärven SW-puolella, n . 5 km Sonkajärveltä ESE,<br />
nähdään tällaisia tapauksia .<br />
Muuten tavataan näissä seuduin runsaasti massamaisia ja puristusliuskeisia<br />
am<strong>fi</strong>boliitteja, joiden esiytymissuhteista useinkin on vaikeaa<br />
päättää, ovatko ne luettavat sulkeumiin vai juonimuodostuksiin .<br />
Ne ovat graniittigneissin rajoilla breksiamaisesti särkyneet särmikkäiksi<br />
kappaleiksi, joita vaaleat apliittijuonet liittävät toisiinsa, ja<br />
liuskeisuussuuntakin vaihtelee kovin paikasta toiseen (esim . Hanhikankaalla<br />
ja Marjamäessä Sonkajärven SE-puolella) . Niitä on todennäköisesti<br />
kuitenkin enimmäkseen pidettävä katkenneina juonimuodostuksina<br />
.
Pyhännän pitäjän E- ja NE-osissa Kestilän rajalla on raidallista<br />
graniittigneissiä, jossa monia kymmeniä metriä leveät tummat am<strong>fi</strong>boliittikerrokset<br />
vuorottelevat vaaleanharmaitten graniittigneissikerrosten<br />
kanssa .<br />
Etelä-Paltamossa tavataan kovaa ja sitkeätä sarvivälkeliuskemaista<br />
am<strong>fi</strong>boliittia Hatulanvaaran WNW-päässä Murtomäen kylässä<br />
. Kivilaji sisältää pieniä pyriittikiteitä ja liuskeisuuden suuntaisia<br />
kalkkisälpäerittymiä . Karsikon NW-puolella pienen gneissivyöhykkeen<br />
yhteydessä esiytyvä am<strong>fi</strong>boliitti on massamaisempaa, hienotai<br />
pienirakeista . Isonsuonkallioissa, n . 5 km Mainuanjärven NEpuolella,<br />
on raidallista gneissigraniittia, jonka juovat ovat kiillerikasta<br />
am<strong>fi</strong>boliittia . Nämä muodostavat paikoin leveitä kiemurtelevia<br />
»nauhoja» ja murtokappaleita graniittiin .<br />
Punaiseen postbotnialaiseen gneissigraniittiin sulkeutuneena tavataan<br />
liuskeista, sarvivälkegneissimäistä am<strong>fi</strong>boliittia Vuolijöen pitäjän<br />
S- ja SE-osassa : Saarestenmäen kylässä, Pirttimäessä, Otamäessä<br />
ja Vuottolahden W-puolella; Manamansalon NE-puolella Säräisniemellä<br />
: Kaivannon kanavan NE- ja E-puolella . Laadultaan nämä<br />
esiytymät eivät eroa graniittigneissin am<strong>fi</strong>boliittisulkeumista ja ne<br />
mainitaan sen vuoksi näitten yhteydessä, vaikka niiden esiytyminen<br />
gneissimäisten seoskivilajien keskellä viittaakin siihen, että ne ovat<br />
mahdollisesti olleet kerrosjuonina vanhoissa paragneisseissä . Am<strong>fi</strong>boliitin<br />
sarvivälke muodostaa tavallisesti mustia pitkiä sälöjä tai neulasia,<br />
jotka ovat järjestyneet rinnakkain liuskeisuuden suuntaan<br />
(viivamainen liuskeisuus) ; vaaleamman väliaineksen muodostavat<br />
hienorakeinen plagioklaasi, kvartsi j a muuttumistulokset . Toisinaan<br />
vaaleat ainekset ovat kasautuneet liuskeisuuden suuntaisiksi täpliksi .<br />
Saarestenmäen pohjoispuolella Akonkalliosta ENE-suuntaan<br />
Lautakankaalle kulkevassa vyöhykkeessä am<strong>fi</strong>boliitti on hienorakeista,<br />
vihreän tummanharmaata ja sarvivälkeliuskemaista . Kivilaji<br />
on paikoin nauhamaisesti .juovikasta ja siinä on pitkiä liuskeisuuden<br />
suuntaisia vaaleita ja valkoisia suonimaisia juovia . Viimemainituista<br />
ovat leveämmät puhdasta kvartsia, kapeammat kalsiitin ja<br />
kvartsin seosta .<br />
Lautakankaan am<strong>fi</strong>boliitista tehdyssä hijeessä tummat osat sisältävät<br />
pleokroiittista, kellertävää - sinertävänvihreätä sarvivälkettä,<br />
plagioklaasia ja kvartsia sekä lisäaineksena malmirakeita .<br />
Vaaleat juovat ovat kokoumukseltaan vaihtelevia . 1-4 mm leveät<br />
kalsiittijuovat sisältävät : karkeata kalkkisälpää, pieniä kvartsirakeita<br />
ja sitäpaitsi linssimäisinä osina sarvivälkettä ja kvartsia ; hiukan<br />
tummemmat, linssi- tai nauhamaiset juovat : 1 . plagioklaasia ja<br />
kalsiittia sekä yksinäisiä sarvivälkeneulasia ja serisiittisuomuja<br />
2 7
28<br />
(tämänlaatuiset ovat usein kalsiittierittymien jatkona), 2 . sarvivälkettä,<br />
epidoottia, malmia ja kiisurakeita (pyriittiä ja kuparikiisua),<br />
3 . biotiittia, epidoottia, serisiittiä, malmi- ja kiisurakeita . Am<strong>fi</strong>boliitin<br />
hienorakeisuudesta päättäen kivilaji lienee metasomaattisesti muuttunut<br />
pintakivilaji, ja on pikemminkin luettava botnialaisiin effusiivikivilajeihin<br />
.<br />
Pirunkallio, n . 5 km Saarestenmäen ESE-puolella graniittigneissin<br />
ja apliittimaisen postbotnialaisen gneissigraniitin rajalla, on tummaa,<br />
melkein breksiamaiseksi ruhjoutunutta (dynamometamorfosoitunutta)<br />
am<strong>fi</strong>boliittia, jota hienot raot ja luisupinnat lävistävät<br />
verkkomaisesti . Kivilajin pääainekset ovat : ruskeahkon vihreä -<br />
sinertävän tummanvihreä sarvivälke, joka on hajonnut pienisälöisiksi<br />
repaleisiksi rykelmiksi täyttäen kivilajin, ja zoisiittiutunut ja serisiittiutunut<br />
plagioklaasi An 30 . Muuttumistuloksia ovat zoisiitti, epidootti,<br />
kloriitti ja serisiitti ; lisäaineksia titaaninpitoinen magnetiitti,<br />
magneettikiisu, leukokseeni ja apatiittineulaset . Paikoin<br />
plagioklaasin kiderakenne on jossakin määrin säilynyt suurissa soikeissa<br />
rakeissa, jotka ovat reunoiltaan hajonneet hienorakeiseksi<br />
plagioklaasin, kvartsin j a sarvivälkkeen seokseksi . Raontäytemineraaleina<br />
on penniiniä, epidoottia ja mikrokliinia . Kaksi edellistä<br />
esiytyvät rakojen reunoilla, jotavastöin keskuksen täyttää väritön<br />
rakeinen aines, jolla on alhainen valontaittuminen ja kahtaistaitteisuus<br />
; joissakin rakeissa nähtiin vielä jälkiä mikrokliinin ristikkorakenteesta<br />
. Am<strong>fi</strong>boliittia lävistää punainen pegmatiittigraniitti, joka<br />
muodostaa lukuisia risteileviä suonia kivilajiin . Näitten yhteydessä<br />
tapasi J . N . Soikero punaista felsiittiä, jolla on k v a r t s i k e r a t of<br />
y y r i n kokoumus (ks . s . 36) .<br />
Säräisniemen Oterman kylässä esiytyvistä am<strong>fi</strong>boliiteista mainittakoon<br />
n . 200 m pitkä sulkeuma (murtokappale) Paatin itäpuolella, jota<br />
harmaa gneissiytynyt graniitti ympäröi . Am<strong>fi</strong>boliitin rajoilla graniitti<br />
on hyvin liuskeista ja siitä lähtee hienorakeisia suonia edelliseen .<br />
D i o r i i t t i-sulkeumia, joita on pidettävä graniittigneissin<br />
differentiatiotuloksina, tavataan kvartsidioriittisten gneissigraniittiosien<br />
yhteydessä siellä täällä, esim . Kivimäen N-rinteessä Sonkajärven<br />
NW-puolella ja Marttisenmäessä Marttisenjärven SE-puolella<br />
Vieremällä . Viimemainitulla paikalla kivilaji esiytyy liuskeisena<br />
migmatiittina, jossa sarvivälkerikkaat juovat vuorottelevat valkoisenharmaitten<br />
plagioklaasiapliitti-suonien kanssa .<br />
JUONIA, PAHKUJA JA PIENEHKÖJÄ MASSIIVEJA .<br />
Am<strong>fi</strong>boliitti ja metamor<strong>fi</strong>nen sarvivälkeg<br />
a b r o ovat tavallisimpia juonikivilajeja graniittigneissialueella .
Näistä on edellinen vain enemmän metamorfosoitunut muunnos jälkimäisestä<br />
. Juonien rajat graniittigneissiä vastaan ovat tavallisesti<br />
jyrkät ja kivilajia saattaa seurata kalliolla kalliolle useinkin pitkät<br />
matkat . Nuorimmista juonikivilajeista, enstatiittiaugiitti- ja sarvivälkediabaaseista,<br />
ne eroavat siinä, että niitä lävistävät postbotnialaiset<br />
ja postkalevalaiset graniittijuonet, milloin ne joutuvat kosketukseen<br />
näitten kanssa .<br />
lisalmella tavataan tyypillisiä emäksisiä juonia maantien varrella<br />
n . 1 km Poskimäeltä NE Kilpijärven NW-puolella, Isossa Ruokomäessä<br />
n . 3 km liveden SE-puolella ja Ry älänmäessä Kiuruveden<br />
rajalla, n . 10 km Iivedeltä NW . Edellisellä paikalla lävistää ienorakeinen<br />
am<strong>fi</strong>boliitti N 75° W-suuntaisina juonina graniittigneissiä<br />
Kuva 6 . Sarvivälkegabroa Isosta Ruokomäestä liveden SE-puolelta . Tav .<br />
valo, 20 X luonn . kokoa .<br />
Harmaat täplät ovat sarvivälkettä, valkoiset plagioklaasia ja mustat malmirakeita<br />
.<br />
kulkien suoraan tämän liuskeisuuden poikki, jonka suunta on N15 °E .<br />
Ruokomäessä on 30 m leveä juoni, joka kulkee N40 °W-suuntaan<br />
graniittigneissin liuskeisuuden poikki . Ry älänmäessä juonet ovat<br />
10-15 m leveitä ja kulkevat N25 °W- ja N-S-suuntiin graniittigneissin<br />
liuskeisuussuunnan poikki, joka on W-E .<br />
Ison Ruokomäen kivilaji on ienorakeista massamaista armaanmustaa<br />
sarvivälkegabroa, jossa nä dään paikoin selvää o<strong>fi</strong>ittirakennetta<br />
. Ainekset ovat vi reä sarvivälke, plagioklaasi An 40 , kvartsi ja<br />
titaaninpitoinen magnetiitti sekä lisä-aineksena iukan apatiittia .<br />
Sarvivälke esiytyy ajallisina täplinä jotenkin selvästi rajoittuneiden<br />
pilarinmuotoisten plagioklaasikiteiden välissä (kuva 6) . Näissä on
albiitti- ja karlsbader-kaksoismuodostus selvä . Malmirakeet, joita<br />
o uet leukokseenirenkaat usein ympäröivät, ovat repaleisia ja esiytyvät<br />
tavallisesti sarvivälkerykelmien keskellä . Juonen rajat graniittigneissiä<br />
vastaan ovat jyrkät ja rajoilla avaittiin paikoin breksiamuodostuksia<br />
.<br />
Pieni-keskirakeista massamaista uraliittigabroa on NW-SEsuuntaisina<br />
juonina Ison Po joisvuoren N-päässä Viitaanjärven NWpuolella<br />
ja Palosenmäessä Vääränjärven SE-puolella lisalmella . Edellisellä<br />
paikalla on am<strong>fi</strong>boliitissa n . 40 m leveä, ienojen apliittisuonien<br />
sekainen kvartsijuoni .<br />
Sukevan NE -puolella on laaja kolla alueella metamorfosoituneita<br />
sarvivälkegabro-kivilajeja, jotka po joisempana ovat sangen massa-<br />
Kuva 7 . Metamor<strong>fi</strong>sta sarvivälkegabroa rautatieleikkauksesta n . 7 km Sukevan<br />
_N-puolella . Tav . valo, 20 X luonn . kokoa .<br />
maisia, mutta lä empänä Sukevaa graniittigneissin rajalla muuttuvat<br />
yvin liuskeisiksi, sarvivälkeliuskemaisiksi . Kuva 7 esittää yvin<br />
tyypillistä keskirakeista sarvivälkegabroa n . 7 km Sukevan N-puolella<br />
olevasta rautatieleikkauksesta . Kuten näkyy, on kivilaji samanlaatuista<br />
kuin Ruokomäen am<strong>fi</strong>boliitti lisalmella (kuva 6) . Pääainekset<br />
ovat pleokroiittinen vi reä sarvivälke repaleisina täplinä,<br />
joitten sisään on kasvanut rikkaruo on tapaan pieniä kvartsi- j a<br />
plagioklaasirakeita, ja yvin muuttunut plagioklaasi (An 42 ) 0.2-1<br />
mm leveinä ja 1-2 mm pitkinä epäselvinä liistakkeina, joissa on sisään<br />
kasvaneita kvartsirakeita ja sarvivälkeneulasia . Malmirakeet (magnetiittia)<br />
ovat sarvivälketäplien sisällä ja reunoiltaan yvin syöpyneitä,<br />
mikä osoittaa, että sarvivälkemuodostukseen on mennyt FeO- ja
Fe 20 3 a magnetiitista . Kivilajissa havaitsi Soikero parissa paikassa<br />
vaaleanharmaita graniittisuonia .<br />
Liuskeinen metagabro Sukevan NE-puolella vaihtuu kontakteilla<br />
graniittigneissiä vastaan kiillerikkaaksi sarvivälkeliuskeeksi,<br />
johon sarvivälke muodostaa ristiin rastiin asettuneita mustia sälöj ä .<br />
Graniittikin on rajalla hyvin liuskeista ja siinä havaittiin liuskeisuuden<br />
suuntaisia sädekivijuovia .<br />
Liuskeista sarvivälkegabroa tavataan vielä parissa paikassa 3-4<br />
km Sukevan W-puolella ja pienehköllä alueella Kumpumäen NW-,<br />
S- ja E-puolella, Sukevalta n . 6 km SE . Kölkän luona sydänmaalla<br />
Kumpumäen E-puolella ja Niemisenjärven SW-puolella, Kauppilanmäeltä<br />
n . 7 km N, lävistää am<strong>fi</strong>boliittia kapeina ja leveinä juonina<br />
punainen, kiilleköyhä graniitti, joka kivilajin laadusta päättäen kuuluu<br />
postkalevalaisiin graniittiapliitteihin .<br />
Sonkajärven E-, SE- ja Sälöväjärven W- ja SW-puolella esiytyvät<br />
am<strong>fi</strong>boliitit Sonkajärvellä ovat milloin massamaisia, milloin liuskeisia,<br />
ja samanlaatuisia kuin edellämainitut . Täällä ei useinkaan<br />
kivilajin esiytymistavasta voida päättää, onko niitä pidettävä katkenneina<br />
juonimuodostuksina, vai sulkeumina graniittigneississä .<br />
Graniittiapliittijuonien ohessa lävistävät kivilajia paikoin, esim .<br />
Hongikon SW-puolella Ulmalan kylässä, kiillerikas massamainen<br />
granodioriitti, joka muistuttaa postbotnialaisia granodioriitteja .<br />
Mitä a m f i b o l i i t t i e n ikään tulee, olisi tähän nähden<br />
luonnollisinta lukea niitä postbotnialaisen differentiatiosarjan emäksisiin<br />
kivilajeihin . Migmatiittigraniittialueella Salahminjärven SE-,<br />
E- ja N-puolella Vieremällä on kuitenkin nuorempia juonia, joita<br />
sillä perusteella, että ne myös lävistävät kalevalaisia liuskeita, esim .<br />
Lähemäen S-puolella, voidaan pitää kalevalaisina . Huihaivuoren<br />
eteläosassa Salahmijärven SE-puolella oleva juoni on 300 m leveä<br />
ja kulkee N 60 ° W-suuntaan täyttäen migmatiitissa olevan poikittaishalkeaman<br />
. Kontakteilla migmatiittia vastaan kivilaji sisältää vääntyneitä<br />
ja osaksi sulaneita murtokappaleita edellisestä . Pehkolanniemen<br />
N-puolella on migmatiitissa 30 m leveä sarvivälkegabro-juoni .<br />
Kivilajin aineksina on uraliittinen, repaleisina rykelminä esiytyvä<br />
sarvivälke, plagioklaasi, biotiitti, kvartsi ja leukokseeni . Plagioklaasirakeet<br />
ovat muuttuneita ja sisältävät sarvivälkeneulasia ja<br />
kvartsirakeita . Biotiitti esiytyy yksinäisinä täplinä leukokseeniryhmien<br />
ympärillä ; viimemainitut ovat hävinneiden ilmeniittirakeiden<br />
muuttumistuloksia . Kivilaji, vaikkakin iältään nuorempi, muistuttaa<br />
siis sangen paljon vanhempia am<strong>fi</strong>boliitteja .<br />
D i o r i i t t i a . Samoilla seuduilla, missä am<strong>fi</strong>boliitit esiytyvät,<br />
tavataan graniittigneississä etenkin Iisalmen, Sonkajärven ja<br />
3 1
Vieremän rajamailla appamampia kivilajia juonina ja piene köinä<br />
massiiveina. Näiden kokoumus vai telee dioriitista aina alkali- ja<br />
pii apporikkaisiin graniittei in saakka . Tämäkin seikka tukee otaksumaa,<br />
että kivilajit kuuluvat post b o t n i a 1 a i s t e n e r u ptiivikivilajien<br />
differentiatiosarjaan .<br />
Tyypillistä d i o r i i t t i a tavataan seuraavilla paikoilla : Saikkosenmäessä<br />
Hernejärven I otunla den NE-puolella, Kauppilanmäen<br />
NE-rinteessä, Pajusenmäen W-osassa, rautatieleikkauksessa<br />
Pyöreäjärven S-puolella, Piikalliossa ja Kantelemäessä Saarisenjärven<br />
S- ja W-puolella .<br />
Kivilaji on pieni- tai keskirakeista, massamaista ja tasarakeista .<br />
Ainekset ovat : iukan samea, vaalean armaa oligoklaasi An30 An35,<br />
Kuva 8 . Vyö ykerakenteinen, keskeltä epidoottiutunut oligoklaasikide Pajusenmäen<br />
dioriitissa Sonkajärvellä . Nikolit -F- . 20 X luonn. kokoa .<br />
ruskea biotiitti ja tummanvi reä sarvivälke, jota tavallisesti on väemmän<br />
kuin biotiittia, j a kvartsi . Viimemainittua on yleensä vä än<br />
ja toisin paikoin puuttuu vapaata kvartsia kokonaan . Lisäaineksina<br />
on apatiittia, titanomagnetiittia, leukokseenia ja iukan kiisurakeita .<br />
Biotiitti ja tämän kanssa usein y teen kasvanut sarvivälke on tasaisesti<br />
jakautunut kivilajiin esiytyen ristiin rastiin järjestyneinä levyinä<br />
tai sälöinä . Ne ovat usein kasvaneet y teen plagioklaasirakeiden<br />
kanssa tai niiden sisään . Suuremmissa taulunmuotoisissa plagioklaasikiteissä<br />
nä dään vyö ykerakennetta, jolloin kiteen keskiosa on<br />
epidoottiutunut ja an-rikkaampi kuin reunavyö yke (kuva 8) . Muuttumistuloksina<br />
tavataan epidoottia j a iukan kloriittia . Dioriitti<br />
vai telee laadultaan sangen vä än .
Saikkosenmäen dioriitti muodostaa 50 m leveän, N 30 ° W-suuntaisen<br />
juonen graniittigneissiin . Sitä lävistää juonina keskirakeinen,<br />
vaaleanharmaa, heikosti metamorfosoitunut graniitti . Dioriittikallio<br />
on halkeillut pengermäisesti, ja kansa louhii sitä rakennuskiveksi<br />
.<br />
Pajusenmäen dioriitti on keskirakeista ja aivan samanlaatuista<br />
kuin Saikkosenmäen ja Kauppilanmäen kivilaji . Sitäkin on käytetty<br />
rakennuskivenä . Halkeiluraot ovat vaakasuoria j a toiset pystyj ä kulkien<br />
N 10° W-suuntaan . Kivilajia lävistävät siellä täällä 3-4 sm<br />
leveät punaiset graniittisuonet, joiden rajat dioriittia vastaan ovat<br />
jyrkät . Mitä kokoumukseen tulee, on dioriitissa runsaasti a p at<br />
i i t t i a, ja tämä mineraali esiytyy kaikkialla kivilajissa idiomor<strong>fi</strong>sina<br />
muitten ainesten sisään kasvaneina rakeina . Sarvivälke on<br />
tumma, pleokroismi : keltaisenruskea-ruskeahkon vihreänsininen ;<br />
valonsammutus c : y = 15° . Epidootin kahtaistaitteisuus on suuri,<br />
y-a = n . 0 .030 ; se esiytyy sangen suurina läikkinä ja jopa kiteinäkin<br />
vyöhykerakenteisten plagioklaasikiteiden muuttuneissa kalkkirikkaissa<br />
sisäosissa (hienojen serisiittisuomujen ohessa) . Lisäaineksena<br />
tavataan vielä punaisenruskeata titaniittia muodottomina<br />
rakeina .<br />
Pyöreäjärven rautatieleikkauksessa nähdään monenlaisia emäksisiä<br />
juonikivilajeja . Vanhin (ensin jähmettynyt) on sarvivälkekiven<br />
kaltainen am<strong>fi</strong>boliitti, joka esiytyy murtokappaleina hienorakeisessa<br />
tummanharmaassa gabrossa . Tätä lävistävät taas dioriitti- ja graniittijuonet,<br />
joista viimemainitut ovat nuorimmat ja tunkeutuvat<br />
vaaleina suonina dioriittiin . Pyöreäjärven dioriitti on hienorakeista,<br />
raesuuruus 0 .2-0.8 mm . Se sisältää runsaasti apatiittineulasia ;<br />
plagioklaasin kokoumus on An.35 .<br />
Piikallion ja Kantelemäen dioriitit ovat sangen karkearakeisia .<br />
Plagioklaasia ja tummia aineksia on kivilajissa melkein yhtä paljon .<br />
Edellinen muodostaa suuria kyhmynmuotoisia kideryhmiä, joitten<br />
sisään on kasvanut sarvivälkesälöjä ja kiillelevyjä . Biotiitti muodostaa<br />
suuria, lähes 1 sm pituisia levyjä, jotka samoin kuin sarvivälkekin<br />
ovat kasvaneet yhteen plagioklaasikyhmyjen kanssa .<br />
Hyvin liuskeentunutta hienorakeista k v a r t s i d i o r i i t t ip<br />
o r f y r i i t t i ä tavataan juonina puristuneessa oligoklaasigraniitissa<br />
Paasikalliossa, n . 3 km Runnilta SE Haapajärven W-puolella .<br />
Kivilajin ainekset ovat oligoklaasi An 25 , kvartsi, mikrokliini, biotiitti,<br />
epidootti, vihreä sarvivälke, titaniitti ja apatiitti . Plagioklaasi<br />
j a kvartsi muodostavat 0 .2-0 .6 mm suuria, puristuneita j a särkyneitä<br />
rakeita, joita tummat ainekset verhoavat hienorakeisina kiemuraisina<br />
juovina .<br />
102-31<br />
3 3<br />
5
3 4<br />
P y r o k s e e n i d i o r i i t t i a on pienehkönä alueena Kalliojärven,<br />
Petäjäjärven ja Suurluotosen välillä Sonkajärven SE-puolella .<br />
Kivilaji on pieni- tai keskirakeista, väriltään kellertävän harmaata,<br />
milloin vaaleampaa, milloin tummempaa, ja usein hiukan viirullista<br />
sen johdosta, että tummat mineraalit muodostavat vaaleankellertävästä<br />
pohjamassasta erittyneitä juovia . Rakenne on jokseenkin tasarakeista<br />
.<br />
Kivilajin ainekset ovat oligoklaasi An 25An 30 sekä tähän paikoin<br />
antipertiittisesti sisään kasvanut mikrokliini, ruskeanvihreä<br />
sarvivälke, hypersteeni, diopsiidi, biotiitti ja kvartsi ; lisäaineksia apatiitti<br />
ja ilmeniitti ; muuttumistuloksia zoisiitti, kloriitti ja leukokseeni<br />
. Plagioklaasi muodostaa 2 3 mm suuruisia soikeita rakeita ;<br />
sen kaksoislamellit ovat usein taipuneita ja valonsammutus on aaltoileva<br />
. Hypersteenin ja kvartsin määrä vaihtelee . Edellinen esiytyy<br />
säännöttömän muotoisina, reunoiltaan pyöristyneinä rakeina muitten<br />
tummien ainesten yhteydessä plagioklaasirakeiden välisessä hienorakeisemmassa<br />
ainej oukossa .<br />
Suurluotosen lounaispuolella on kivilajin tummana aineksena<br />
yksinomaan hypersteeniä ja sekin esiytyy harvoina yksilöinä maasälpä-<br />
ja kvartsirakeiden välillä . Mineraaliassosiatio on : o 1 i g oklaasi,<br />
antipertiittinen kalimaasälpä, kvartsi ja hyp<br />
e r s t e e n i ; biotiittia j a malmirakeita on hyvin vähän . Kivilaji<br />
on siis hypersteenigraniittia . Kalliomäessä, n . 2 km<br />
Kalliojärveltä SE, kivilaji on kellertävän tummanharmaata, plagioklaasirikasta<br />
ja sisältää jokseenkin runsaasti hypersteeniä, sarvivälkettä<br />
ja diopsiidia, vähemmässä määrin biotiittia ja kvartsia. Hypersteenirakeita<br />
ympäröi usein hienosälöisestä, värittömästä tai vihertävästä<br />
aineksesta muodostuneet renkaat . Koppelomäessä, n . 1 km<br />
Suurluotosen N-puolella, on kivilajissa runsaasti kvartsia ja antipertiittiä,<br />
mutta vain niukasti hypersteeniä; kokoumus on muuten sama .<br />
Hypersteenigraniittia Suurluotosen SW-puolelta, Sonkajärvi . Anal .<br />
L . Lokka :<br />
Si0 2 Ti0 2 A120 3 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K20 P205 H 20 S :a<br />
1<br />
69 .38 0 .44 16 .01 0 .36 2 .81 0 .o1 1 .03 3 .34 4 .66 1 .46 0.21 0.521 100 .23<br />
Me1 .luvut : 1 .151 0 .006 0 .157 0 .002 0 .030 0.000 0 .0260 .0600 .0750 .0160.0020.02 0<br />
Nigglin luvut : si 304, ti 1 . 6, p 0 . 51 al 41 . s, fm 18 . 5, c 16, alk 24 k O . 18, -,0 .38, c/fu1 0 . 8 7 5<br />
Mineraalikokoumus:<br />
Plagioklaasia An 29 (Ab 39 . 4, An 16 .7) 56.1, kvartsia 26 .o, mikrokliinia 7 .2<br />
hypersteeniä (Fe Si0 3 3 .4, Mg Si0 3 2 . 2) 5 .6, biotiittia 3 .2, ilmeniittiä 0 .'.), apatiittia<br />
0 . 6, magnetiittia 0 . 1 °% .
Mineraalikokoumus on laskettu suoraan analyysistä ; pieniä<br />
K 2 0-, FeO- ja MgO-määriä menee tällöin biotiittiin, jonka kokoumuksen<br />
on oletettu vastaavan kaavaa H 2KA1 3 (SiO 4 ) 3 . 3 (FeMg) 2 Si0 4 .<br />
Kokoumus on omituinen siitä, että K 2 0-määrä on harvinaisen pieni .<br />
Kalliojärven NE-rannalla kivilaji vaihtuu k v a r t s i d i o r i it<br />
i k s i, jonka ainekset ovat oligoklaasi, tummanvihreä sarvivälke,<br />
kvartsi ja malmirakeet, viimemainitut sarvivälkerykelmien sisään<br />
kasvaneina . Sarvivälkerikkaita dioriittisia muunnoksia on Petäjämäessä<br />
Petäjäjärven SSE-puolella ja Heinämäessä pari km Kalliojärven<br />
ENE-puolella . Näemme siis miten kivilajin kokoumus saattaa<br />
pienellä alalla vaihdella graniitista dioriittiin .<br />
U n a k i i t t i a . Tasarakeista ja pienirakeista, väriltään tummanpunaista<br />
unakiittia tavataan N-S-suuntaisina juonina graniittigneississä<br />
Saarisenjärven N-rannalla ja Piimämäessä, n . 3 km Pirttilehdon<br />
NE-puolella E-Vieremällä . Saarisenjärven unakiitin aineksina<br />
on hyvin muuttunut, serisiitin, epidootin ja kloriitin täyttämä ruskeahko<br />
a l b i i t t i (max . valonsammutus -16° symm . vyöhykkeessä),<br />
sarvivälke, vihreä kloriitti, rautarikas epid<br />
o .o t t i ; lisäaineksina leukokseeni, titanomagnetiitti j a apatiitti .<br />
Epidootti on lujasti kahtaistaitteinen j a muodostaa esiytyessään albiittirakeiden<br />
välisenä kokoumusmineraalina 0 .2-1 mm pitkiä kideaggregaattej<br />
a, joissa eri kiteet ovat paksuja j a pilarinmuotoisia .<br />
Kloriitti ja muut tummat mineraalit esiytyvät yleensä toistensa<br />
yhteydessä ja suurehkojen kloriittilevyjen sisään on kasvanut pieniä<br />
leukokseenirae-rykelmiä jäännöksinä hävinneistä titaaninpitoisista<br />
rautamalmirakeista . Kivilaji muistuttaa täydellisesti botnialaisen<br />
alueen unakiittejä, joihin se siis on luettava (ks . s . 122) .<br />
Kuarakkalan kylässä, noin 3 .5 km Pirttilehdolta NW ja n .<br />
2 .5 km Pulasteelta SW, on suomaalla graniittigneississä samallaista<br />
kivilajia . Sitä lävistää Soikeron mukaan 0 .5 m leveä postkalevalainen<br />
graniittijuoni .<br />
K v a r t s i k e r a t o f y y r i ä . Maantien länsipuolella, noin 1<br />
km Ollilasta etelään Saarestenmäellä Vuolijoen pitäjän S-osassa,<br />
tavataan parissa kalliossa sitkeätä ja kovaa, pienirakeista harmaata<br />
kivilajia, jota raot ja luisupinnat lävistävät . Makroskooppisesti voidaan<br />
selvästi eroittaa tummanharmaita kvartsirakeita ja kellertävän<br />
harmaita porfyyrisiä maasälpärakeita . Esiytymä on postbotnialaisen<br />
migmatiittialueen eteläosassa lähellä graniittigneissin rajaa .<br />
Mikroskoopilla tarkasteltaessa kivilaji näyttää kovin ruhjoutuneelta,<br />
melkeimpä breksiamaiselta . Hienot raot, joita lyhytsälöinen<br />
anomaalisesti kahtaistaitteinen zoisiitti kellertävine ja sinertävän<br />
harmaine interferenssivärineen täyttää, lävistävät kivilajia verkko-<br />
35
3 6<br />
maisesti ristiin rastiin . Pohjamassa on pienirakeista, aineksina albiittia,<br />
kvartsia, mikrokliinia, serisiittiä ja zoisiittia . Porfyyrisinä hajarakeina<br />
eriytyy tässä kyhmynmuotoisia kvartsilinssejä, albiitti- ja<br />
mikrokliinirakeita . Kvartsilinssit ovat 2-4 mm pituisia, sinertävänharmaita,<br />
ja ne ovat särkyneet pienemmiksi rakeiksi, joilla on lujasti<br />
unduloiva valonsammutus . Sammutussuunta on niissä usein<br />
kohtisuoraan linssin pituussuuntaa vasten . Albiittirakeet ovat 1 3<br />
mm suuria ja kovin muuttuneita, max . valon sammutus - 16° ;<br />
muuttumistuloksia ovat lukuisat pienet serisiittisuomut, zoisiitti ja<br />
epidoottirakeet sekä siellä täällä yksinäiset mikrokliini- ja kvartsirakeet<br />
. Yksinkertaista mikrokliinia on antipertiittisinä läikkinä albiitissa<br />
. Mikrokliinihajarakeet ovat 1-2 mm suuruisia ja harvassa .<br />
Pirunkalliossa Haatajan SSW-puolella Saarestenmäen kylän ESEosassa<br />
tavataan täällä esiytyvää am<strong>fi</strong>boliittia lävistävien graniittijuonien<br />
yhteydessä hyvin hienorakeista, leptiittimäistä kvartsikeratofyyriä<br />
. Perusmassa (matrix) on melkein tiivistä, raesuuruus O .oi<br />
-0 .05 mm, väri punertavaa . Hajarakeet ovat kvartsia, mikrokliinia<br />
ja albiittia . Ne ovat särmikkäitä tai hiukan pyöristyneitä ja hienosti<br />
hammaslaitaisia ; niitä on runsaasti ja raesuuruus vaihtelee 0.05-0 .5<br />
mm . Mikrokliini on yksinkertaista tai heikosti ristikkorakenteista,<br />
samoin on albiittikin yksinkertaista tai kaksoislamellista albiittilain<br />
mukaan. Samoja aineksia on perusmassassakin, mutta sitäpaitsi<br />
vielä zoisiittia ja lujasti kahtaistaitteista epidoottia, joka muodostaa<br />
hienorakeisia juovia, kyhmyjä tai pieniä sälönmuotoisia kiteitä .<br />
Epidootti täyttää sitäpaitsi kivilajia verkkomaisesti lävistävät raot .<br />
Tiivistä g r a n o f y y r i ä . Noin 1 km Honkajärveltä NE,<br />
Paloisenjärven SW-puolella Vieremällä, tavataan erään graniittigneissikallion<br />
vieressä tiivistä, vaaleata, leptiittimäistä kivilajia, joka<br />
kapeasta graniittigneissiä leikkaavasta suonesta päättäen näkyy esiytyvän<br />
kallioperässä olevan halkeaman eli raon täytteenä . Graniittigneissi<br />
on paikalla keskirakeista, harmaata, puristunutta ja ruhjoutunutta<br />
.<br />
Granofyyrin pääaineksina ovat alkalimaasälpä ja kvartsi, jotka<br />
ovat granofyyrisesti kasvaneet yhteen toistensa kanssa muodostaen<br />
eri suuruisia ja muotoisia, paikoin melkein pallomaisia (sfäroliitti) rykelmiä,<br />
joissa yhteenkasvaminen on säteettäinen (kuva 9) . Näitten<br />
välillä on rakenne hiukan karkeampaa ja jossakin määrin rakeista ;<br />
sellaisilla kohdilla tavataan yksinäisiä, hyvin pieniä ristikkorakenteisia<br />
mikrokliinirakeita, muskoviittisuomuja ja kvartsirakeita . Kaikesta<br />
päättäen kivilaji on iältään vanhaa vulkaanista juonikivilajia,<br />
joka on nopeaan jähmettynyt . Rakenne on mahdollisesti alkuaan<br />
ollut jossain määrin lasimaista, mutta on se jähmettymisen jälkeen
tapa tuneen itaamman j ää tymisen tai myö emmän metamorfoosin<br />
takia muuttunut ienokiteiseksi (»Entglasung») . Kokoumus vastaa<br />
par aiten neovulkaanisten l i p a r i i t t i e n kokoumusta .l<br />
Granofyyriä Honka järven NE-puolelta, Vieremä . Anal . L . Lokka :<br />
S'02 A1 2O 3 Fe,O 3 FeO MgO CaO Na 20 K20 P 205 H 2O S :a<br />
76.14 13 .50 0 .24 0 .65 0.04 0 .59 4 .31 4 .11 0 .03 0 .52 100.13<br />
MOI . luvut: 1 .2630 .1320 .0020 .0090 .0010.0110 .0700 .0440 .0000 .02 9<br />
Nigglin luvut : si 459 1 al 49, fm 5, c 4, alk 42 1 k 0 . 4 6, mg 0 .0 7 c /fm 0 . 7 9 15<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Albiittia An 7 40, kvartsia 34, mikrokliinia 23, muskoviittia 3<br />
Kuva 9 . Granofyyriä, jossa on sfäroliitti ; Honkajärven NE-puolelta, Yieremältä<br />
. Nikolit ±, 50 X luonn . kokoa .<br />
Mineraalikokoumus on laskettu suoraan analyysistä olettamalla,<br />
että muskoviitilla on teoreettinen kokoumus K 20 . 2 H 20 . 3 A1 20 3<br />
6 Si0 2 .<br />
VANHOJA LIUSKEITA YLEENSÄ .<br />
Niin yvin graniittigneissialueella kuin botnialaisella alueella tavataan<br />
ympäröiviin eruptiivikivilajei in sulkeutuneina ja useimmiten<br />
niiden lävistäminä pienirakeisia liuskeisia kivilajeja : kiille- ja<br />
plagioklaasigneissejä, suonigneissejä tai migmatiittigneissejä . Näissä<br />
monesti selvästi näkyvä kerroksellisuus viittaa sii en, että kivilajit<br />
ovat alkuaan olleet maankuoren laskeumiin veteen kerrostuneita<br />
sedimenttej ä, savi-, iekka- tai merkelikerrostumia, jotka ovat ensin<br />
1 H . RoSENBUSCH . Elemente der Gesteinsle re, 1910, s . 315 .
.38<br />
joutuneet termometamorfoosin ja sittemmin dynamometamorfoosin ja<br />
plutoonisen injektiometamorfoosin alaisiksi . Aluksi sedimentit ovat<br />
kerrossarjan yhä kasvaessa vaipuneet vähitellen syvemmälle, jolloin<br />
kuumuus on aiheuttanut niiden alaosissa kiteytymistä (termometamorfoosi)<br />
. Tätä on jatkunut alkaneella poimutuskaudella ja ovat<br />
kerrospoimujen syvälle puristuneet osat joutuneet magman vaikutuspiiriin,<br />
jolloin erilaatuiset magmalajit ovat tunkeutuneet intrusiivisesti<br />
liuskeisiin ja ainevaihdosten tapahtuessa aiheuttaneet uudesti<br />
kiteytymistä, raesuuruuden kasvamista ja paikotellen kontaktimineraalien<br />
muodostumista liuskeisiin sopivalla etäisyydellä eruptiiveista .<br />
Täten on selitettävissä liuskeiden maasälvänpitoisuus, jonka siis ei<br />
tarvitse olla alkuperäisen . Intrusiivisina kivilajeina tavataan karttaalueella<br />
erilaatuisia emäksisiä ja happamia graniittisia kivilajeja .<br />
Näistä ovat emäksiset tavallisesti varhemmin purkautuneet kuin<br />
graniittiset . Kulutuksesta säilyneiden liuskepoimulaattojen satuloissa<br />
(antikliineissä) esiytyy taas selvimmin puristusliuskeisuus eli<br />
kiteiden rinnakkaisjärjestys sivupaineen vaikutuksesta .<br />
Botnialaisella alueella esiytyvät ja liuskeiden kanssa vuorottelevat<br />
effusiivikivilajit viittaavat siihen, että alkuperäisten sedimenttien<br />
kuumentumista j a kiteytymistä ovat edistäneet pintaosiin tunkeutuneet<br />
ja pinnalle valuneet vulkaaniset kivilajit jo ennen poimutusta .<br />
Nämä ovat ennemmin jähmettyneet ja siis vanhemmat kuin varsinaiset<br />
syväeruptiivit ja ne ovat poimutuksessa liuskeiden mukana muuttuneet<br />
puristusliuskeisiksi . Liuskeiden läheinen yhteys effusiivisten<br />
kivilajien ja vulkaanisten tuf<strong>fi</strong>en kanssa tällä alueella tukee otaksumaa,<br />
että täällä esiytyvät plagioklaasigneissit ovat mahdollisesti<br />
saaneet alkunsa kerrostuneista vulkaanisista lieju- tai tuhkajoukoista .<br />
BIOTIITTI -PLAGIOKLAASIGNEISSIÄ JA SUONIGNEISSIÄ .<br />
Tavallisin gneissityyppi on vaaleanharmaitten tai punertavien<br />
kiilleköyhien graniittijuonien, tai karkeampirakeisten pegmatiittijuonien<br />
lävistämä, hieno- tai pienirakeinen biotiitti-plagioklaasigneissi .<br />
Gneissin liuskemaiset osat ovat harmaita tai tummanharmaita, ja<br />
niissä vuorottelevat hiukan vaaleammat maasälpärikkaat ja tummemmat<br />
kiillerikkaat vyöhykkeet nauhamaisesti keskenään . Näiden<br />
kokoumusero on usein kuitenkin hyvin pieni ja gneissi kokonaisuudessaan<br />
sangen tasalaatuista (homogenista) . Kerrokset ovat tavallisesti<br />
lujasti poimuttuneita ja kerrosten suuntaisia tai poikittaisia<br />
apliittisuonia on milloin enemmin, milloin vähemmin . Tällaista kivilajia<br />
on kutsuttu »graniittiutuneeksi gneissiksi» . Niissä seuduin, missä<br />
graniittijuonia on niukemmin, vaihtuu kivilaji hienorakeiseksi plagioklaasigneissiksi<br />
tai kiilleliuskemaiseksi gneissiksi .
Plagioklaasigneissien ja suonigneissien välillä ei siis ole mitään<br />
jyrkkiä rajoja, vaan kivilajit vai tuvat toisiinsa . Suonigneisseiksi<br />
ovat kivilajikartalle merkityt yleensä sellaiset, joissa on runsaasti<br />
lävistäviä graniitti- ja pegmatiittijuonia, ja biotiitti-plagioklaasigneisseiksi<br />
sellaiset, joissa niitä on niukasti .<br />
S u o n i g n e i s s e j ä tavataan verrattain pieninä kiemuraisina<br />
alueina etupäässä graniittigneissialueen lounais- ja länsiosissa ja<br />
botnialaisella alueella kartta-alueen länsiosissa, missä graniittien lävistämät<br />
leptiittimäiset plagioklaasigneissit ovat merkityt kartalle<br />
suonigneisseiksi .<br />
Tyypillistä g r a n i i t t i u t u n u t t a biotiitti-plagioklaasigneissiä<br />
on Kiuruveden pitäjän S-, W- ja NW-osissa . Kivilaji on ar-<br />
Kuva 10 . biotiitti-plagioklaasigneissiä Matinmäeltä «" -Kiuruvedeltä . Nikolit<br />
H-, 20 x luonn. kokoa .<br />
maata, ieno- tai pienirakeista, liuskemaista ja lujasti poimuttunutta .<br />
Intrusiiviset, kerroksellisuuden suuntaiset graniittijuonet ovat vaalean<br />
armaita, pegmatiittimaisia .<br />
Tällaista »tavallista» plagioklaasigneissiä on esim . Aittoperän<br />
Matinmäessä Niemisjärven kylässä . Aineksina on o 1 i g o k 1 a asia<br />
An 35, kvartsia ja biotiittia sekä iukan sarvivälkettä<br />
ja rautarikasta epidoottia ; lisä-aneksina magnetiittia ja<br />
apatiittia . Biotiitti ja sarvivälke ovat lujasti pleokroiittisia, edellinen<br />
kellertävä-mustanruskea, jälkimäinen kellertävä-ruskea kon sinivi<br />
reä . Biotiitti muodostaa sangen idiomor<strong>fi</strong>sia levyjä, sarvivälke<br />
leveitä sälöjä . Tummat ainekset ovat järjestyneet jonkun verran<br />
kerroksellisuuden suuntaan . Raesuuruus vai telee ja rakenne on<br />
granoblastinen (kuva 10) .
40<br />
Esimerkkinä lujemmin metamorfosoituneesta suonigneissistä,<br />
jota lukuisat graniittisuonet lävistävät, on Korkeakankaan kivilaji,<br />
n . 1 km Kiuruveden kirkolta W . Kivilaji on karkearakeisempaa kuin<br />
Aittoperän gneissi, raesuuruus 0 .2-1 .5 mm . Aineksina on oligoklaasia<br />
An25An 30 , kvartsia ja biotiittia sekä hiukan mikrokliinia,<br />
mikrokliinipertiittiä ja muskoviittia ; lisä-aineksina apatiittia, zirkoonija<br />
rautamalmirakeita .<br />
Kalirikkaampia ovat eräät hyvin liuskeiset, hienorakeiset leptiittimäiset<br />
gneissikerrokset, joita tavataan paikoin biotiitti-plagioklaasigneissin<br />
välikerroksina sitä lävistävän vaaleanpunaisen apliitin<br />
yhteydessä, esim . Hirsikankaalla Niemisjärven kylässä Kiuruvedellä .<br />
Sen ainekset ovat : kvartsi, mikrokliini, oligoklaasi An 15-An20 , muskoviitti,<br />
biotiitti ja epidootti .<br />
Erilaatuisia intrusiivisiä suonia ja juonia .<br />
Yllä esitetyn tyypin kaltaisia ovat suonigneissit melkein kaikkialla<br />
alueella . Eroa on oikeastaan vain graniittiutumisasteessa, lävistävien<br />
suonien lukumäärässä ja laadussa . Nämä ovat melkein poikkeuksetta<br />
peräisin läheisistä eruptiivimassoista . Juonilajeista voidaan intrusiiviset<br />
kerrosjuonet ja näitä leikkaavat poikittaisjuonet eroittaa toisistaan<br />
. Niiden ikäero ei kuitenkaan tarvitse olla suuri, vaan juonet<br />
voivat kuulua samaan eruptiosarjaan . Graniittigneissialueella gneissivyöhykkeiden<br />
vanhimmat kerrosjuonet ovat liuskeista oligoklaasigneissigraniittia,<br />
ja gneissi kuuluu siis vanhimpiin suprakrustisiin<br />
muodostumiin .<br />
Paloismäen NE-rinteessä Kiuruvedellä on gneississä 1-4 m<br />
leveänä juonena hienorakeista harmaata graniittia ja siihen kuuluvaa<br />
pegmatiittia . Nämä kulkevat vinosti suonigneissin pegmatiittisuonien<br />
poikki j a ovat siis hiukan nuorempia . Gneissivyöhykkeessä<br />
Vaaksjärven N-puolella lävistää gneissiä suonina ja leveinä juonina<br />
vaaleanpunainen graniitti j a kirj ograniittinen m u s k o v i i t t ip<br />
e g m a t i i t t i, joka on aivan samanlaatuista kuin Vaakskankaan<br />
vaaleanharmaassa graniitissa primäärisinä juonina esiytyvä pegmatiitti.<br />
Vaaksjärven eteläpään kohdalla on hyvin poimuttunutta, selvään<br />
kerroksellista liuskemaista gneissiä, jota d i o r i i t t i- j a<br />
graniittisuonet lävistävät . Nämä näkyvät olevan sellaisessa suhteessa<br />
toisiinsa, että dioriitti esiytyy möhkäleenmuotoisina kappaleina, joita<br />
graniittisuonet ympäröivät . Gneississä havaittiin sitäpaitsi sarvivälkerenkaitten<br />
ympäröimiä linssimäisiä konkretioita .<br />
Porfyyrigraniitti-alueiden reunoilla porfyyrigraniitti tunkeutuu<br />
usein sangen omituisella tavalla liuskeisiin, varsinkin kun nämä ovat<br />
kokoumukseltaan tasalaatuisia . Tavallisten juonien ohessa nähdään<br />
nimittäin hyvin säännöttömän muotoisia möhkälemäisiä intrusioita,
joita kapeat suonet y distävät toisiinsa ja joitten monien aarojen<br />
jatkona ovat elminau an muotoiset maasälpäkiderivit liuskeessa<br />
(kuva 11) . Tämänlaatuisia intrusioita on sitäpaitsi<br />
sissä kivilajeissa porfyyrigraniitin rajoilla .<br />
avaittu emäksi-<br />
Py äjärven NW-puolella Py äjärven pitäjässä vuorottelevat<br />
lujasti poimuttuneet pu taat kiillegneissit ja suonigneissit keskenään .<br />
Viimemainituissa suonet tavallisesti ovat graniittiapliittia tai pegmatiittia,<br />
mutta paikoin esim . Kauniskankaalla lävistävät gneissiä leveät<br />
porfyyrigraniittijuonet ja näitä vuorostaan punainen pegmatiittigraniitti<br />
.<br />
Ti ilänkankaalla Po jois-Kiuruvedellä gneissi on selvään kerroksellista<br />
. Hieno- j a karkearakeisemmat kerrokset vuorottelevat<br />
Kuva 11 . Porfyyrigraniitti-intrusioita liuskekalliossa Raskeinmäen NE-rinteen<br />
alapuolella Kiuruvedellä .<br />
keskenään . Kiillesuomut ovat osaksi jakautuneet tasaisesti liuskemassaan,<br />
osaksi kasautuneet tummiksi kerrosjuoviksi tai suure koiksi<br />
levyiksi luisupinnoille . Leveinä juonina on täällä karkeakiteistä<br />
muskoviittipegmatiittia, joka laadultaan muistuttaa<br />
Vieremän alueen postkalevalaista pegmatiittiä . Gneississäkin on<br />
biotiitin o essa jonkun verran muskoviittia .<br />
Viitamäellä Py ännän eteläosassa on kerrosjuonina armaata<br />
liuskeista gneissigraniittia, mutta sitäpaitsi viirullista punaista mikrokliinigraniittia<br />
ja apliittia . A okylässä pitäjän SE-osassa gneissi on<br />
yvin graniittiutunutta j a täällä vai televat suonigneissikerrokset<br />
ja kymmeniä metriä leveät punaiset tai armaanvalkoiset graniittiapliittijuonet<br />
keskenään . Gneissivyö ykkeen NW-osassa kivilaji on<br />
102-31 G
4 2<br />
kiilleliuskemaista ja sitä lävistää paikoin vaalea t u r m a 1 i . i n i np<br />
i t o i n e n pegmatiitti .<br />
Tavastkenkäällä Pyhännän N-osassa on gneississä paikoin 0.1-<br />
2 m leveinä kerrosjuonina liuskeista harmaata porfyyrimaista graniittia<br />
ja eri suuntiin kulkevina poikittaisjuonina vaaleata graniittiapliittia<br />
ja pegmatiittia . Porfyyrisen graniitin hajakiteinä on vihreähköä<br />
oligoklaasia ja vaaleanharmaata tai punertavaa mikrokliinia .<br />
Piippolan pitäjän kiilleliuskemaisia gneissejä lävistävät<br />
kellertävänharmaa, hiukan liuskeinen graniitti ja valkoisenharmaa<br />
apliitti ja pegmatiitti . Gneissin aineksina on k v a r t s i a,<br />
plagioklaasia An 15 ja biotiittia sekä hiukan zoisiittia<br />
j a malmirakeita . Kvartsi- j a maasälpäkiteet ovat jonkun verran<br />
puristuneet liuskeisuuden suuntaan, biotiittisuomut ovat 0.5-1 mm<br />
pituisia ja samoin liuskeisuuden suuntaisia . Kivilaji on harmaata ja<br />
selvään kerroksellista . Kirkon S-puolella kallistuvat kerrokset jyrkästi<br />
S kohti, pohjoispuolella 70°-80° NE kohti .<br />
Piippolan liuskeet jatkuvat suonigneisseinä N- ja NW-suuntaan<br />
Pulkkilan, Rantsilan ja Paavolan pitäjien halki . Postkalevalaisen<br />
graniittialueen rajoilla ja tähän sulkeutuneina tavataan niitä vielä<br />
Limingan ja Tyrnävän pitäjien SE-osissa . Lävistävänä graniittina<br />
on viimeksi mainituissa kaikkialla punertavanharmaa, keski- tai<br />
hiukan karkearakeinen, tasarakeinen kiilleköyhä graniitti, joka vaihtuu<br />
paikoin pegmatiitiksi ja on iältään postkalevalaista . Gneissi<br />
on liuskeista, mutta jokseenkin tasalaatuista j a kerroksetonta, j a<br />
se näkyy olevan pääasiallisesti tämän graniitin metamorfosoimaa .<br />
Gneissin rajoilla graniitti muuttuu hienorakeisemmaksi, kiillerikkaammaksi<br />
ja juovikkaaksi gneissin liuskeisuussuuntaan .<br />
Revonlahden ja Siikajoen esiytymissä lävistää gneissiä juovikas<br />
porfyyrinen mikrokliinigranodioriitti ja pegmatiitti . Kiilleliuskemaista<br />
gneissiä havaittiin vain n . 6 km Revonlahden NE-puolella .<br />
Kivilaji on täällä muuten hyvin graniittiutunutta ja liuskeisuuskin on<br />
siitä hävinnyt .<br />
Kalevalaisen vyöhykkeen keskellä Ouluj ärven itäpuolella esiytyvät,<br />
suonigneissiksi kartalle merkityt liuskeet ovat kiilleliuskemaisia<br />
ja muodostavat paikoin, varsinkin Oulujärven saarilla, lukuisten<br />
graniitti- ja pegmatiittijuonien lävistämiä, lujasti poimuttuneita<br />
migmatiitteja . Ne ovat Jormuanlahden NE-puolella esiytyvän kalevalaisen<br />
pohjakonglomeraatin perusteella eroitetut tähän muodostumaan<br />
kuuluvista liuskeista, joissa ei täällä yleensä näy graniittiintrusioita,<br />
ja luetut vanhempiin liuskeisiin . Kajaanin N-puolella ja<br />
Paltamon kirkonkylän tienoilla on kuitenkin nuoremmissakin liuskeissa<br />
graniitti-intrusioita, jotka ovat muuttaneet ne gneissimäisiksi,
ja Paltamon niemimaalla on liuskemuodostumien raja senvuoksi<br />
epävarma .<br />
Paitsi lukuisia tasarakeisia ja pegmatiittisia graniittijuonia on<br />
vanhemmissa liuskeissa täällä havaittu rinnakkaisrakenteisia gneissigraniittijuonia<br />
seuraavilla paikoilla : Häikiönvaaran nuorempia kvartsiitti-<br />
ja liuskekerroksia ympäröivässä gneississä Jormuanlahden SWpuolella<br />
; Hietalahden rannalla Jormuanlahden konglomeraatin alapuolella<br />
(jossa on fragmentteina seudun vanhempia liuskeita lävistävää<br />
pegmatiittia) ; Mieslahden maantien varrella Rehjänselän Npuolella,<br />
jossa lujasti rapautunut punertava gneissigraniitti lävistää<br />
liuskeita .<br />
Raasakanvaaralla Jormuanlahden NE-puolella lävistää vanhempia<br />
liuskeita rinnakkaisrakenteinen harmaa graniitti, joka liuskeen<br />
rajoilla muodostaa lukuisia kiilleköyhiä juonia liuskeeseen . Metelinniemellä<br />
Kiehimänjoen. suulla gneissi on paikoin sangen suoraliuskeista,<br />
selvään kerroksellista ja sisältää 20-40 sm leveitä sarvivälkeliuske-kerroksia<br />
ja -linssejä, jotka vuorottelevat kiillerikkaitten ja<br />
vaaleampien kvartsi- ja maasälpärikkaitten kerrosten kanssa .<br />
Kalmomäen-Sopenjärven gneissivyöhykkeessä Laakajärven itäpuolella<br />
Sotkamossa kivilaji on hieno- tai pienirakeista, kiilleliuskemaista<br />
. Sitä lävistävät liuskeisuuden suuntaisina juonina vaalea<br />
pienirakeinen graniitti ja karkearakeinen pegmatiitti, jolla on paikoin,<br />
esim . Löytölänlammen SW-puolella, k i r j o g r a n i i t t i n e n<br />
rakenne . Täällä havaittiin gneississä sitäpaitsi graniittigneissimäisiä<br />
kerroksia .<br />
Oulujärven NE-rannalla, Jaalankalahden ja Kuostunsaaren välisillä<br />
niemillä, on migmatiittisen kiillegneissin juonina punertavaa tai<br />
harmaanvalkoista graniittiapliittia ja pegmatiittia .<br />
Paatinjärven NE-puolella olevassa vyöhykkeessä Säräisniemellä<br />
on lujasti puristunutta migmatiittigneissiä, jossa kiilleliuskemaiset,<br />
am<strong>fi</strong>boliittimaiset ja graniittigneissimäiset kerrokset vuorottelevat<br />
keskenään, j a jota lukuisat punertavat apliitti- j a pegmatiittisuonet<br />
lävistävät . Gneissin ja graniittigneissin kontaktisuhteet ovat yleensä<br />
hämäriä . Rajoilla gneissikerrokset tunkeutuvat kiilanmuotoisesti<br />
graniittigneissiin, ja kivilajit vaihtuvat ilman jyrkkiä rajoja toisiinsa .<br />
Samat juonikivilajit lävistävät kumpaakin .<br />
KONTAKTIMETAMORFISIA GNEISSEJÄ .<br />
Syväeruptiivien, etupäässä postbotnialaisen graniitin vaikutuksesti<br />
Al-, Fe- j a Mg-rikkaihin liuskeisiin on näihin paikotellen muodostunut<br />
erilaatuisia n . k . kontaktimineraaleja, jotka esiytyvät kal-<br />
4 3
44<br />
lionpinnalla kyhmyinä eli nystyröinä (porfyroblasteina) . Tällaisia<br />
kontaktimetamorfosoituneita liuskeita ovat g r a n a a t t igneissi,granaatti-sillimaniitti-kordieriittigneissi<br />
ja granaatti-kordieriitti-antofylliittig<br />
n e i s s i . Granaatti on yleensä ruskeahkon vaaleanpunaista rautagranaattia<br />
eli a 1 m a n d i i n i ä .<br />
G r a n a a t t i g n e i s s i ä tavataan Niemisj ärven Hirvilahden<br />
NE-puolella, n . 4 km Kiuruveden kirkolta W, ja Puomäessä Niemisjärven<br />
SE-puolella . Kivilaji on edellisellä paikalla hyvin graniittiutunutta<br />
suonigneissiä, jälkimäisellä paikalla hienorakeista sarvivälkegneissiä,<br />
jota graniittisuonet lävistävät .<br />
Pyhäjärven Emoniemellä kirkon SW-puolella on Soikeron mukaan<br />
hienorakeisessa kiillegneississä, jota graniittisuonet paikoin<br />
lävistävät, granaatinpitoisia kerroksia . Kerroksissa nähtiin N 60° Wsuuntaisia<br />
siirrosrakoja .<br />
Pulkkilassa on lujasti poimuttunutta metamor<strong>fi</strong>sta granaattikiilleliusketta<br />
tavattu maantien varrella Hekkalan itäpuolella, n .<br />
1 .5 km kirkolta N ; Hekkalan ja Niilekselän välillä, n . 3 km kirkolta<br />
NNE ; Pulkonkalliossa, n . 5 km kirkolta NW . Kivilajia lävistävät<br />
graniitti- ja kvartsisuonet . Metamorfoosin aiheuttajana on epäilemättä<br />
postbotnialainen porfyyrigraniitti .<br />
Granaatti-sillimaniitti-kordieriittigneiss<br />
i ä tavataan Pyhännän pitäjän Tavastkengän kylän W-osassa Hyvösennevan<br />
laidalla (Piippolan rajalla, n . 2 .5 km Kuljun talosta S) ja<br />
kylän SE-osassa Leiviskän myllykoskella . Samanlaatuista gneissiä<br />
on n. 2 km Mäkelän SE-puolella Kestilän pitäjän SE-osassa .<br />
Kivilaji on pienirakeista, biotiittirikasta ja liuskeista . Sitä lävistävät<br />
paikoin vaaleat pegmatiittigraniitti-suonet . Granaatteja on<br />
runsaasti, ja ne ovat keskimäärin 2-6 mm suuruisia . Pää-aineksina<br />
ovat kvartsi, plagioklaasi, g<br />
biotiitti, granaatti, sillimaniitti ja kordie-<br />
riitti .<br />
Sillimaniitti esiytyy Hyvösennevan kivilajissa hienoina neulasina,<br />
jotka ovat kasautuneet liuskeisuuden suuntaisiksi kuituisiksi kimpuiksi<br />
ja kasvaneet yhteen biotiittilevyjen, kvartsirakeiden ja kellertävien,<br />
osaksi muuttuneitten kordieriittinystyröiden kanssa . Granaattikiteet<br />
ovat särmiltään pyöristyneitä (syöpyneitä), ja suurempien<br />
rakeiden reunoilla nähdään paikoin kvartsin, sillimaniitin ja biotiitin<br />
ohessa puhtaampaa kordieriittiä .<br />
Myllykosken liuskeessa sillimaniitti muodostaa samallaisia rinnakkaisten<br />
biotiittilevyjen kanssa yhteen kasvaneita rykelmiä . Pitkulaiset<br />
sillimaniittineulaset ovat usein kasvaneet kvartsi- ja maasälpärakeidenkin<br />
sisään . Granaatit ovat 2-6 mm suuruisia, kiille-
levyt paikoin 1-2 mm pitkiä . Kordieriitti esiytyy kivilajissa ainoastaan<br />
kovin muuttuneina kellertävinä raerykelminä, joitten sisään on<br />
muuttumistulosten ohessa kasvanut sillimaniittineulasia ja yksinäisiä<br />
granaattirakeita .<br />
Noin 3 km Pyhäjärven kirkon NW-puolella, hiukan maantieltä<br />
N, on graniittiapliitti- ja pegmatiittisuonien lävistämässä metamor<strong>fi</strong>sessa<br />
granaatinpitoisessa gneississä pyöreitä kyhmyjä, jotka sisältävät<br />
sillimaniittineulasia ja kiillesuomuja . Mahdollisesti on kivilajissa<br />
aikaisemmalla asteella ollut kordieriittiäkin, vaikka se on täydellisesti<br />
muuttunut (reaktio kalimaasälvän kanssa 1 ) .<br />
Kärsämäen pitäjän itäosassa on Kärsämäenjoen N-puolella Keijosen<br />
torpan luona, n . 3 km Koposesta ENE, hyvin metamor<strong>fi</strong>sta<br />
biotiittigneissiä, jossa on kahdenlaisia 1-2 .5 sm suuruisia kyhmyjä :<br />
1 :o kordieriitin-sillimaniitin-biotiitinpitoisia,<br />
2 :o granaatinpitoisia .<br />
Kordieriittikyhmyjen keskusta on vaaleampaa ainesta, joka on<br />
yhtäläisesti valoa sammuttavaa kordieriittiä . Tämän sisään on kasvanut<br />
sillimaniittia, osaksi hienokuituisina nystyröinä, osaksi suurempina<br />
sälöinä, ja siellä täällä biotiittilevyjä . Keskustaa ympäröi tummempi<br />
reunavyöhyke, joka on sisäpuolelta muodostunut rinnakkain<br />
yhteenkasvaneista sillimaniittisälöistä ja biotiittilevyistä sekä yksinäisistä<br />
kordieriittirakeista, ulkopuolelta pääasiallisesti yhtäläisesti<br />
valoa sammuttavasta kordieriitistä, jonka sisään on kasvanut kuituista<br />
sillimaniittia ja hiukan biotiittia (kuva 12) .<br />
Porfyroblasteja ympäröivän gneissimassan pää-ainekset ovat<br />
plagioklaasia An 30 , kvartsia ja biotiittia, mutta sitäpaitsi se sisältää<br />
paikoin omituisia mikrokliini-mikropertiitti ja myrmekiittikasaumia<br />
sekä repaleisiksi rykelmiksi symplektiittisesti yhteenkasvanutta biotiittia<br />
j a sillimaniittia .<br />
Granaattikyhmyt ovat hajallisia, korrodoituneita, ja niitten sisään<br />
on kasvanut lukuisia kvartsirakeita ja yksinäisiä biotiittisuomuja<br />
. Kyhmyjä ympäröivä aines sisältää plagioklaasia, biotiittia,<br />
kvartsia, myrmekiittiä ja sillimaniittikasaumia . Myrmekiittinystyrät<br />
rajoittuvat usein suurempiin biotiittilevyihin ; muuttumatonta kalimaasälpää<br />
ei sitävastoin havaittu .<br />
Paavolan pitäjässä on n . 2 km Ojamaan S-puolella ja 10 km kirkolta<br />
etelään omituisesti juovikasta, kyhmyistä suonigneissiä . Vaaleat<br />
mineraalit ovat nimittäin kasautuneet vihertävän harmaiksi<br />
säännöttömiksi linsseiksi tai kyhmyiksi, jotka ovat todennäköisesti<br />
1 W. W . WILKMAN, Kuopion seudun kivilajit . Geol . koin . geotekn .<br />
tiedonantoja N :o 36, s . 54, 1923 .<br />
4 5
alkuaan olleet kordieriitinpitoisia, ja biotiitti kiemurteleviksi juoviksi.<br />
Tummemmat, n . 1 sm suuruiset soikeat ky myt näkyvät sisältävän<br />
rinnakkain y teenkasvanutta sillimaniittia j a ruskeata biotiittia<br />
.<br />
Granaatti-kordieriitti-antofylliittiliusketta<br />
tavataan piene könä alueena Kalliojärven NW-puolella Kiuruveden<br />
pitäjän SW-osassa ka den peräkkäisen NW-SE-suuntaisen gabrovyö<br />
ykkeen välillä . Kivilaji on tumman armaata, poimuttunutta, ja<br />
sitä lävistävät vaalean armaat graniittijuonet . Pääainekset ovat<br />
Kuva 12 . Kordieriitt ,iky my kontaktimetamorfosoituneessa gneississä; Koposesta<br />
ENE, Kärsämäellä (siv . 45) . Tavallinen valo, n . 5 x luonn. kokoa .<br />
antofylliitti, granaatti, kordieriitti j a kvartsi ; sitäpaitsi tavataan<br />
magnetiittirakeita, iukan biotiittia ja apatiittia . Lisäaineksena<br />
avaittiin paikoin vielä pieniä magneettikiisurakeita .<br />
Antofylliitti eriytyy 1-8 mm pituisina ristiin rastiin järjestyneinä<br />
tummina sälöinä ja muodostaa kordieriitti- ja kvartsirakeiden kanssa<br />
liuskeen päämassan, jossa granaatti esiytyy lukuisina ky myinä .<br />
Nämä ovat kasautuneet juoviksi tai ry mittyneet ti eään toinen toisensa<br />
viereen . Kvartsi muodostaa kivilajiin vaaleita juovia .<br />
Antofylliitti on selvään pleokroiittista : a ruskea ko < 9 ruskea -<br />
kon armaa = y armaa . Se sisältää sisään kasvaneita pieniä magne-
tiittirakeita . Granaatti muodostaa säännöttömästi pyöristyneitä 1<br />
-2 sm suuruisia porfyroblasteja, jotka ovat reunoiltaan kasvaneet<br />
yhteen antofylliittisälöjen ja kvartsirakeiden kanssa . Niissä on sitäpaitsi<br />
lukuisia sisään kasvaneita kvartsi- ja magnetiittirakeita, pieniä<br />
antofylliittisälöjä ja paikoin biotiittisuomuja .<br />
Välimassan kordieriitti- ja kvartsirakeet ovat 0 .3-1 mm suuruisia.<br />
Kordieriitti on sangen muuttumatonta ja ilman kaksoismuodostusta<br />
; se on optillisesti kaksiakselista, 2 V yli 80°, kahtaistaitteisuus<br />
negatiivinen ; valontaittuminen on sama kuin kvartsin tai oligoklaasin,<br />
mutta se eroaa jälkimäisestä kuitenkin käyrillä lohkoraoillaan .<br />
Granaatti-antofylliittiliuske on kalkkiköyhää karsikivilajia . Luoteessa<br />
esiytyvän gabron rajoilla se vuorottelee am<strong>fi</strong>boliittikerrosten<br />
(kalkinpitoisen kivilajin) ja gneissin rajalla pohjoisessa kvartsirikkaan<br />
kiilleliuskeen kanssa . Eräällä niemellä Kalliojärven etelärannalla<br />
on sarvivälkegabron keskellä kvartsirikasta liuskemaista<br />
gneissiä, jota emäksiset juonet lävistävät . Näissä juonissa on kontakteilla<br />
liusketta vastaan runsaasti pieniä granaatteja ja kiisurakeita<br />
sekä paikoin hiukan magnetiittia . Näyttää siis siltä kuin gabrolla<br />
olisi jonkinlaista yhteyttä karsimuodostuksen kanssa .<br />
SARVIVÄLKEGNEISSIÄ . MAGNEETTIKIISUN- JA GRAFIITIN-<br />
PITOISTA GNEISSIÄ .<br />
Hienorakeista sarvivälkegneissiä tavataan<br />
Kiuruveden SE-osassa vyöhykkeessä, joka ulottuu Välikankaalta<br />
kaarenmuotoisesti Hautajärven poikki lähelle kirkonkylää . Kivilaji<br />
on tummanharmaata, liuskeista ja usein selvään kerroksellista, jolloin<br />
se vuorottelee kiillegneissikerrosten kanssa . Sitä lävistävät harmaat<br />
graniittijuonet ja kvartsisuonet .<br />
Kivilajilla on kristalloblastinen rakenne . Aineksina on plagioklaasi<br />
An 30An 35 , sälöinen pleokroiittinen sarvivälke (kellertäväruskeahkon<br />
sinivihreä), epidootti ja hiukan kvartsia ; lisäaineksina<br />
titaniittia ja kiisurakeita .<br />
Huomiota ansaitsee, että liuske monessa kohden, varsinkin<br />
kiillegneissin rajoilla, sisältää ruosteisia m a g n e e t t i k i i s u r i kk<br />
a i t a kerroksia . Tällaisia on havaittu esim . Alamyllyllä Hautajoen<br />
varrella, Poskimäessä Rytkyjärveltä NW, Löytölän talon kaivossa<br />
Niemisj ärvellä j a Puolakan talon itäpuolella Kiuruveden kirkolta<br />
NW . Nämä paikat ovat hiukan syrjässä päävyöhykkeestä,<br />
mutta kiisuesiytymät ovat kuitenkin samanlaatuisissa liuskeissa .<br />
Magneettikiisu on pieninä rakeina epätasaisesti jakautunut liuskemassaan<br />
.<br />
4 7
4 8<br />
Ruosteista magneettikiisurikasta gneissiä on vielä tavattu<br />
Jylängänkoskella Osmangin kylässä Kiuruvedellä koskea syvennettäessä<br />
. Kiisua on hienoina rakeina, kapeina suonina ja jopa 15<br />
-20 sm paksuina möhkäleinäkin gneississä n . 0.5-1 m leveällä<br />
alalla . Vihreänharmaat pegmatiittisuonet lävistävät kivilajia .<br />
Kärsämäen pitäjässä on Pyhäjoella Pyhäjärven rajalla pienirakeista<br />
sarvivälkegneissiä, jota punertava graniittiapliitti lävistää .<br />
G r a f i i t i n p i t o i s t a kiilleliuskemaista gneissiä on Pyhännällä<br />
Reposaari-nimisen moreenikummun NW-päässä lähellä Lammunjärven<br />
SE-rantaa . Kalliota on täällä paljastettu ja kiveä louhittu<br />
uunikiveksi . Se on pinnalta rapautunutta ja sitä lävistävät hienot<br />
graniittisuonet .<br />
KALKKIBREKSIOITA JA KONKRETIOITA GNEISSISSÄ .<br />
Isterinkoskella Poikojoessa Muhoksen pitäjän SE-osassa on<br />
hienorakeista kiilleliuskemaista gneissiä, jota punertava postkalevalainen<br />
graniitti lävistää . Väyrysen mukaan on täällä kapeana vyöhykkeenä<br />
(tukkirännin alla) hienorakeista ruskeanharmaata--ruskeanvihreätä<br />
kalkkigneissiä, jota valkoiset kalkkisälpäsuonet lävistävät<br />
breksiamaisesti .<br />
Ruskeanvärinen liuskeaines on muodostunut lujasti pigmenttoituneesta<br />
ruskeasta maasälvästä, biotiitista, kvartsista j a kalsiitista .<br />
Maasälvällä on negatiivinen kahtaistaitteisuus ja valontaittuminen<br />
hiukan pienempi kuin kvartsin, vastaten siis jokseenkin kokoumusta<br />
An 20 . Biotiitti on ruskeata j a on asematason (001) suuntaisten lamellien<br />
mukaan kasvanut yhteen vihreänruskean biotiitin kanssa . Molemmat<br />
ovat hyvin pleokroiittisia .<br />
Samalla paikalla havaittiin gneississä yli metrin pituisia liuskeisuuden<br />
suuntaisia linssimäisiä konkretioita . Nämä ovat pinnalta<br />
rapautuneita j a vihreähkön tai ruskeahkon värisiä . Pää-aines on<br />
hienorakeista, särmikkäiden kvartsirakeitten, ruskean rapautuneen<br />
maasälvän, biotiitin j a magnetiittirakeiden seosta .<br />
Samallaista liusketta on Myllyvaarassa Isterinkosken NW-puolella,<br />
missä sitä lävistävät leveät graniittijuonet . Kivilaji sisältää 20<br />
-25 sm pituisia soikeita konkretioita . Nämä ovat keskeltä hiukan vaaleampia,<br />
ja vaaleahkoa sydäntä ympäröivät rengasmaisesti tummemmat<br />
vyöhykkeet, joissa on sarvivälkesälöjä ja runsaasti magneettikiisurakeita,<br />
ja uloimpana liuskeen rajalla hienorakeinen ruskeahkon<br />
harmaa granaatinpitoinen vyöhyke . Eräässä kohden leikkaa tällaista<br />
konkretiota vinosti kapea graniittisuoni . Liuske on selvään kerroksellista<br />
ja poimuttunutta .
KALKKIKIVEÄ .<br />
Kippolanmäen itärinteessä n . 2 km Niemisjärven itäpuolella<br />
Kiuruvedellä on kiisunpitoisen kvartsiittimaisen suonigneissin ja<br />
tumman kiillegneissin välillä n . 20 m pituisena ja 5 m levyisenä linssimäisenä<br />
kerroksena kalkkisilikaattirik4sta metamor<strong>fi</strong>sta kalkkikiveä .<br />
Kivilajissa on am<strong>fi</strong>boliittilinssejä ja sitä lävistävät lukuisat graniittija<br />
kvartsisuonet . Paikalla on van a ylätty kalkkikivilou os<br />
(kuva 13) .<br />
Suonigneissin ja kalkkikiven välillä on diopsiidinpitoinen karsikerros<br />
. Gneissi vai tuu rajalla tummaksi liuskeeksi, jonka ainekset<br />
ovat biotiitti, diopsiidi, plagioklaasi ja kvartsi sekä lisä-aineksena<br />
Kuva 13 . Kippolanmäen kalkkikivilou os Niemisjärven kylässä Kiuruvedellä<br />
.<br />
pieniä titaniittirakeita . Biotiittisuomut ovat venyneet liuskeisuuden<br />
suuntaan . Tätä seuraa kalkkikiveen päin noin 1 sm paksu vi reänarmaa<br />
kerros, joka on pääasiallisesti diopsiidia, mutta sisältää sitäpaitsi<br />
jonkunverran plagioklaasia, kvartsia, kalsiittia ja pieniä titaniittirakeita<br />
. Sitten seuraa o ut vaalea vyö yke, joka sisältää d i o psiidia,<br />
grossulaaria ja wollastoniittia sekä iukan<br />
kalsiittia ja kvartsia, ja lopuksi valkoinen silikaattirikas kalkkikivi,<br />
jonka ainekset ovat kalsiitti, wollastoniitti, diopsiidi, zoisiittiutunutAbrikas<br />
plagioklaasi j a mikrokliini . Wollastoniitti muodostaa 0 .5-1<br />
mm pituisia liuskeisuuden suuntaisia sälöjä . Kivilaji on siis w o 1-<br />
1astoniitti-kalkkikiveä .
5 0<br />
BOTNIALAISEN ALUEEN SUPRAKRUSTISET KIVILAJIT .<br />
Botnialaisiin suprakrustisiin eli pinnallisiin muodostumiin luetaan<br />
kartta-alueen länsi- ja lounaisosissa Ylivieskassa, Oulaisissa,<br />
Merijärvellä, Pyhäjoella, Haapavedellä, Haapajärvellä, Nivalassa,<br />
Sievissä, Toholammella j a Reisj ärvellä esiytyvät liuske- j a effusiivikivilajit<br />
. Näihin kuuluvat hieno- tai pienirakeiset p 1 a g i o k 1 a a s ig<br />
n e i s s i t j a s u o n i g n e i s s i t sekä vulkaanista alkuperää<br />
olevat tiiviit 1 e p t i i t i t, ja monellaiset intrusiivi- ja effusiivikivilajit:<br />
uraliitti- ja plagioklaasiporfyriitit, porfyriitit,<br />
pyroklastiset agglomeraatit ja tuf<strong>fi</strong>t, jotka<br />
vuorottelevat plagioklaasigneissien ja leptiitien kanssa . Kivilajisarjassa<br />
tavataan sitäpaitsi vielä k o n g 1 o m e r a a t t e j a ja kerroksellisia<br />
kiilleliuskemaisia gneissej ä . Kun syväeruptiivit<br />
luetaan mukaan, niin voidaan sanoa, että botnialainen alue<br />
ulottuu idässä graniittigneissialueeseen ja koillisessa postkalevalaiseen<br />
graniittialueeseen sekä muutamiin rajalla tavattaviin gneissivyöhykkeihin<br />
.<br />
Metamor<strong>fi</strong>sten effusiivikivilajien runsaus tällä alueella viittaa<br />
vilkkaaseen vulkaaniseen toimintaan sillä varhaisella maailmankaudella,<br />
jolloin botnialaiset sedimentit kerrostuivat . Ne ovat siis<br />
etupäässä metamorfosoituneita vulkanogenisiä kivilajeja, jotka ovat<br />
joko intrusiivisina juonina tunkeutuneet maankuoren pintaosiin ja<br />
todennäköisesti laavavirtoinakin valuneet pinnalle, tai tuhka- ja<br />
liejujoukkoina uudestaan kerrostuneet veteen . Tästä syystä ovatkin<br />
alueen plagioklaasigneissit, jotka kokoumukseltaan kuitenkin suuresti<br />
muistuttavat graniittigneissialueen gneissejä (ne ovat ehkä hiukan<br />
emäksisempiä) eroitetut viimemainituista karttalehden kuvauksessa .<br />
Kummankin alueen liuskeet ovat vajonneet ympäröiviin batoliitteihin<br />
ja niiltä puuttuu alkuperäinen pohja, jolle ne ovat kerrostuneet,<br />
mutta edellisissä tavatut konglomeraattikerrokset, joissa on<br />
fragmentteina plagioklaasigneissej ä, leptiittej ä j a effusiivikivilaj ej a,<br />
osoittavat että muodostumassa on diskordansseja, ja niin muodoin on<br />
todennäköistä, että eräät niihin liittyvät kerrokselliset kiillegneissit<br />
kuuluvat muodostuman ylempään osaan . Huomattavaa on vielä,<br />
että Settijärven NW-puolella esiytyvässä konglomeraatissa Haapajärvellä<br />
on tavattu runsaasti kvartsidioriittikappaleita, mikä osoittaa<br />
erosion ulottuneen täällä syväeruptiiveihin saakka .<br />
PLAGIOKLAASIG_vEISSEJÄ JA MIGMATIITTEJA .<br />
Botnialaiset plagioklaasigneissit eivät kokoumukseltaan eroa<br />
graniittigneissialueen gneisseistä . Ne ovat jokseenkin tumman-
harmaita, hieno- tai pienirakeisia liuskeisia kivilajeja ja laajoilla<br />
aloilla hyvin samanlaatuisia . Pääaineksina ovat p 1 a g i o k 1 a a s i,<br />
kvartsi, biotiitti ja sarvivälke vaihtelevin määrin .<br />
Kalimaasälpää ja muskoviittia tavataan harvemmin sekä yleensä<br />
vain graniittiutuneissa migmatiiteissa ja sellaisilla paikoilla, missä<br />
kivilaji vaihtuu kalinpitoiseksi leptiitiksi . Lisä-aineksina on apatiittia,<br />
rautamalmirakeita ja titaniittia ; muuttumistuloksina zoisiittia,<br />
epidoottia, serisiittiä j a kloriittia . Rakenne on granoblastinen,<br />
raesuuruus keskimäärin 0 .05-1 mm .<br />
Yleisin tyyppi ori jokseenkin kvartsirikas b i o t i i t t i-p 1 a .g i ok<br />
1 a a s i g n e i s s i . Kun biotiitin lisäksi tulee sarvivälkettä, lisääntyy<br />
plagioklaasinpitoisuuskin kvartsimäärän vähentyessä j a plagioklaasi<br />
tulee An-rikkaammaksi . Plagioklaasin An-pitoisuus saattaa<br />
vaihdella An l, j a An50 välillä . Mäkinen on kuvauksessaan Keski-<br />
Pohjanmaan kivilajeista 1 eri näytteistä geometrisesti määrännyt<br />
tyypillisen kiille-plagioklaasigneissin ja biotiitti-sarvivälkegneissin<br />
mineraalikokoumukset ja saanut seuraavat luvut :<br />
Kiille-plag.<br />
gneissi<br />
Hienorakeista »kiilleliuskemaista» plagioklaasigneissiä tavataan<br />
sangen laajoilla aloilla Sievin ja Toholammen pitäjien SE-osissa,<br />
Nivalassa ja Reisjärvellä . Kivilaji on yleensä lujasti poimuttunutta<br />
ja paikoin vähemmän, paikoin enemmän metamorfosoitunutta . Alueen<br />
emäksiset kivilajit, puristuneet plagioklaasi- ja uraliittiporfyriitit,<br />
muodostavat kivilajiin konkordanttisia välikerroksia tai esiytyvät<br />
pienehköinä massiiveina liuskevyöhykkeiden keskellä tai reunoilla .<br />
Ympäröivien graniittien, postbotnialaisen porfyyrigraniitin ja harmaan<br />
gneissigraniitin rajoilla liuskeiden raesuuruus yleensä kasvaa<br />
graniittiutumisen takia, ja kivilajia lävistävät aluksi pegmatiittitai<br />
apliittimaiset graniittisuonet ja sittemmin lähempänä graniittibatoliitteja<br />
leveät graniittijuonet, joissa on assimiloituneita gneissimäisiä<br />
tai emäksisiä kivilajifragmentteja .<br />
1 B ull. Comm. geol . de Finlande N :o 47, s . 14 .<br />
5 1<br />
Sarvivälke-plag .<br />
gneissi<br />
Kvartsia 30 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 17 °<br />
Plagioklaasia, An20 44 » An al 52<br />
Biotiittia 19 » . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 10 »<br />
Muskoviittia 6 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Sarvivälkettä - . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 19 ;,<br />
Titaniittia - . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 2 ,><br />
Rautamalmia 1 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
100 % 100 %
5 2<br />
Puristusliuskeista uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä on esim . havaittu<br />
kapeina kerrosjuonina ja säännöttöminä suonina hienorakeisessa<br />
biotiitti-plagioklaasigneississä seuraavilla paikoilla : n . 3 km<br />
Reisjärven WNW-puolella ; Pitkänjärven E-puolella (n . 2 km Kankaanjärveltä<br />
S) Reisjärvellä ; Kivijärven ja Petäistönjärven välillä<br />
kartta-alueen länsirajalla Sievissä .<br />
Kukkolammen NE-puolella, Kankaanj ärveltä S, Reisj ärvellä<br />
gneissi on jonkun verran graniittiutunutta, mutta selvään k e rr<br />
o k s e 1 1 i s t a. Kerrosten suunta on N 35°-50° W, kaade 70 °-<br />
75° SW . Kerrokset ovat paikoin 10-15 sm paksuja ja niiden karkeampi<br />
osa on NE kohti, joka liuskeiden sedimenttiseen alkuperään<br />
katsoen viittaa siihen, että niiden pohja eli alusta on etsittävä koillisesta<br />
(graniittigneissi? ) .<br />
Sievin pitäjässä plagioklaasigneissit ovat hyvin hienorakeisia,<br />
harmaita-tummanharmaita, ja vaihtuvat monessa kohden, esim .<br />
Evijärven SE-puolella, kiilleköyhiksi leptiittigneisseiksi . S a r v iv<br />
ä 1 k e 1 i u s k e m a i s t a plagioklaasigneissiä on täällä tavattu<br />
Katiskanjärvellä, Sikalan talon NE-puolella ja Pyysalon itäpuolella,<br />
5-15 km Evijärveltä ja Kortejärveltä etelään päin . Kortejärven Epuolella<br />
esiytyvää biotiitti-sarvivälkegneissiä lävistävät pienirakeinen<br />
sarvivälkedioriitti ja lukuisina juonina punertava, heikosti porfyyrinen<br />
mikrokliinigraniitti j a hienorakeinen apliitti . Liuske on<br />
paikoin hyvin poimuttunutta ja migmatiittimaista .<br />
Graniittiutunutta migmatiittigneissiä on<br />
Sievin pitäjässä kapeassa postbotnialaisen graniitin ympäröimässä<br />
vyöhykkeessä, joka ulottuu Kortejärveltä SE-suuntaan Särkijärven<br />
ohi Juurikkajärven lähelle . Kivilajia lävistävät graniittisuonet, jotka<br />
eivät kulje rinnakkain, vaan ristiin rastiin eri suuntiin liuskeen leptiittimäisen<br />
laadun takia . Graniitti on assimiloinut liuskeainesta ja<br />
sisältää paikoin kellertävän vihreänharmaita läikkiä, jotka ovat epidootti-<br />
j a sarvivälkerikkaita . Tällaisia fragmenttej a on runsaasti<br />
eräässä liuskeen ja sarvivälke-granodioriitin seoskivilajissa n . 2 km<br />
Juurikkaj ärven WNW-puolella .<br />
Heittolan SW- ja SSE-puolella S-Haapavedellä on poimuttunutta<br />
suonigneissiä, jota dioriittisuonet lävistävät täällä esiytyvän dioriitin<br />
rajoilla . Viimemainittu sisältää Heittolan N-puolella gneissifragmenttej<br />
a .<br />
Sikokankaalla Kärsämäen itäosassa Piippolan rajalla, Lammunjärveltä<br />
W, lävistää kiillegneissiä n . 1 m leveä dioriittiporfyriittijuoni<br />
. Juonikivilajin pohjamassa on hyvin liuskeista ja sisältää<br />
2-3 mm pituisia oligoklaasihajarakeita . Juonen ja gneissin raja ei<br />
ole aivan jyrkkä, vaan kivilajit vaihtuvat toisiinsa . Porfyriittiä<br />
lävistää vuorostaan pegmatiittigraniitti .
Ylivieskan pitäjän itäosassa tavataan täällä esiytyvän graniittialueen<br />
W- ja NW-laidalla Vaaramaan talon kohdalla lujasti poimuttuneita<br />
ja laadultaan sangen sotkuisia migmatiitteja . Nämä ovat<br />
osaksi hienorakeisia plagioklaasigneissejä, osaksi tummia leptiittejä<br />
tai am<strong>fi</strong>boliittimaisiksi kivilajeiksi puristuneita plagioklaasiporfyriittej<br />
ä, joihin mikrokliinigraniitti on tunkeutunut intrusiivisinä suonina<br />
. Samallaisia seoskivilajeja on paikoin Raudaskylän graniittialueen<br />
SW-puolella pitäjän SE-osassa .<br />
Lounais-Oulaisissa NE-suuntaan mikrokliini-sarvivälkegranodioriitti-alueeseen<br />
työntyvässä s u o n i g n e i s s i-kielekkeessä gneissimäiset<br />
osat ovat hienorakeista, kiillerikasta plagioklaasigneissiä .<br />
Kivilaji on selvään liuskeista ja kiillelevyt ovat järjestyneet rinnakkaisiksi<br />
j uoviksi. Raesuuruus on0.o5-1 mm . Ainekset ovat oligoklaasi<br />
An 30 , kvartsi, biotiitti, muskoviitti j a kloriitti; lisä-aineksina on apatiittia,<br />
titaniittia ja z i r k o o n i a . Viimemainittu esiytyy biotiitissa<br />
lukuisina pieninä rakeina, joita pleokroiittiset kehät ympäröivät .<br />
Tällaisia havaittiin suurehkojen pilarinmuotoisten apatiittikiteidenkin<br />
ympärillä, missä nämä olivat kasvaneet biotiittilevyjen sisään . Valontaittuminen<br />
on niissä suuri ja kahtaistaitteisuus hyvin pieni, ja ne<br />
ovat selvään hexagonaalisia, niin ettei mitään erehdystä tässä voi<br />
tulla kysymykseen .<br />
Oulaisten pitäjän länsiosassa ja Merijärven rajalla on hajallisina<br />
vyöhykkeinä vaihtelevan laatuisia migmatiittigneissejä, joitten intrusiivikompponentteina<br />
ovat kovin metamorfosoituneet plagioklaasija<br />
uraliittiporfyriitit sekä dioriittiset ja graniittiset kivilajit . Liuskekompponenttina<br />
on hienorakeinen harmaa, useimmiten selvästi liuskeinen<br />
kiille- tai sarvivälke-plagioklaasigneissi . Kiillegneissimäisissä<br />
osissa biotiitinpitoisuus vaihtelee ja sen lisääntyessä kivilaji muuttuu<br />
kiilleliuskemaiseksi . Toisaalla kivilaji taas vaihtuu pieni- tai keskirakeiseksi<br />
graniittiutuneeksi gneissiksi, jota kiemurtelevat dioriittiset<br />
ja graniittiset suonet lävistävät liuskeisuuden suuntaan . Gneissi<br />
esiytyy sitäpaitsi lukuisina resorboituneina sulkeumina ympäröivissä<br />
syväeruptiiveissa .<br />
LEPTIITTEJÄ .<br />
Leptiitit ovat hyvin hienorakeisia, paikoin melkein tiiviitä kivilajeja,<br />
jotka esiytyvät plagioklaasigneissien ja effusiivikivilajien yhteydessä<br />
vuorottelevina välikerroksina tai peitteinä . Pää-aineksina<br />
ovat maasälpä ja kvartsi, mutta muuten ne ovat laadultaan sangen<br />
vaihtelevia . Tummia aineksia on yleensä vähän ja tiiviissä muunnoksissa<br />
vain mikroskoopilla havaittavissa . Yhteistä on useimmille<br />
niistä nauhamainen, kerroksellisuutta muistuttava juovikkaisuus,<br />
5 3
5 4<br />
joka selvimmin näkyy rapautuneessa kallionpinnassa, mutta lohkaistussa<br />
kappaleessa ja terveessä pinnassa sangen hämärästi . Tätä ei<br />
kuitenkaan alueen leptiiteissä, muutamia harvoja puhtaasti sedimentogenisiä<br />
lajeja lukuunottamatta, ole pidettävä alkuperäisenä<br />
kerroksellisuutena, vaan pikemmin juoksurakenteena . Puristusliuskeisuutta<br />
ja poimuttumista on kivilajissa sen sijaan usein havaittavissa<br />
. Kivilaji on pinnalta vaalea ja rapautunut 1 1 .5 sm syvälle,<br />
mutta sisältä tumma, punertavan harmaa tai vihreähkön tummanharmaa<br />
. Se lohkeaa usein piikiven tapaan teräväsärmäisiksi käyräpintaisiksi<br />
kappaleiksi .<br />
Rakenteeltaan voidaan b 1 a s t o p o r f y y r i s e t ja tiiviit<br />
h ä 1 1 e f 1 i n t t a m a i s e t leptiitit eroittaa toisistaan . Edellisissä<br />
esiytyvät maasälpä ja kvartsi ja eräissä tapauksissa tummatkin<br />
ainekset porfyyrisinä hajakiteinä ; jälkimäiset ovat tasarakeisempia<br />
j a muistuttavat todellisia hälleflinttoj a . Rajoilla ympäröiviä plagioklaasigneissej<br />
ä vastaan blastoporfyyriset leptiitit vaihtuvat vähitellen<br />
leptiittigneisseiksi siten, että haj arakeet pienenevät j a lopulta<br />
katoavat .<br />
Kokoumukseltaan leptiitit lähestyvät vastaavia effusiivi- ja<br />
intrusiivikivilajeja, joihinka ne luonnossa usein vaihtuvat ilman jyrkkiä<br />
rajoja . Sellaisia ovat dioriittiporfyriittinen ja<br />
kvartsiporfyriittinen leptiitti, keratofyyrinen<br />
n a t r o n 1 e p t i i t t i, graniittiporfyyrinen ja<br />
kvartsiporfyyrinen leptiitti .<br />
Porfyyriset intrusiivi- ja syväkivilajit lävistävät kuitenkin<br />
yleensä jyrkästi leptiittejä ja sisältävät näitten fragmentteja .<br />
Dioriittiporfyriittimaista leptiittiä on leveänä<br />
vyöhykkeenä Toholammen, Lestij ärven j a Reisj ärven pitäjien<br />
rajaseuduilla . Kivilaji on täällä näkyvissä muutamissa kallioissa<br />
Kuikka-aholla Särkijärven eteläpuolella ja Niskakorven talon W-,<br />
NE- ja N-puolella Lestijoen ja Reisjärven rajan välillä .<br />
Kivilaji on hienorakeista, tummanharmaata, paikoin hiukan<br />
punertavaa j a liuskeista . Liuskemassan ainekset ovat plagioklaasi,<br />
kvartsi, mikrokliini, biotiitti, epidootti, kalsiitti ja serisiitti . Hajarakeet<br />
ovat pää-asiallisesti oligoklaasia, An 2J An 35 , 1-3 mm pituisina<br />
pilarinmuotoisina tai soikeina kiteinä, jotka ovat ylimalkaan<br />
järjestyneet liuskeisuuden suuntaan . Ne ovat kovin muuttuneita<br />
(saussuriittiutuneita) ja täynnä pieniä epidoottikiteitä, serisiittisuomuj<br />
a j a kalsiittiläikkiä . Albiittikaksoismuodostus on niissä kuitenkin<br />
vielä näkyvissä. Muuttumistuloksista epidootti on rautarikasta<br />
ja esiytyy 0 .3 mm pituisina kiteinäkin välimassassa plagioklaasirakeiden<br />
ympärillä . Siellä täällä tavataan sitäpaitsi hajarakeina pieniä
mikrokliini- ja kvartsirakeita . Biotiitti on järjestynyt hienoiksi liuskeisuuden<br />
suuntaisiksi juoviksi .<br />
Melkein tiivistä hälleflinttamaista leptiittiä, jossa on hienoja<br />
porfyriittimaisia juovia, on tavattu Vesihaudankalliossa, n . 4 km<br />
Niskakorvelta NNW, ja punertavanharmaata, felsiittimäistä leptiittiä<br />
n . 1 km viimemainitusta paikasta W . Leptiitteja lävistää<br />
näissä seuduin hyvin liuskeinen porfyyrigranodioriitti .<br />
Pyhäjärven pitäjän NW-osassa kulkee Ruunalasta N-suuntaan<br />
rinnakkain erään plagioklaasiporfyriitti-vyöhykkeen kanssa ja tämän<br />
itäpuolella kapea leptiittivyöhyke . Kivilaji on näkyvissä Ruunalan<br />
talon kohdalla, Iloikankalliossa ja Murtomäessä pohjoisimpana .<br />
Leptiitti on hyvin hienorakeista kellertävää tai ruskeanharmaata<br />
ja blastoporfyyristä . Siinä näkyy selvä kerrosmainen juoksurakenne,<br />
josta käy selville, että se on metamor<strong>fi</strong>sta vulkaanista kivilajia .<br />
Suunta on n. NS ja asento pysty . Se on samaan suuntaan liuskeentunut<br />
ja lohkeaa paikoin hyvin ohuiksi levyiksi (Hoikankallio) . Pohjamassan<br />
ainekset ovat plagioklaasi, kvartsi, biotiitti, kalimaasälpä ja<br />
serisiitti, jotka ovat järjestyneet kiemurteleviksi läikiksi tai lyhyiksi<br />
juoviksi . Hajarakeina on oligoklaasia An 25, joka muodostaa 0.3-<br />
0 . 8 mm pituisia särkyneitä tai reunoiltaan pyöristyneitä karlsbaderkaksoisia<br />
tai epäselviä albiittikaksoiskide-ryhmiä j a yksinkertaisia kiteitä .<br />
Olkkosenmäessä Pyhäjärven W-puolella ja maantien E-puolella<br />
on sinertävänharmaata tiivistä leptiittiä, joka on laadultaan<br />
k v a r t s i p o r f y r i i t t i m a i s t a . Kivilaji on liuskeista, hajallista<br />
j a hyvin breksioituneen näköistä . Haj arakeet ovat särkyneitä,<br />
särmikkäitä tai soikeita ja yleensä hyvin vaihtelevan muotoisia . Ne<br />
ovat plagioklaasia An15An 20 , sarvivälkettä ja kvartsia, ja kooltaan<br />
0 .05-0 .5 mm . Suuremmissa linssinmuotoisissa rakeissa plagioklaasi<br />
on kasvanut yhteen sarvivälkkeen kanssa . Muuttumistuloksina<br />
tavataan hajarakeissa ja sameassa välimassassa kloriittia, epidoottia<br />
j a serisiittiä .<br />
Settijärven k v a r t s i p o r f y r i i t t i a 1 u e . Settijärven<br />
ja Kuusanjärven väliseudulta N-Haapajärveltä ulottuu NW- ja<br />
N-suuntaan Karsikaskylän itäosaan saakka Haapavedelle leveä<br />
leptiittivyöhyke, jonka kivilaji on laadultaan metamor<strong>fi</strong>sta kvartsiporfyriittia<br />
. Se on yleensä hyvin hienorakeista, liuskeista ja tummaa,<br />
rapautuneessa pinnassa vaaleanruskean väristä . Tiiviissä muunnoksissa<br />
kivilaji on nauhamaisesti juovikasta, ja näissä vuorottelevat<br />
hiukan vaaleammat ja tummat juovat keskenään . Makroskooppisesti<br />
näkee tiiviissä pohjamassassa »kerroksittain» ristiin rastiin järjestyneitä<br />
porfyyrisiä sarvivälkesälöjä ja maasälpäkiteitä . Viimemainittuja<br />
on runsaimmin karkearakeisemmissa vyöhykkeissä .<br />
00
5 6<br />
Naistenkalliossa n . 3 km Settijärven E-puolella kivilaji esiytyy<br />
sangen tyypillisenä . Pohj amassan raesuuruus on 0 .01—0 .04 mm ;<br />
sen ainekset ovat oligoklaasi, kvartsi, vihertävän ruskea biotiitti, epidoottirakeet<br />
ja pienet vihreät sarvivälkeneulaset . Lisä-aineksina on<br />
leukokseenia ja apatiittia . Porfyyrisinä hajarakeina on 0 .2-2 mm<br />
pitkiä ja 0 .1-0 .2 mm leveitä sarvivälkesälöjä ja maasälpärakeita,<br />
jotka ovat osaksi muuttunutta plagioklaasia An 30 , osaksi heikosti<br />
ristikkorakenteista mikrokliinia, ja paikoin kvartsirakeita . Maasälpärakeet<br />
ovat taulunmuotoisia, 1-1 .5 mm suuruisia, särmiltään<br />
hiukan pyöristyneitä ja hammaslaitaisia . Plagioklaasikiteet sisältävät<br />
runsaasti pieniä kvartsirakeita, biotiittisuomuja, sarvivälkeneulasia<br />
ja muodottomia zoisiitti- ja epidoottirykelmiä . Porfyyriset<br />
sarvivälkesälöt ovat syöpyneitä ja niitten sisään on kasvanut<br />
kvartsi- ja plagioklaasirakeita . Sarvivälke on pleokroiittista, kellertävää<br />
- sinertävän vihreää, c : y = 14°, y-a = n . 0 .024 . Kivilaji<br />
on pinnalta rapautunut n . 2 sm syvälle .<br />
Honkakalliossa Kuusanjärven SE-puolella kivilaji sisältää runsaasti<br />
kiillettä j a muistuttaa j onkunverran kiilleliusketta sen johdosta,<br />
että ainekset, etupäässä biotiitti, ovat järjestyneet lyhyiksi<br />
rinnakkaisiksi täpliksi . Plagioklaasi-hajarakeet, An 30 , ovat 0 .5-2<br />
mm pituisia j a niissä näkyy selvästi albiitti- j a karlsbader-kaksoismuodostus<br />
. Lisäaineksena on kivilajissa paikoin kiisurakeita . »Kerrokset»<br />
ovat pystyssä ja lujasti poimuttuneita .<br />
Noin 2-4 km Kuusanjärven W- ja WNW-puolella kivilaji on hyvin<br />
hienorakeista, juoksurakenteista tai massamaista ja paikoin melkein<br />
mustanharmaata (kuvat 14 ja 15) . Hajarakeina on plagioklaasia<br />
An30An 35 ja uraliittista sarvivälkettä, joka muodostaa pilarinmuotoisia,<br />
hiukan pyöristyneitä augiittia muistuttavia, mutta reunoiltaan<br />
j a päistään sädekivimäisiksi neulasiksi haj onneita kiteitä .<br />
Plagioklaasikiteet ovat osaksi ehyitä, osaksi särkyneitä ja särmikkäitä<br />
. Sitäpaitsi tavataan siellä täällä liuskeisuuden suuntaisia säännöttömiä<br />
linssejä ja läikkiä, jotka sisältävät jokseenkin karkearakeista<br />
kvartsia, suurehkoja biotiittisuomuja, sarvivälkeneulasia,<br />
lujasti kahtaistaitteista epidoottia ja kalsiittia . Pohj amassan raesuuruus<br />
on 0 .02-0 .2 mm, hajarakeiden keskimäärin 0.2-2 mm .<br />
Lähempänä Haapaveden rajaa kivilaji vaihtuu paikoin massamaiseksi<br />
plagioklaasiporfyriitiksi, jossa on runsaasti<br />
0 .2-2 sm suuruisia porfyyrisiä plagioklaasikiteitä, An 45An 50 , ja<br />
yksinäisiä, sädekivimäisiksi rykeltniksi hajonneita sarvivälkesälöjä .<br />
Lehonkalliossa ja Majankalliossa, 6-8 km Karsikaskylästä SE<br />
ja E, Haapavedellä, jatkuu samaa kivilajia liuskeisena, hiukan juovikkaana<br />
porfyriittinä . Pohjamassa on hyvin hienorakeista ja sisäl-
tää kvartsia, vi reänruskeata biotiittia, kloriittia, plagioklaasia, epidoottia,<br />
iukan kalsiittia ja lisä-aineksena apatiittia . Piagioklaasiajarakeet,<br />
An 35--An 40 , ovat 0 .4-3 sm pituisia, leveitä, taulun-<br />
Kuva 14 . Juoksurakenteista kvartsiporfyriittiä ; noin 2 km Kuusanjärveltä W,<br />
Haapajärvi . Nikolit +, 20 x luonn . kokoa .<br />
Harmaa läikkä oligoklaasikiteiden yläpuolella iukan vasemmalla on uraliittista<br />
sarvivälkettä, tummat ko dat po jamassassa ovat sarvivälkettä ja biotiittia.<br />
Kuva 15 . Kvartsiporfyriittiä ; n . 4 km Kuusanjärveltä WNW, Haapajärvi .<br />
Nikolit -a-, 20 x luonn . kokoa .<br />
Vaaleat pienet rakeet oligoklaasikiteen ylä- ja alapuolella ovat kvartsia, alemman<br />
y teydessä oleva armaa läikkä on uraliittia .<br />
102--31 8
58<br />
muotoisia, ja sisältävät muuttumistuloksina epidoottia, biotiittia ja<br />
paikoin kalsiittia . Niissä nähdään usein moninkertaista »kuorimaista»<br />
vyöhykerakennetta, jossa eri vyöhykkeiden kokoumus kuitenkin vaihtelee<br />
sangen vähän . Epidootti on rautarikasta, y-a = n . 0 .025 ;<br />
kloriitti esiytyy biotiitin muuttumistuloksena ja ympäröi usein rinnakkain<br />
yhteenkasvaneita biotiitti- ja kloriittisuomuja . Ne ovat<br />
usein kasautuneet yhteen suurehkojen epidootti- ja kalsiittirakeiden<br />
kanssa lyhyiksi juoviksi .<br />
Isollakankaalla porfyriittivyöhykkeen pohjoispäässä lävistää<br />
kivilajia syväkivilajin tyyppinen dioriitti, joka sisältää sarvivälkegneissimäisiä<br />
leptiittifragmentteja . Porfyriitti on siis ennemmin<br />
jähmettynyt j a vanhempi kuin dioriitti . Tällä alueella tavataan<br />
vain harvoja graniittijuonia . Kuusanjärven E- ja SE-puolella lävistää<br />
porfyriittiä paikoin pienirakeinen muskoviittigraniitti ja<br />
Honkakallion S-osassa turmaliininpitoinen pegmatiitti .<br />
Porfyriitin vulkaaninen luonne käy selville sen läheisestä suhteesta<br />
a g 1 o m e r a a t t e i h i n . Se vaihtuu nimittäin Lehonkallion<br />
W-osassa j a Maj ankallion E-osassa tuf<strong>fi</strong>ksi, jossa on säännöttömän<br />
muotoisia pitkulaisia tai särmikkäitä, liuskeisuuden suuntaisia<br />
kivilajipirstaleita . Nämä ovat laadultaan tiiviitä leptiittimäisiä kivilajeja,<br />
enimmäkseen vaaleata tai punertavaa felsiittiä ja tummempaa<br />
blastoporfyyristä leptiittiä . Välimassa on tummaa ja sisältää<br />
lukuisia pieniä kivilajisirpaleita ja plagioklaasi-hajarakeita .<br />
Haapaveden natron- ja natron-kalileptiitit .<br />
Mäyränjärven N-puolella Haapavedellä on pienellä alalla blastoporfyyristä<br />
leptiittiä, joka on jokseenkin natronrikasta . Maasälpähajarakeet<br />
ovat särmikkäitä, kokoumukseltaan n . An 15 , ja niissä on<br />
muuttumistuloksina zoisiittia ja serisiittisuomuja . Pohjamassa on<br />
hienorakeista, rinnakkaisrakenteista, ja sen aineksina on plagioklaasi,<br />
kvartsi, epidootti, muskoviitti, biotiitti j a kloriitti . Kiillemineraalit<br />
ovat usein järjestyneet rinnakkaisiksi täpliksi .<br />
Isolla Rytkynjärvellä Haapavedellä on NW-SE-suuntainen<br />
leptiittivyöhyke, jonka kivilaji on a g 1 o m e r a a t t i m a i s t a<br />
n a t r o n 1 e p t i i t t i ä . Pohjamassa on hienorakeista, vihreähkön<br />
tummanharmaata ja maasälpärikasta . Siinä esiytyvät sulkeumat ovat<br />
soikeita tai teräväsärmäisiä ja vaaleampia kuin välimassa (vihreähkön<br />
tai kellertävän vaaleanharmaita) . Tyypillistä aglorneraattia on<br />
n . 0 .5 km leveänä vyöhykkeenä järven E-puolella . Sulkeumat sisältävät<br />
pää-asiallisesti epidoottia ja a 1 b i i t t i a sekä hiukan<br />
vaaleanvihreätä k l o r i i t t i a . Epidootti on rautarikasta ja muodostaa<br />
pieniä rakeita tai sälöjä, jotka ovat paikoin kasautuneet kloriitin<br />
kanssa nystyröiksi . Plagioklaasin valontaittuminen on yhtä-
suuri tai hiukan pienempi kuin kanadabalsamin, suurin sammutuskulma<br />
symmetrisessä tasossa 16° ; se on siis puhdasta albiittia . Pohjamassa<br />
ei kokoumukseltaan paljon eroa sulkeumista . Se on vain<br />
epidootti- ja kloriittirikkaampaa ja sisältää runsaasti pieniä särmikkäitä<br />
albiittihaj arakeita, joissa näkyy selvästi albiitti-kaksoisviirukkeisuus<br />
ja joissa on pieniä epidoottirakeita . Kaikesta päättäen kivilaji<br />
on seudun epidootti-albiittisyeniitin tuf<strong>fi</strong>a .<br />
Vyöhykkeen E-osassa kivilaji vaihtuu tummaksi tiiviiksi leptiitiksi,<br />
jossa on punertavia felsiittimäisiä täpliä, ja pohjoisempana<br />
järven NE-puolella punertavanharmaaksi felsiitiksi . Punainen<br />
graniitti, johon kivilaji täällä rajoittuu, tunkeutuu räikeänpunaisina<br />
suonina siihen ja muodostaa sen kanssa silmägneissimisen<br />
migmatiitin .<br />
Noin 2.5-3 km Korkattijärven E-puolella on NNW-suuntainen<br />
kallioselänne, johon kuuluvat Kiimaharj u etelässä, Korkattivuori keskellä<br />
maantien N-puolella ja Nevanniemenvuori Korkatista hiukan<br />
pohjoiseen . Kivilaji on täällä vaihtelevanlaatuista ; pieniporfyyristä<br />
graniittiporfyyriä, kvartsiporfyyrimaista leptiittiä j a metabasiittijuonia<br />
tavataan vuorotellen .<br />
Korkattivuoren huippu on punertavaa tai harmaata hienorakeista<br />
graniittiporfyyriä, joka vaihtuu paikoin tiiviiksi leptiitiksi . Ainekset<br />
ovat mikrokliini tai mikrokliini-mikropertiitti (hienoja albiittijuovia),<br />
kvartsi, oligoklaasialbiitti An lo , epidootti, ruskeanvihreä biotiitti ja<br />
kloriitti . Plagioklaasi on epidoottiutunut ; epidootti on rautarikasta<br />
(y-a = 0 .0 2 4-0 .0 2 6)<br />
59<br />
j a muodostaa sitäpaitsi plagioklaasirakeiden<br />
ulkopuolella muodottomia rykelmiä tai yksinäisiä kiteitä . Raesuuruus<br />
on 0.05-0 .5 mm. Hajarakeina on 0.5-1 mm suuruisia<br />
mikrokliini- j a kvartsirakeita ; plagioklaasirakeet ovat yleensä pienempiä<br />
.<br />
Graniittiporfyyriä lävistää suonimaisena vyöhykkeenä ja todennäköisesti<br />
siihen yhteenkuuluvana punainen tai harmaa g r a n ofyyrimäinen<br />
kvartsiporfyyri, jolla on samallainen<br />
kokoumus j a jossa on yksinäisiä0.s-0 .s mm suuruisia mikrokliini-<br />
hajarakeita . Kivilajissa on paikoin kapeita rakoja, joita täyttää kvartsin<br />
ja epidootin seos . Pää-aineksena on kvartsi ja tämä muodostaa<br />
leveimmissä raoissa jopa 2 mm suuruisia, yhtäläisesti tai heikosti<br />
aaltoilevasti valoa sammuttavia yksilöitä, joissa on lukuisia vihreänkeltaisia<br />
epidoottisälöj ä j a yksinäisiä magnetiittirakeita . Epidootti<br />
on hiukan pleokroiittista ; kahtaistaitteisuus ya = n . 0 .02 s,<br />
c : a = 2°-3° . Hienompia rakoja täyttää kloriitinsekainen epidoottiaines<br />
.
60<br />
Korkattivuoren itärinteessä kivilaji vaihtuu graniittiporfyyriksi,<br />
jossa on harvassa pieniä mikrokliini- ja oligoklaasihajarakeita<br />
. Taulunmuotoisten mikrokliinirakeiden reunoilla kalimaasälpä<br />
ja kvartsi ovat kasvaneet yhteen granofyyrisesti . Paitsi näitä<br />
mineraaleja on perusmassassa kvartsia, vihreätä biotiittia ja hiukan<br />
kloriittia .<br />
Kiimaharjunkalliossa, maantien S-puolella Korkatilta SE, vallitsee<br />
ruskeahkonpunainen graniitti, jonka kokoumus on sama kuin<br />
Korkatin graniittiporfyyrin . Tämä vaihtuu kallion S-osassa hienorakeiseksi<br />
blastoporfyyriseksi leptiitiksi, jonka hajarakeina on mikrokliinia<br />
ja oligoklaasia (An15An20 ) . Kiimaharjun S-päässä on punertavanharmaata<br />
felsiittiä .<br />
Nevanniemenvuori, Korkatilta N, on harmaata graniittiporfyyriä,<br />
jonka ainekset ovat kvartsi, mikrokliini-mikropertiitti, plagioklaasi<br />
An 15, biotiitti, kloriitti ja epidootti . Plagioklaasissa nähdään kuorimaista<br />
vyöhykerakennetta . Hajarakeina on 0.2-1 .4 sm suuruisia<br />
mikrokliini-mikropertiittirakeita . Kivilaji vaihtuu paikoin tiiviiksi<br />
leptiitiksi, jossa kvartsi ja maasälpä ovat kasvaneet yhteen g r a n of<br />
y y r i s e s t i muodostaen hienosyisiä säteettäisiä rykelmiä, »sfäroliitteja»<br />
. Granofyyri on selvään juoksurakenteista ja siinä on yksinäisinä<br />
hajarakeina natronirikasta plagioklaasia . Muuttumistuloksina<br />
on runsaasti epidoottia, sekä hiukan muskoviittia j a kloriittia . Kivilaji<br />
sisältää paikoin tummia biotiitti- ja epidoottirikkaita leptiittifragmenttej<br />
a, joissa on hajarakeina 0 .2-0 .6 mm suuruisia kvartsirakeita<br />
j a epidoottikyhmyj ä .<br />
Granofyyristä kvartsiporfyyriä tavataanjuon<br />
i n a ruskeahkonpunaisessa graniitissa Rasinkalliossa Korkatin<br />
selänteen E-osassa ja Rahkovuoressa Korkatinvuoren NE-puolella .<br />
Juonet ovat 3-5 m leveitä ja kulkevat rinnakkain N 60°-70 ° E<br />
suuntaan pitkiä matkoja kallioiden poikki . Rajat graniittia vastaan<br />
ovat jyrkät .<br />
Paljain silmin nähdään Rasinkallion juonikivilajissa 0.2-1 sm<br />
pituisia, harmaita, asematasolla (001) sinertäviltä välkähtäviä porfyyrisiä<br />
maasälpäkiteitä ja soikeita 0 .2-2 mm suuruisia sinertävänharmaita<br />
kvartsirakeita, jotka ovat tiiviissä pohjamassassa . Edelliset<br />
ovat karlsbaderkaksoisiksi kiteytyneitä kali-natronmaasälpäeli<br />
a n o r t o k 1 a a s i-rakeita, joiden sisään on kasvanut pertiittisiä<br />
albiittitäpliä . Valonsammutus on 001 :lla osaksi yhdensuuntainen P/M<br />
kanssa, osaksi 2 °-3° siitä lukien, 010 :lla on a : a usein lähes 10 ° .<br />
Valontaittuminen on pienempi kuin kanadabalsamin, ristikkorakennetta<br />
ei näy . Sitäpaitsi tavataan hajarakeina pieniä oligoklaasi-
albiittirakeita An lo , joissa albiitti-kaksoisviirukkeisuus on näkyvissä<br />
(kuva 16) .<br />
Po jamassa on mikrogranofyyrisesti y teenkasvanutta kalimaasälpää<br />
ja kvartsia, jotka muodostavat viu kanmuotoisia tai pyöreitä,<br />
säteettäisiä »sfäroliittisia» rykelmiä (kuva 17) . Näissä on kalimaa-<br />
Kuva 16. Granofyyristä kvartsiporfyyriä ; Rasinkallio, Haapavesi . Nikolit<br />
-!-, 20 X luonn . kokoa .<br />
Yl äällä vasemmalla oligoklaasialbiitti-rae, siitä oikealle kvartsirae ( armaa)<br />
ja al aalla oikealla suuri anortoklaasikide ; po jamassa mikrogranofyyrinen .<br />
Kuva 17 . Granofyyrisen kvartsiporfyyrin po jamassaa ; Rasinkallio, Haapavesi<br />
. Nikolit +, n . 50 x luonn. kokoa .<br />
Vasemmalla suuri sfäroliitti, siitä oikealle viu kanmuotoinen maasälvän ja<br />
kvartsin y teenkasvettuma anortoklaasikiteen reunalla .
6 2<br />
sälpäosilla suora valonsammutus . Täplinä ja raontäytemineraaleina<br />
on paikoin vihreätä biotiittia, muskoviittia ja epidoottia, lisä-aineksena<br />
hiukan rautamalmirakeita . Pohjamassan väri on punertavanharmaata<br />
.<br />
Granofyyrijuonien kanssa yhdensuuntaisia hienorakeisia metabasiittijuonia<br />
on Korkattivuoressa, Rasinkalliossa ja Rahkovuoressa .<br />
Nämä ovat kokoumukseltaan metadiabaasej a j a dioriittiporfyriittej ä .<br />
Rahkovuoren juoni on dioriittiporfyriittiä, jonka hajarakeina on<br />
saussuriittiutunutta oligoklaasia An25An 30 . Pohjamassan ainekset<br />
ovat biotiitti, kvartsi, epidootti, ilmeniitti ja leukokseeni . Mitä juonien<br />
ikään tulee, näkyvät toiset olevan vanhempia kuin graniittiporfyyri<br />
ja kvartsiporfyyri esiytyen näissä murtokappaleina, kun taas<br />
toiset ovat selvästi nuorempia .<br />
Yllä esitetystä käy selville, että K o r k a t t i j o n o n 1 e ptiitit<br />
kuuluvat todennäköisesti postbotnia-<br />
1aisen graniitin graniittiporfyyrisiin ja<br />
kvartsiporfyyrisiin purkaumiin ja ovat jonkunverran<br />
nuorempia kuin alueen leptiitit yleensä .<br />
Murtokappaleina keski- tai karkearakeisessa porfyyrimaisessa<br />
graniitissa tavataan tasarakeista ja blastoporfyyristä leptiittiä Haapaveden<br />
kirkonkylän NE-puolella j a Mäntylänkalliossa maantien varrella<br />
n. 7 km kirkolta WNW . Mäntylänkalliossa on harmaassa leptiitissä<br />
fragmentteina tiivistä tummaa kvartsiporfyriittimaista leptiittiä,<br />
ja sitä lävistävät punertavat graniittiapliittisuonet . Porfyyrigraniitissa<br />
esiytyvät leptiittisulkeumat ovat usein reunoiltaan assimiloituneita,<br />
ja niiden ja graniitin väliset rajat ovat senvuoksi epäselvät .<br />
Pyöriän ja Ollilan SW-puolisessa seudussa W-Haapavedellä vuorottelevat<br />
harmaat tasarakeiset ja pieniporfyyriset leptiittikerrokset<br />
hienorakeisten kiillegneissikerrosten kanssa . Kivilajit ovat hyvin<br />
puristuneita ja liuskeisia . Väyrynen huomauttaa, että seudun blastoporfyyriset<br />
leptiitit vaihtuvat yhtäällä tasarakeisiksi leptiiteiksi ja<br />
toisaalla kiilteenpitoisiksi liuskegneisseiksi . Kivilajisarjassa on sitäpaitsi<br />
välikerroksina lujasti liuskeentunutta plagioklaasiporfyriittiä .<br />
Oulaisten hälleflinttamaiset leptiitit .<br />
Oulaisten pitäjän S-osassa on Vaikonoj an kummallakin puolella uraliitti-<br />
ja plagioklaasiporfyriittialueiden keskellä NNW-SSE-suuntainen<br />
leptiittivyöhyke . Kivilaji on melkein tiivistä, tummanharmaata<br />
tai hiukan vihreähköä, rapautuneessa pinnassa ruskeahkontai<br />
punertavanharmaata . Siinä näkyy jokseenkin selvästi kerrosmainen<br />
juoksurakenne .<br />
Vaikonojan pohjoispuolella maantien varrella laajahkona kalliona<br />
esiytyvän hälleflintan pääainekset ovat oligoklaasialbiitti, kali-
maasälpä ja kvartsi ; sitäpaitsi kivilaji sisältää hiukan ruskeanvihreätä<br />
biotiittia, kloriittia ja serisiittiä . Raesuuruus on 0.005-0 .03 mm ;<br />
yksinäiset muskoviittisuomut ovat kuitenkin 0 .1 mm pituisia .<br />
Leptiittiä Vaikonojalta, S-Oulainen . Anal . E . Mäkinen :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe203 FeO MgO CaO Na30 K 20 H 2O S :a<br />
71 .96 0 .24 14 .31 0 .25 1 .99 0 .59 l .0o 4 .24 4 .92 0 .84 ~ 100 .40<br />
M01 . luvut: 1 .193 0 .003 0 .140 0 .002 0.028 0 .015 0 .019 0 .068 0 .052 -<br />
N'igglinluvut : si 366, ti 0.9 1 al 43, fm 14, c 6, alk 37 1 k 0 .43, mg 0 .32 1 c/fm 0 .40 3<br />
Kivilaji on siis hiukan kalkinpitoinen S'02-rikas kali-natronleptiitti<br />
. Tämä tyyppi on vallitsevana koko leptiittivyöhykkeessä .<br />
Rajoilla ympäröiviä uraliitti- ja plagioklaasiporfyriittejä vastaan lävistävät<br />
nämä leptiittej ä j a muodostavat niiden kanssa eruptiivibreksioita,<br />
joissa vihreä emäksinen kivilajiaines ympäröi hyvin säilyneitä<br />
leptiittifragmentteja . Tällaisia breksioita on havaittu Vaikonojan<br />
N- ja Pienen Viitasenjärven NE-puolella . Kun emäksiset effusiivikivilajit<br />
esiytyvät murtokappaleina alueen botnialaisissa syväeruptiiveissä,<br />
on selvää, että hälleflintat ovat näitäkin vanhempia .<br />
Samanlaatuisia tummia hälleflinttamaisia leptiittejä on Ruokokosken<br />
itäpuolella ja Isonjärven S-puolella olevissa vyöhykkeissä .<br />
Isonjärven SW- ja S-puolella leptiitti esiytyy välikerroksina hienorakeisessa<br />
biotiitti-plagioklaasigneississä . Intrusiivisina juonina on<br />
täällä kummassakin kivilajissa hienorakeista albiittisyeniittiä ja karkeampaa<br />
porfyyrigraniittia .<br />
Ylivieskan hälleflinttamaiset leptiitit .<br />
Kankaan aseman kohdalla Ylivieskan pitäjän NE-osassa olevassa<br />
vyöhykkeessä kivilaji on tiivistä, hälleflinttamaista ja väriltään<br />
tummaa tai punertavanharmaata . Sitä tavataan sitäpaitsi frag<br />
mentteina uraliittiporfyriiteissä aseman SE- j a W-puolella j a se<br />
muistuttaa laadultaan Oulaisten hälleflinttoja .<br />
Murronperän tiehaarassa, n . 9 .5 km kirkolta NE, on rautatien<br />
varrella n . 100-170 m leveässä vyöhykkeessä samanlaatuista punertavanharmaata<br />
leptiittiä . Kivilajin ainekset ovat kvartsi, oligoklaasi<br />
An 15 ja mikrokliini, melkein yhtä suurin määrin, biotiitti ja muskoviitti<br />
. Raesuuruus on O .o2-0.1 mm . Kiillesuomujen rinnakkaisj<br />
ärj estyksen takia kivilaji on liuskeista j a muistuttaa j onkunverran<br />
paragneissej ä .<br />
Leptiitit Kärsämäen ja Pyhäjärven pitäj<br />
i e n i t ä o s i s s a . Kärsämäen pitäjän itäkolkassa on graniittigneissi-alueen<br />
rajalla sangen epätyypillisiä pienirakeisia plagioklaasigneissejä,<br />
joissa on kerrosjuonina am<strong>fi</strong>boliittia ja liuskeista punaista<br />
apliittia tai pegmatiittia . Hirvipuron tienoilla ja Läntynkankaalla<br />
6 3
6 4<br />
kulkee seudun halki N-S-suuntainen vyöhyke, jossa vallitsevana<br />
kivilajina on lujasti liuskeentunut hieno- tai pienirakeinen punertava<br />
tai harmaa g r a n i i t t i p o r f y y r i . Tässä on primääriinä juonina<br />
samaa puristunutta apliittia ja pegmatiittia, joka lävistää plagioklaasigneissiä<br />
. Am<strong>fi</strong>boliitti on sen sijaan hiukan vanhempi ja<br />
esiytyy kerrosmaisina sulkeumina graniittiporfyyrissä .<br />
Läntynkankaan puristusliuskeisen graniittiporfyyrin pää-ainekset<br />
ovat oligoklaasialbiitti An 15An 20 , kvartsi, biotiitti ja epidootti .<br />
Plagioklaasi muodostaa tiheään ryhmittyneitä, 0 .2-2 mm suuruisia<br />
pyöreitä haj arakeita hienorakeiseen pohj amassaan, joka sisältää<br />
kvartsia, plagioklaasia, biotiittia, kloriittia ja epidoottia . Kvartsirakeet<br />
ja biotiittisuomut ovat järjestyneet liuskeisuuden suuntaan .<br />
Pyhäjärven pitäjän itäosassa on puristusliuskeisen, punertavan .<br />
tai harmaan pieniporfyyrisen postbotnialaisen graniitin ja migmatiittisen<br />
plagioklaasigneissin välillä kapea, mutta useita km pitkä,<br />
NNE-suuntainen leptiittivyöhyke . Kivilaji on liuskeista ja yleensä<br />
selvästi kerroksellista, jonka takia on luultavaa, että se on s e d im<br />
e n t t o g e n i s t ä ja lähemmin liittyy leptiittivyöhykkeen Epuolella<br />
oleviin plagioklaasigneisseihin .<br />
Leptiitti on eteläisimpänä näkyvissä Rättälänvuoressa, n . 2 km<br />
Komujärveltä E . Se on täällä juovikasta . Vaaleat ja tummat juovat<br />
vaihtelevat sekä keskenään että punaisten graniittisuonien<br />
kanssa . Sen jälkeen kivilaji seuraa maantien vartta Kuusenmäen<br />
NNE-puolella, esiytyen aluksi tiiviinä punaisena felsiittinä ja sitten<br />
Äyhynmäen talon kohdalla hyvin hienorakeisena vaaleanharmaana<br />
leptiittinä, jota hienorakeiset punaiset graniittisuonet lävistävät .<br />
Liittovuoren SE-osassa, Äyhynmäeltä NE, leptiitti on punaisenharmaata<br />
j a kauniisti kerroksellista . NW-puolella olevan liuskeisen<br />
harmaan graniitin j a leptiitin välillä on muutamia kymmeniä metriä<br />
leveä kiilledioriittivyöhyke . Tämän ja leptiitin kosketuskohdalla on<br />
dioriitissa leptiittimurtokappaleita . Kumpaakin kivilajia lävistävät<br />
liuskeisuussuunnan poikki kulkevat yksinäiset punaiset apliittija<br />
pegmatiittjuonet .<br />
Äyhynmäen ja Liittovuoren arkoosimaisen leptiitin ainekset<br />
ovat albiitti An5An 15 , kvartsi, mikrokliini, serisiitti, epidootti<br />
ja malmihiukkaset . Kvartsirakeet ovat hyvin pieniä, n . 0 .02<br />
mm, maasälpärakeet hiukan suurempia 0 .05-0 .15 mm. Ne ovat<br />
puristuneet liuskeisuuden suuntaan ja niitä ympäröi serisiittirikas<br />
liuskeaines . Leptiittikerrosten kulkusuunta on N 20 °-30° E, kaade<br />
n . 70° WNW .<br />
Pohjoisimpana leptiitti on näkyvissä Korpijoen itäpuolella olevissa<br />
pienissä kallioissa Murtomäen W- ja NW-laidalla . Se on vaalean-
armaata tai tummaa, ja sitä lävistävät paikoin ienot pyriitin- ja<br />
arseniikkikiisunpitoiset kvartsisuonet .<br />
Kärsämäen leptiittien suoranaisena jatkona on Py äjärven ja Kiuruvedenrajalla<br />
Raippamäen-La nasvuoren leptiitt<br />
i v y ö y k e . Tämä on n . 300 m leveä ja kulkee N-suuntaan Raippamäen<br />
selännettä ja La nasvuoren itärinnettä pitkin (po joisimpana) .<br />
Kerrokset ovat jokseenkin pystyssä ; suunta on n . N 20'W, kaade 80'W .<br />
Kivilaji on ienorakeista, armaata -kellertävän armaata ja<br />
selvästi kerroksellista . Vyö ykkeen itälaidalla leptiitti on sangen<br />
vaaleata j a muistuttaa j onkunverran kvartsiittiliusketta, länsireunalla<br />
Kuva 18 . Kvartsiporfyyrimäistä leptiittiä; kallio Hevosa olla La nasvuoren<br />
N-päässä NW-Kiuruvedellä .<br />
se on kiillerikkaampaa ja gneissimäistä . Raippamäen SW-rinteessä<br />
ja La nasvuoren E-rinteessä kerrokset ovat poimuttuneita ja porfyyrigraniittijuonien<br />
lävistämiä . La nasvuoren po joispäässä lävistää<br />
gneissigraniitin ja leptiitin rajalla kumpaakin kivilajia juoksurakenteinen<br />
m a a s ä 1 p ä p o r f y y r i 2-5 m leveinä, N-S-suuntaisina<br />
juonina . Maasälpäporfyyri sisältää 2 sm pitkiä ja 1 sm leveitä<br />
punaisia mikrokliini ajarakeita ; po jamassa on tummaa ja tiivistä .<br />
Raippamäen vaalean armaan leptiitin ainekset ovat plagioklaasi<br />
An 30, kvartsi, mikrokliini, melkein väritön sarvivälke, biotiitti, zoisiitti<br />
ja titaniitti . Rakenne on granoblastinen . Kivilaji eroaa laadultaan<br />
sangen paljon La nasvuoren N-päässä esiytyvästä tummasta<br />
blastoporfyyrisestä leptiitistä (kuva 18) . Viimemainittu on liuskeista<br />
102-- 31 9
k v a r t s i p o r f y y r i ä ja sisältää 1-3 mm pituisia punertavia,<br />
särmiltään iukan pyöristyneitä mikrokliini- ja oligoklaasialbiitti-<br />
ajarakeita (An 15An20 ) sekä iukan pienempiä kvartsirakeita<br />
(kuva 19) . Po jamassa on yvin ienorakeista ja sen ainekset<br />
ovat kvartsi, biotiitti, epidootti ja muskoviitti . Muodottomien epidoottirykelmien<br />
y teydessä tavataan paikoin soikeita, vi reänkeltaisia<br />
tai ruskeita, yvin muuttuneita mineraalirakeita, jotka ovat<br />
todennäköisesti o r t i i t t i a . Näiden sisällä on usein isotrooppisia<br />
läikkiä ja niiden ympärillä lujasti ka taistaitteista ruskeata<br />
ainesta, joka on rakeiden reunoilla kasvanut y teen ympäröivän värittömän<br />
epidootin kanssa . -<br />
Kuva 19 . Kvartsiporfyyrirnäistä leptiittiä La nasvuoren N-päästä N W-<br />
Kiuruvedeltä . Nikolit +, 20 X luonn . kokoa .<br />
Kvartsiporfyyri kuuluu todennäköisesti geneettisesti armaata<br />
leptiittiä lävistävään maasälpäporfyyriin ja on siis leptiittiä nuorempi.<br />
Tämä tukee y ä enemmän sitä käsityskantaa, että tämän<br />
seudun leptiitit ovat sedimenttistä alkuperää .<br />
1_`RALIITTI- JA PLAGIOKLAASIPORFYRIITTEJÄ .<br />
Plagioklaasigneissi-leptiittisarjan kivilajeissa tavataan konkordanttisina<br />
intrusioina eli kerrosten välisinä juonina ja patjoina uraliitti-<br />
ja plagioklaasiporfyriittejä . Nämä ovat yvin metamorfosoituneita,<br />
useimmiten puristusliuskeisia, ienorakeisia porfyyrisiä kivilajeja,<br />
joissa on ajarakeina tummia sarvivälkeky myjä ja vaaleita<br />
taulunmuotoisia plagioklaasikiteitä, keskimäärin An 30An 45 . Väli-
massa on vihreähköä, yleensä hyvin tummaa ja hienorakeista . Sarvivälkekyhmyt<br />
ovat alkuaan olleet augiittimaisesta pyrokseenista muodostuneita<br />
uraliittikiteitä, jotka ovat edelleen (todennäköisesti poimutuskaudella)<br />
muuttuneet sälörykelmiksi . Mikäli vähemmin muuttuneista<br />
massamaisista kivilajeista voidaan päättää, on plagioklaasi<br />
alkuaan ollut kalkkirikkaampaa An60An 65 . Osa kalkkimäärästä<br />
on metamorfoosissa mennyt sarvivälkkeen muodostumiseen, osa taas<br />
muuttumistuloksiin zoisiittiin ja epidoottiin .<br />
Uraliittiporfyriiteissä on hajarakeina pää-asiallisesti uraliittista<br />
sarvivälkettä, plagioklaasiporfyriiteissä plagioklaasia ; uraliitti-plagioklaasiporfyriiteissä<br />
on hajarakeina kumpaakin . Ne ovat alkuaan olleet<br />
nopeaan jähmettyneitä eruptiivikivilajeja ja eroavat kokoumukseltaan<br />
samanlaatuisista leptiiteistä vain siinä, että kerrosmaista juoksurakennetta<br />
ei yleensä ole niissä havaittavissa .<br />
U r a 1 i i t t i p o r f y r i i t t i ä . Tyypillistä uraliittiporfyriittiä<br />
tavataan Oulaisten pitäjän eteläosassa alueella, joka ulottuu Vaikonojalta<br />
etelään ja lounaaseen päin lähelle Kankaan asemaa Ylivieskaan<br />
. Kivilaji on massamaista tai liuskeista ; hyvin puristusliuskeista<br />
uraliittiporfyriittiä on Ylivieskan rajalla WNW-suuntaisessa vyöhykkeessä<br />
.<br />
Kankaan aseman tienoilla olevan uraliittiporfyriitin pohjamassa<br />
on hienorakeista sarvivälkesälöjen tai -neulasten ja plagioklaasirakeiden<br />
seosta, jossa on sitäpaitsi hiukan zoisiittia, epidoottia, kloriittia,<br />
malmirakeita ja apatiittineulasia . Plagioklaasi muodostaa siihen<br />
usein ristiin rastiin järjestyneitä epäselviä kiteitä, jotenka rakenne<br />
muistuttaa o<strong>fi</strong>ittirakennetta . Pohjamassassa on hajallisten sarvivälkeryhmien<br />
ohessa siellä täällä suurehkoja, 6-8 mm leveitä ja<br />
1 sm pitkiä uraliittikiteitä, joitten sisään on kasvanut plagioklaasia,<br />
zoisiittia, malmirakeita ja yksinäisiä biotiittisuomuja . Uraliittikiteissä<br />
on paikotellen augiitin muoto säilynyt, ja niiden keskellä näkyy<br />
joskus vaaleampi pyrokseenisydän, mutta yleensä ne ovat säännöttömästi<br />
särmikkäitä ja pituusakselin suuntaan hajonneet sarvivälkeneulasiksi<br />
. Nämä ovat tavallista pleokroiittista sarvivälkettä :<br />
kellertävä-sinivihreä, c : y lähes 20° .<br />
Puristusliuskeisissa kivilajivyöhykkeissä lisääntyy biotiitinpitoisuus<br />
liuskeisuuden kasvaessa, uraliitti-hajarakeiden augiittimuoto<br />
häviää ja nämä jakautuvat sarvivälkesälöiksi ja -neulasiksi . Plagioklaasi<br />
muodostaa hienorakeisia linssejä pitkulaisiksi läikiksi ja juoviksi<br />
ryhmittyneiden tummien mineraalien väliin . Täten kivilaji vaihtuu<br />
vähitellen liuskeiseksi am<strong>fi</strong>boliitiksi . Leptiittialueiden rajoilla uraliittiporfyriitti<br />
muuttuu hienorakeisemmaksi ja sisältää runsaasti<br />
leptiittifragmenttej a .<br />
6 7
6 8<br />
Hautamäeltä, n. 4 km Kankaan aseman WNW-puolella, kulkee<br />
Ylivieskan ja Oulaisten rajan poikki pohjoiseen päin vyöhyke, jonka<br />
kivilaji on pääasiallisesti puristusliuskeista uraliittiporfyriittiä . Uraliittikiteet<br />
ovat leveitä ja n . 1 sm pitkiä . Kivilajissa on paikoin juovikkaita<br />
kohtia, jotka mahdollisesti johtuvat gneissisulkeumista .<br />
Nivalan kirkonkylän NW-puolella on laajalla alueella liuskeista<br />
uraliittiporfyriittiä . Uraliitti-hajarakeet ovat vihreähkön mustanharmaita,<br />
0 .3 1 sm pituisia . Välimassan pää-ainekset ovat plagioklaasi<br />
ja pienisälöinen sarvivälke . Kivilaji vaihtuu paikoin uraliittiplagioklaasiporfyriitiksi,<br />
jossa on 1 sm suuruisia plagioklaasikiteitä .<br />
Nämä ovat kuitenkin hajonneet raerykelmiksi, mutta taulunmuotoinen<br />
ulkoasu on säilynyt .<br />
Selkämaankalliot Pitkäjärven N-puolella Reisjärvellä ovat vihertävänharmaata<br />
liuskeista uraliittiporfyriittiä . Hiukan etelämpänä<br />
olevissa kallioissa on blastoporfyyristä leptiittiä, jota uraliittiporfyriittijuonet<br />
lävistävät jyrkästi .<br />
Uraliitti-plagioklaasiporfyriittejä . Hyvinpuristusliuskeista<br />
uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä on n .3 km leveässä ja<br />
12 km pitkässä vyöhykkeessä, n . 5 km Ylivieskan kirkon NE-puolella<br />
. Kivilaji vaihtelee liuskeisten plagioklaasiporfyriitti- ja agglomeraattikerrosten<br />
kanssa, joitten esiytyminen viittaa porfyriittiintrusioiden<br />
yhteydessä tapahtuneihin pinnallisiin purkautumisiin .<br />
Tyypillistä paineliuskeista uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä on<br />
esim . Isollakankaalla, 4-5 km Järvelästä NW . Dynamometamorfoosin<br />
takia on porfyyrinen rakenne sangen epäselvä . Plagioklaasikiteet<br />
j a etenkin uraliittinen sarvivälke ovat litistyneet ohuiksi linsseiksi<br />
tai juoviksi liuskeisuuden suuntaan . Plagioklaasi An3s Anoo<br />
muodostaa vähemmin muuttuneissa haj arakeissa kapeita j a pitkiä<br />
kiteitä, jotka ovat keskeltä saussuriittiutuneita j a reunoiltaan syöpyneitä,<br />
hammaslaitaisia, ja joissa on serisiitin ja zoisiitin ohessa muuttumistuloksina<br />
sisäänkasvaneita kvartsirakeita, sarvivälkesälöjä ja<br />
biotiittisuomuja . Liuskeisuuden suuntaiset kiteet ovat 1-3 mm<br />
pituisia, poikittaiset tai vinossa asennossa olevat ovat lyhyempiä ja<br />
särkyneitä ; albiittikaksoisviirut ovat niissä paikoin taipuneita . Välimassan<br />
ainekset ovat plagioklaasi, sarvivälke, biotiitti, kvartsi,<br />
zoisiitti, epidootti ja kloriitti ; lisäaineksena on malmirakeita ; raesuuruus<br />
on 0.05-0 .3 mm .<br />
Puristusliuskeisuuden lisäytyessä kivilaji muuttuu sarvivälkegneissimäiseksi<br />
. Sellaista on esim . Korkeakalliossa, n . 1 km Isomettuajärven<br />
SE-puolella . Hijeissä kivilaji on täydellisesti suoraliuskeisen<br />
granoblastisen sarvivälke-plagioklaasigneissin kaltaista . Ainekset<br />
ovat plagioklaasi, sarvivälke ja biotiitti ; lisä-aineksina on tita-
niittia, malmirakeita ja yksinäisiä turmaliinikiteitä (lähiseudun graniittien<br />
pneumatolyyttisestä vaikutuksesta) . Kivilajissa on sulkeumina<br />
hyvin hienorakeista leptiittigneissiä (metamor<strong>fi</strong>sta kvartsiporfyriittiä<br />
; ainekset : plagioklaasi, kvartsi, mikrokliini, sarvivälke ja<br />
titaniitti ; hajarakeet : plagioklaasi, kvartsi) .<br />
Etelämpänä Hietalan ja Kankaankylän välillä on hyvin puristunutta<br />
ja ruhjoutunutta uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä, jota graniittisuonet<br />
lävistävät .<br />
Aivan samanlaatuista kivilajia kuin yllämainitussa paikassa on<br />
Harvalan ja Kankaan aseman W-puolella olevassa N- ja NNEsuuntaisessa<br />
vyöhykkeessä . Tämän NW-puolella on kiilleliuskemaisessa<br />
(psammiittisessa) gneississä lujasti puristunutta am<strong>fi</strong>boliittimaista<br />
uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä 4-150 m leveinä kerrosjuonina<br />
.<br />
Isonnevan laidalla n . 9 km Oulaisten kirkonkylästä S päin on<br />
pienehköllä alueella mustanharmaata, pienirakeista, massamaista<br />
uraliitti-plagioklaasiporfyriittiä . Hajarakeina on 1-3 mm suuruisia<br />
uraliittiutuneita augiittikiteitä ja hiukan suurempia plagioklaasikiteitä<br />
. Edelliset ovat reunoiltaan repalaisia, tummanvihreitä, mutta<br />
keskeltä vaaleampia pyrokseenijäännösten takia . Hajarakeet ovat<br />
sangen tasaisesti jakaantuneet pohjamassaan . Tämän rakenne on<br />
o<strong>fi</strong>ittimainen, ja ainekset ovat plagioklaasi, biotiitti, mikrokliini, titanomagnetiitti<br />
ja leukokseeni . Mikrokliini on pieninä läikkinä kasvanut<br />
ristiin rastiin järjestyneiden, epäselvien plagioklaasikiteiden sisään<br />
. Biotiitti on vihreähkön ruskeaa ja esiytyy allotriomor<strong>fi</strong>sina<br />
levyinä, joitten sisällä on hajallisia rautamalmirakeita .<br />
Hiukan erilaatuista massamaista porfyriittiä on Tuomaalan-<br />
Vaikonpään tien varrella . Kivilajin pohjamassa on hyvin hienorakeista,<br />
ja siinä esiytyy hajarakeina ristiin rastiin j ärj estyneitä sarvivälkesälöjä<br />
tai -neulasia . Sitäpaitsi on kivilajissa paikotellen epäselviä<br />
oligoklaasihajarakeita, An 30 . Se muistuttaa siis sangen paljon<br />
eräitä Settijärven leptiittejä (Naistekallio) .<br />
Eruptiivibreksioita ja agglomeraattej a tavataan<br />
ensin mainitussa vyöhykkeessä Isomettuajärven NNW-, SSEja<br />
E-puolella . Maantien NW-puolella, Ylivieskan graniittialueen<br />
NE-laidalla, massamainen uraliitti-plagioklaasiporfyriitti vaihtuu koilliseen<br />
päin puristuneeksi, pinnalta rapautuneeksi breksiamaiseksi kivilajiksi,<br />
jossa on hälleflinttakappaleita . Kivilajia lävistävät mikrokliinigraniitti-suonetkin<br />
ovat litistyneet linsseiksi . Mäkisen mukaan<br />
porfyriitti on täällä lävistänyt hälleflinttamaista leptiittiä ja muodostanut<br />
sen kanssa eruptiivibreksian, joka on sittemmin puristunut ja<br />
metamorfosoitunut . Leptiittikappaleet ovat särmikkäitä tai soikeita<br />
6 9
70<br />
ja muistuttavat Ylivieskan konglomeraatissa esiytyviä kivilajikappaleita<br />
.<br />
Noin 2 km Järvelästä N W on puristusliuskeista agglonieraattia,<br />
jossa on rinnakkaisia, liuskeisuuden suuntaisia hälleflinttalinssejä .<br />
Välimassa on emäksistä eruptiivia, jossa on uraliittikiteitä näkyvissä .<br />
Hyvin liuskeentunutta uraliittiporfyriittiä, jossa on osaksi sulaneita<br />
hälleflinttakappaleita, on rautatieleikkauksessa Hietalasta n .<br />
0 .5 km NW . Sulautumisen takia leptiittifragmentit ovat saaneet<br />
konsentrisen rakenteen . Ne ovat säännöttömästi pyöristyneitä, tiiviitä<br />
ja punaisenharmaita . Keskellä on paikoin kalkkisälpä- ja<br />
kvartsierittymiä, reunoilla vihreänharmaata epidoottiutunutta<br />
ainesta . Sulkeumia ympäröi hienorakeinen tummanharmaa kivilajimassa<br />
.<br />
Hietalan NE-puolella, n . 9 km Ylivieskan kirkolta NE, maantien<br />
ja rautatien varrella, on liuskeisessa uraliitti-plagioklaasiporfyriitissä<br />
lukuisina fragmentteina ja murtokappaleina tiivistä punertavanharmaata<br />
leptiittiä . Sama hälleflintta esiytyy idässä päin 100-<br />
150 m leveänä vyöhykkeenä liuskeisten porfyriittien välillä .<br />
Kontakteilla hälleflinttoja vastaan porfyriitti muuttuu paikoin<br />
melkein tiiviiksi . Sellainen kontaksi on esim . Kankaan aseman NEpuolella<br />
. Kontakti on jyrkkä ja hälleflintta on kontaktilla muuttunut<br />
vihreähkönväriseksi noin 2 sm syvälle . Porfyriitissä on taas sangen<br />
tiheässä idiomor<strong>fi</strong>sia plagioklaasikiteitä ja hiukan suurempia uraliittirakeita<br />
. Viimemainitut ovat yleensä hyvin muuttuneita .<br />
P 1 a g i o k 1 a a s i p o r f y r i i t t e j ä . Plagioklaasiporfyriittej<br />
ä tavataan Ylivieskassa samoilla alueilla kuin uraliitti-plagioklaasiporfyriittejä<br />
ja ne esiytyvät näiden keskellä kapeina vyöhykkeinä<br />
vaihtuen toisiinsa . Hajarakeina on plagioklaasiporfyriiteissä harmaata<br />
plagioklaasia, An 40An 45 , ylipäänsä hyvin kehittyneinä 0 .5<br />
-1 .5 sm pituisina taulunmuotoisina kiteinä (albiitti- ja karlsbaderkaksoisia),<br />
joita on kivilajissa verrattain taajaan . Pohjamassa on<br />
hyvin tummaa, usein melkein mustaa ja hienorakeista ; raesuuruus<br />
0.05-0 .2 mm . Sen ainekset ovat plagioklaasi, tavallinen sarvivälke,<br />
biotiitti, kvartsi, epidootti ja titanomagnetiitti, jota leukokseenirenkaat<br />
usein ympäröivät .<br />
Kivilaji on milloin massamaista, milloin lujasti liuskeentunutta,<br />
ja metamorfoosi on samanlaatuista kuin uraliitti-plagioklaasiporfyriiteissä<br />
. Massamaisissa osissa plagioklaasi-hajarakeet ovat reunoiltaan<br />
hiukan pyöristyneitä ; muuttumistuloksina on siellä täällä pieniä<br />
biotiittisuomuj a, sarvivälkeneulasia . epidoottiläikkiä j a serisiittisuomuja<br />
. Kiteet ovat keskeltä enemmän saussuriittiutuneita kuin reunoilta<br />
; ne ovat siis vyöhykerakenteisia . Pohjamassan plagioklaasi
muodostaa paikoin epäselviä ristiin rastiin järjestyneitä sälöjä, jotka<br />
ovat reunoiltaan kasvaneet yhteen kiilteen ja sarvivälkkeen kanssa .<br />
Hyvin puristusliuskeisissa osissa, esim . Järvelän NW-puolella, plagio-<br />
klaasi-haj arakeet ovat ruhj outuneita, j a usein nähdään liuskeisessa<br />
am<strong>fi</strong>boliittimaisessa pohjamassassa vain yksinäisiä litistyneitä plagio-<br />
klaasikiteitä . Sarvivälkekin on uudestaan kiteytynyt ja repaleisine<br />
reunoineen kasvanut yhteen biotiittilevyjen kanssa . Rakenne on<br />
siis täydellisesti granoblastinen .<br />
Noin 3 km Ylivieskan kirkon pohjoispuolella on jokseenkin massa-<br />
maista plagioklaasiporfyriittiä konglomeraattikerroksen alla (NE-<br />
puolella) . Porfyriitin eroittaa edellä mainituista kivilajeista lähes<br />
parin km :n levyinen diabaasiporfyriittivyöhyke, jonka kivilaji on<br />
nuorempaa kuin uraliittiplagioklaasiporfyriitit ja tunkeutuu suonina<br />
sekä näihin että Ylivieskan konglomeraattiin .<br />
Plagioklaasiporfyriittiä Ylivieskan kirkon N-puolelta . Anal . E .<br />
Mäkinen :<br />
1<br />
1<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na20 K 20 11 20 S :a<br />
0/<br />
MOI . luvut:<br />
Nigglin luvut :<br />
60 .84 0 .67 15 .6o 0.o9 5.27 4 .42 6 .9s 4 .oi 1 .81 0 .61 100.30<br />
1 .009 0 .oo 8 0 .153 0 .oo 1 0 .073 0 .11o 0 .124 0 .065 0 .019 --<br />
si 185, ti 1 .5 1 al 28, fm 34, c 23, alk 15 1 k 0 .s3, mg 0.60 1 c/fm 0 .6s 5<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Plag . An,, 53, biot. + sarvivälk . 32, kvartsia 13, titaniittia 2 % .<br />
Sangen laaja plagioklaasiporfyriitti-alue on Ylivieskan pitäjän<br />
NE-osassa Harvalanmäen, Ylikorven ja Kantokylän välillä, josta osa<br />
haarautuu pohjoista kohti Vaikonpään j a Ruokokosken tienoille<br />
Oulaisiin . Kivilaji on tällä alueella yleensä sangen massamaista .<br />
Pohjamassa on hyvin hienorakeista ; plagioklaasi-hajarakeet ovat<br />
erisuuruisia ja ohuita, taulunmuotoisia (n . 1-2 mm paksuja, mutta<br />
0 .5-1 .5 sm leveitä) . Niitä on milloin taajaan, milloin harvaan pohja-<br />
massassa . Karkeaporfyyrisiä, plagioklaasirikkaita muunnoksia on<br />
paikoin, esim . Ylikorven SE- ja E-puolella . Karkeaporfyyrinen näkyy<br />
usein muodostavan primäärisiä suonia hienorakeisempaan porfyriittiin .<br />
Tyypillistä plagioklaasiporfyriittiä on esim . Ruokokosken talon<br />
SW-puolella S-Oulaisissa . Plagioklaasikiteet, joissa sekä albiitti-,<br />
karlsbader- että perikliinikaksoistus on näkyvissä, ovat jokseen-<br />
kin muuttuneita ja sisältävät runsaasti pieniä sarvivälkeneulasia .<br />
MP-tä kohtisuoraan olevissa leikkauksissa sarvivälke näkyy kiteyty-<br />
neen etupäässä 010- ja 001-suuntaisia halkeilurakoja pitkin . Pohja-<br />
massa on vielä enemmän muuttunut, ja sen ainekset ovat sarvivälke,<br />
7 1
7 2<br />
biotiitti, kloriitti, plagioklaasi, kvartsi, titanomagnetiitti, apatiitti,<br />
leukokseeni, hematiitti ja yksinäiset kiisurakeet . Näistä ovat sarvivälke<br />
ja biotiitti kasautuneet rikkaruohontapaisiksi rykelmiksi, joissa<br />
ne ovat kasvaneet yhteen pienien plagioklaasi- j a kvartsirakeiden<br />
kanssa . Malmimineraalit esiytyvät muodottomina läikkinä biotiittirykelmissä<br />
.<br />
Leptiittialueiden rajoilla plagioklaasiporfyriitti sisältää runsaasti<br />
leptiittigneissi- j a hälleflinttamurtokappaleita, j a tunkeutuu näihin<br />
kivilajeihin konkordanttisina intrusioina .<br />
Puristusliuskeista plagioklaasiporfyriittiä, jossa plagioklaasi-hajarakeet<br />
ovat litistyneet ohuiksi linsseiksi, on Ylivieskassa pienillä<br />
aloilla Vaaramaan tienoilla ja siitä SE päin graniittialueeseen sulkeutuneena<br />
. Oulaisissa on tämänlaatuista porfyriittiliusketta Järvikankaan<br />
S-puolella (karkeaporfyyristä) ja Huosioisnevan N-puolella<br />
Haapaveden rajalla, missä kivilaji sisältää lukuisia gneissifragmentteja<br />
ja vaihtuu granodioriittisuonien lävistämäksi migmatiitiksi .<br />
Länsi-Oulaisissa on Pyhäjoen Hirsikosken rannalla tummaa hornblendiittimäistä<br />
porfyriittiliusketta, jossa on gneissimurtokappaleita<br />
ja jota punaisenharmaa granodioriitti lävistää . Näitä kaikkia lävistää<br />
vuorostaan eräässä kohden poikittaisjuonena tiivis diabaasiporfyriitti<br />
.<br />
Kapeassa NW-suuntaisessa vyöhykkeessä Rytkynjärven SWpuolella<br />
Haapavedellä plagioklaasiporfyriitti on mustanharmaata ja<br />
sisältää jokseenkin pieniä, korkeintain 2-4 mm pituisia plagioklaasihajarakeita<br />
. Noin 2 km järven NW-puolella kivilaji vaihtuu vihreähköksi<br />
uraliitti-plagioklaasiporfyriitiksi, jossa on pienien plagioklaasikiteiden<br />
(An 45-An 50 ) ohessa 0 .3-1 .5 mm suuruisia pyöreitä<br />
uraliitti-hajarakeita . Pohjamassa on hyvin hienorakeista ; sen ainekset<br />
: pienisälöinen sarvivälke, plagioklaasi, epidootti, biotiitti ja kloriitti;<br />
rakenne massamainen . Rytkynjärven SE-rannalla lävistää<br />
plagioklaasiporfyriittiä 15-20 sm leveä, N-S-suuntainen uraliittidiabaasij<br />
uoni .<br />
Haapaveden SW-osassa Nivalan rajalla on laajahko plagioklaasiporfyriittialue<br />
. Kivilaji on yleensä karkeaporfyyristä; plagioklaasihajakiteet<br />
(An 40 ) ovat hyvin muodostuneita, lähes 1 .5 sm pitkiä ja<br />
0 .5 sm paksuja, harmaita tai punertavia . Pohjamassa on hienorakeista,<br />
paikoin melkein tiivistä . Vyöhykkeen SE-osassa, n . 2 km<br />
Yliojan NW-puolella, on kivilajissa nauhamaisina juovina tummaa<br />
tiivistä leptiittiä . Yliojan SE-puolella kivilaji vaihtuu pieniporfyyriseksi<br />
uraliittiporfyriittiliuskeeksi .<br />
Nivalassa on puristusliuskeisia, karkearakeisia plagioklaasiporfyriitti-gneissejä<br />
Heiskan tienoilla pitäjän NE-osassa ja liuskemuodos-
tuman itärajalla, n . 10 km kirkolta ESE . Viimemainitulla paikalla<br />
kivilaji vai tuu gneissigraniitin rajalla sarvivälkedioriitiksi, jossa on<br />
gneissimurtokappaleita, ja lopuksi gneissigraniitiksi . Samallaisia epätyypillisiä<br />
porfyriittigneissejä on pitäjän W-kolkassa Ylivieskan<br />
rajalla ja lounaassa Sievin rajalla, missä kivilaji esiytyy liuskeisten<br />
metamor<strong>fi</strong>sten gabrodioriittien y teydessä .<br />
Sievin pitäjässä on massamaista plagioklaasiporfyriittiä syvä<br />
eruptiivien y teydessä : Jou tenenkalliossa Haikolan eteläpuolella,<br />
n. 6-7 km kirkolta SSW, sarvivälkegabron y teydessä, ja Hu talan<br />
N-puolella, n . 3 km Sikalan kylästä NNE, keskirakeisen dioriitin<br />
y teydessä . Kivilajissa on usein erisuuruisten plagioklaasikiteiden<br />
o essa uraliitti- aj arakeita . Porfyriitit näkyvät<br />
täällä vai<br />
eruptiiveiksi .<br />
tuvan emäksisiksi syvä-<br />
Reisjärvellä on Pitkäjärven lounaisrannalla<br />
vastapäätä Tu kanientä vi reä<br />
könmustaa plagioklaasiporfyriittiä, jossa<br />
on runsaasti kiisurakeita (m .m . kuparikiisua)<br />
. Sakselan mukaan on täällä kalsiitinpitoista,<br />
ienojen kvartsisuonien lävistämää<br />
porfyriittiä sekä lo kareina että<br />
kiinteässä kalliossa .<br />
Kuva 20 . Liuskekerrosten<br />
Kiille-sarvivälkeliuskemaisessa gneississä<br />
Reisj ärven NW-puolella esiytyvät<br />
porfyriitti-kerrosjuonet ovat usein poimuttuneet<br />
liuskekerrosten mukana (kuva 20) .<br />
mukana poimuttunut porfyriittisuoni<br />
Reisjärven<br />
NW-puolelta ; Mäkisen piir-<br />
Liuske ja emäksiset juonet ovat y tä tummia ja eroavat toisistaan<br />
selvästi vain rapautuneessa pinnassa .<br />
Py äjärven pitäjän NW-osassa on Ruunalan, Hoikankallion ja<br />
Murtomäen leptiittien y teydessä samansuuntainen plagioklaasiporfyriittivyö<br />
yke . Kivilaji on tumman armaata ja enimmäkseen' liuskeista<br />
; po jamassa on yvin ienorakeista . Plagioklaasi ajarakeet<br />
(An 40 ) ovat 3-6 mm pitkiä, 1-2 mm leveitä ja järjestyneet liuskeisuuden<br />
suuntaan . Ne ovat suurimmaksi osaksi muuttuneet epidootiksi,<br />
kvartsiksi ja kiilteeksi ; po jamassa sisältää kvartsia, epidoottia,<br />
biotiittia, serisiittiä ja iukan sarvivälkettä sekä lisäaineksena titaniittia<br />
(leukokseeniä) . Olkkosenmäen kivilaji Py äjärven W-puolella<br />
on uraliittiporfyriittiä, jonka po jamassassa on runsaasti<br />
pitkiä ja kapeita liuskeisuuden suuntaisia sarvivälkesälöjä . Näitä<br />
on yvin säännöttömästi kivilajissa ja paikoin niitä puuttuu<br />
kokonaan,<br />
liittia .<br />
jolloin kivilaji muistuttaa sädekivirikasta am<strong>fi</strong>bo-<br />
102---31 10
7 4<br />
KONGLOMER AATTEJ .A .<br />
Ylivieskan konglomeraatit . Ylivieskan tienoilla<br />
on kaksi pitkää konglomeraattijonoa . Toinen näistä on kirkon<br />
pohjoispuolella, missä se on parhaiten näkyvissä Vesalan NNW-puolella<br />
peräkkäin olevissa pienissä kallioissa . Toinen on kirkon eteläpuolella<br />
n . 4 km päässä edellisestä lounaaseen .<br />
Pohjoispuolinen konglomeraattikerros kulkee<br />
N 25° W-suuntaan konkordanttisesti kummallakin puolella olevien<br />
liuskekivilajien kanssa . Kerrokset ovat pystyssä tai kallistuvat<br />
80° SW .<br />
Kong1omeraatin stratigra<strong>fi</strong>a on seuraava<br />
:<br />
1 . Kauimpana NE :ssä on sangen karkeaporfyyristä diabaasiporfyriittiä,<br />
joka on nähtävästi nuorempaa syystä, että samanlaatuisia<br />
juonia on runsaasti sekä konglomeraatissa että sen sivukivissä<br />
.<br />
2 . Edellisestä SW päin on harmaata liuskeista plagioklaasiporfyriittiä,<br />
jonka pohj amassassa on runsaasti 0 .5-4 mm suuruisia<br />
vyöhykerakenteisia plagioklaasihajarakeita sekä suurehkoja subparallellisesti<br />
liuskeisuuden suuntaan järjestyneitä biotiittisuomuja<br />
j a sarvivälkesälöj ä (Mäkisen analyysi) .<br />
3 . Plagioklaasiporfyriitti vaihtuu vähitellen kong .lomeraattivyöhykettä<br />
kohti harmaaksi liuskeeksi, jossa on muskoviittiporfyroblasteja<br />
(n . 0 .5 km Vesalasta N) . Kivilajin pää-ainekset ovat<br />
kvartsi, biotiitti ja muskoviitti . Maasälpää ei hijeessä varmuudella<br />
voitu todeta (kaikki rakeet, joita epäiltiin maasälviksi, olivat yksiakselisia<br />
ja niiden kahtaistaitteisuus positiivinen) . Pohjamassan<br />
raesuuruus on 0 .05-0 .15 mm . Muskoviittiporfyroblastit ovat 0 .5<br />
-2 mm pituisia, ja kiille on niissä kasvanut yhteen kvartsin kanssa .<br />
Kivilaji on jossain määrin klastillista, ja sitä voisi mahdollisesti pitää<br />
jonkun konglomeraatin alustassa esiytyvän effusiivikivilajin metamor<strong>fi</strong>sena<br />
rapautumistuotteena . Samallaista kivilajia on tavattu<br />
konglomeraattien alta muualtakin, esim . Sievistä . Kerrosten 2 ja<br />
3 vahvuus on yhteensä n . 100-150 m .<br />
4 . Edellisen päällä ja välittömästi konglomeraatin alla on<br />
massamaista hienorakeista biotiittigneissiä ilman plagioklaasi- tai<br />
muskoviittisilmäkkeitä . Kivilajin pää-ainekset ovat plagioklaasi<br />
(An 30-An 40 ), kvartsi ja biotiitti . Sarvivälkettä sitävastoin ei<br />
havaittu, mutta aivan konglomeraatin rajalla on Mäkisen mukaan<br />
paikoin am<strong>fi</strong>bolinpitoista gneissiä, jossa on soikeita epidoottikyhmyj<br />
ä .
5 . Konglomeraattikerros, n . 30-40 m ; tämän ja alla olevan biotiittigneissin<br />
raja on jokseenkin jyrkkä (kuvassa 21 oikealla) . Rapautuneissa<br />
kallionpinnoissa näkyy konglomeraatin klastinen rakenne<br />
sangen selvästi . Kivilajimukuloita on konglomeraatissa taajaan ;<br />
toiset niistä ovat soikeita tai pyöreitä, toiset särmiltään pyöristyneitä<br />
tai linssimäisesti litistyneitä liuskeisuuden suuntaan . Niitten suuruus<br />
vai telee 2-30 srn . Mukuloitten ja sementin uudesti kiteytymisen<br />
takia kivilajipirstaleet ovat lujasti kiinni po jamassassa . Mielenkiin-<br />
Kuva 21 . Konglomeraattia n . 3 km Ylivieskan kirkon N-puolelta ; J . J . Sederolmin<br />
valokuva .<br />
Suuri pallo on plagioklaasiporfyriittiä, pienemmät vaaleat sen alla ovat älleflinttaa<br />
. Mittakaava 1 : 10 .<br />
toista on, että ne ovat petrograa<strong>fi</strong>selta kokoumukseltaan aivan samoja<br />
kivilajeja kuin mitä on täältä NE päin olevissa seuduissa kallioperustana<br />
. Suurin osa niistä on vaalean armaata - armaata älleflinttamaista<br />
leptiittiä, pienempi määrä uraliitti- ja plagioklaasiporfyriittiä,<br />
armaata plagioklaasigneissiä ja joku yksinäinen mukula<br />
mustaa sarvivälkekiveä ja vaaleat a apliittia . Tutkituista kivilajimukuloista<br />
mainittakoon seuraavat :<br />
Leptiitti: Pää-ainekset ovat oligoklaasi ja mikrokliini, iukan kvartsia ja<br />
sarvivälkettä ja lisä-aineksena titaniittia ; raesuuruus on 0 .02-0 . 1 mm . Eräässä<br />
leptiittimukulassa sarvivälke eriytyy porfyroblasteina, joissa se on kasvanut<br />
y teen maasälvän kanssa .
Uraliittiporfyriitti : ajarakeet ovat uraliittiutunutta augiittia ; niitten<br />
keskellä on usein muuttumaton augiittisydän, jota ympäröi vi reäntäplikäs<br />
vyö yke . Tämä vai tuu kiteen reunoilla ly ytsälöisiksi sarvivälkerykelmiksi ;<br />
sarvivälke on lujasti pleokroiittista, kellertävää-ruskea konvi reätä-sinivi<br />
reää . Po jamassa on ienorakeista, rakenteeltaan o<strong>fi</strong>ittimaista ja sisältää<br />
plagioklaasiliistakkeita, ly yitä sarvivälkesälöjä, epidootti- ja titaniittirakeita .<br />
Uraliitti-plagioklaasiporfyriitti : ajarakeina subparallellisesti järjestyneitä<br />
plagioklaasikiteitä, jotka ovat reunoiltaan ajautuneet raerykelmiksi ja<br />
kasvaneet y teen sarvivälkesälöjen kanssa, ja yksinäisiä uraliittikiteitä .<br />
Po jamassa on ienorakeista.; pääainekset plagioklaasi ja sarvivälke .<br />
Plagioklaasiporfyriitti : ajarakeina on 2-5 mm pituisia taulunmuotoisia<br />
plagioklaasikiteitä (An35An40 ), joiden metamorfoosi on samanlaatuista<br />
kuin edellisessä . Po jamassan ainekset ovat plagioklaasi, sarvivälke, iukan<br />
biotiittia, titaniittia, apatiittia ja yksinäisiä titanomagnetiittirakeita .<br />
Sarvivälkekivi : pää-asiallisesti värillistä sarvivälkettä 0 . 3-2 mm pitkinä<br />
j a 0 . 2--0 . 5 mm leveinä sälöinä .<br />
Kuva 22 . Konglomeraatti- ja gneissikerroksia n . 3 km Ylivieskan kirkon<br />
po joispuolelta ; Mäkisen mukaan .<br />
Konglomeraatin sementti on ienorakeista plagioklaasigneissiä<br />
ja muistuttaa plagioklaasiporfyriitin po jamassaa (2) . Pää-ainekset<br />
ovat oligoklaasi, sarvivälke ja biotiitti (vai televin määrin) sekä iukan<br />
kvartsia j a mikrokliinia, jotka luultavasti ovat peräisin lukuisista<br />
sementissä olevista pienistä leptiittisirpaleista . Lisä-aineksina on<br />
titaniittia ja apatiittia .<br />
6 . Konglomeraatti vai tuu kerroksen päällystään päin (W ko ti)<br />
vä itellen ienorakeiseksi plagioklaasigneissiksi ( armaata psammiittia),<br />
jossa on vain arvoja pieniä mukuloita . Tässä näkee paikoin<br />
kaunista vinokerroksellisuutta .<br />
7 . Tämän jälkeen seuraa W päin vuorottelevia konglomeraattija<br />
vinokerroksellisia gneissikerroksia (kuva 22) . Kivilaji muistuttaa<br />
sangen paljon nykyaikaista soraa .
8 . Ylinnä kerrossarjassa on edellisestä W päin yksitoikkoista<br />
kiilleliuskemaista gneissiä, joka on yleensä selvään kerroksellista .<br />
Tässä vyöhykkeessä on paikoin, esim . n . 1 .5 km Vesalasta NW,<br />
kontaktimetamorfosoitunutta liusketta, jossa on runsaasti 0 .5-2<br />
mm pituisia biotiitti- j a muskoviittilevyj ä j a 0 .5-1 .5 sm suuruisia<br />
pyöreitä, kovin muuttuneita kordieriitti-andalusiittik<br />
y h m y j ä . Nämä ovat täydellisesti vaihtuneet mikrokliiniksi, joka<br />
on kasvanut poikiliittisesti yhteen kvartsin ja suurisuomuisten<br />
muskoviitti-biotiittierittymien kanssa . Tämä osoittaa, että kivilaji<br />
on alkuaan ollut Al-rikasta liuskesedimenttiä j a että se siis kokoumukseltaan<br />
jonkinverran eroaa tavallisista plagioklaasigneisseistä .<br />
Se vuorottelee täällä hienojen tummanharmaitten liuskekerrosten<br />
kanssa ja sitä lävistävät paikoin liuskeisuuden poikki kulkevat hienot<br />
turmaliinisuonet .<br />
Kerrosjärjestys on samanlaatuinen toisissakin poikkileikkauksissa<br />
sillä eroituksella, että kerrosten vahvuus vaihtelee sangen paljon<br />
eri paikoilla ja plagioklaasiporfyriitti saattaa esiytyä suoraan konglomeraattikerroksen<br />
alla . Noin 1 .5-2 km Vesalasta NNW on konglomeraatin<br />
alla olevassa harmaassa liuskeessa yksinäisiä hälleflinttamukuloita<br />
. Konglomeraatti on karkeaklastillista, polymiktistä ja<br />
sisältää lähes 30 sm pitkiä ja 20 sm leveitä mukuloita . Siinä on välikerroksina<br />
harmaata psammiittista liusketta, -ja SW-rinteessä -on jo<br />
kiilleliuskemainen gneissi vallitsevana . Kaikkia näitä lävistää diabaasiporfyriitti<br />
leveinä kerrosjuonina ja ristiin rastiin kulkevina poikittaisjuonina<br />
.<br />
Ylivieskan kirkon S-puolella oleva konglom<br />
e r a a t t i alkaa n . 1 .5 km asemalta S ja sitä voidaan seurata SSEsuuntaan<br />
n . 5 km suurehkoja kallioita pitkin . Konglomeraattivyöhykkeen<br />
leveys on 200-300 m, ja se jakautuu etelämpänä kahteen kerrokseen,<br />
joita eroittavat toisistaan liuskekerrokset . Sitäpaitsi on<br />
konglomeraatissa 10-15 m paksuja liuske-välikerroksia . Kerrosten<br />
suunta vaihtelee N 10 °-35° W ja kerrosasento on pysty tai 80°-85 ° E .<br />
Konglomeraatti on kaikkialla lujasti puristunutta ja kivilajimukulat,<br />
varsinkin hälleflinttakappaleet, ovat litistyneet ohuiksi linsseiksi (kuva<br />
23). Mukuloista ovat useimmat vaaleanharmaata tai punertavaa<br />
hälleflinttaa, pienempi määrä on hienorakeista harmaata plagioklaasigneissiä<br />
ja uraliittiporfyriittiä, ja joku yksinäinen mukula tummaa<br />
tiivistä leptiittiä .<br />
Plagioklaasiporfyriitti-mukuloita ei sitävastoin havaittu . Sen<br />
sijaan on kivilajissa Mäkisen mukaan joitakuita harvoja, lähes 15-<br />
20 sm suuruisia, pienirakeisia vaaleanharmaita mukuloita, joilla on<br />
kvartsidioriittinen kokoumus ja jotka laadultaan hyvin paljon muis-<br />
7 7
tuttavat Olkkosenmäen konglomeraatissa Haapajärvellä esiytyviä<br />
mukuloita .<br />
Konglomeraatin sementti on liuskeista plagioklaasigneissiä,<br />
jossa on runsaasti pieniä leptiittisirpaleita . Paikoin sementti vai tuu<br />
yvin ienorakeiseksi armaaksi leptiitiksi, jossa on biotiittitäpliä .<br />
Litistyneet konglomeraattimukulat ja kerrosten jyrkkä asento<br />
osoittavat, että kerrokset ovat täällä lujasti kokoon puristuneet .<br />
Konglomeraattivyö ykkeen kummallakin puolella j a keskellä on<br />
selvään kerroksellista liuskegneissiä, jossa näkee paikoin kaunista<br />
vinokerroksellisuutta . Konglomeraatin SW-puolella on sen ja lius-<br />
Kuva 23 . Konglomeraattia, jossa on litistyneitä kivilajimukuloita ja vinokerroksellinen<br />
liuskevälikerros . Noin 2 km Ylivieskan kirkolta S . Mittakaava<br />
1 : 10 . Mäkisen valokuva .<br />
keen rajalla avaittu epidoottikonkretioita, liuskeessa porfyriittijuonia<br />
ja y ä enemmän SW päin (Keskisen NE-puolella) samallaista<br />
maasälpä- ja kiillesilmäkkeistä liusketta kuin po joisen konglomeraattivyö<br />
ykkeen alla . Itäpuolella on taas n . 1 km Katajalan SWpuolella<br />
100-1,50 m va va kerrossarja, jossa sangen y tälaatuinen<br />
psammiittinen liuske vuorottelee kiillerikkaan k e r r a 1 1 i s e n<br />
kordieriitti-andalusiittiliuskeen kanssa . Viimemainitussa<br />
ovat vaaleat andalusiittiky myt kasautuneet kunkin ker-
an itäpuoliskoon, jotavastoin ne harvenevat niissä länttä kohti,<br />
missä uusi kerta alkaa jyrkkäreunaisena . Nämä seikat ynnä kerrosten<br />
itäinen kaade viittaavat siihen, että kerrosjärjestys on päinvastainen<br />
kuin kirkon N-puolella ja että niiden yläosa on itää kohti .<br />
On siis hyvin todennäköistä, että konglomeraatit kummallakin paikalla<br />
kuuluvat samaan kerrokseen ja edustavat muodostumassa<br />
määrättyä tasoa, joka eroittaa sen alapuolella<br />
olevat plagioklaasigneissit ja leptiitit<br />
yläpuolella olevista metamor<strong>fi</strong>sista saviliuskeista<br />
.<br />
Katajalan SW-puolella esiytyvän kordieriitti-andalusiittiliuskeen<br />
pohjamassan ainekset ovat kvartsi, oligoklaasi ja biotiitti, ja<br />
siinä on lisä-aineksina malmi- ja kiisurakeita sekä pieniä turmaliinikiteitä<br />
. Liuskeessa on hienoja turmaliinisuonia ja eräällä paikalla<br />
lävistää liusketta muskoviitti- ja kvartsirikas pegmatiitti . Porfyroblastit<br />
eli kyhmyt ovat osaksi jokseenkin puhdasta kordieriittiä,<br />
osaksi kordieriittia, jonka sisään on kasvanut andalusiittirakeita,<br />
pieniä malmirakeita j a turmaliinikiteitä .<br />
J u o n i k i v i 1 a j e j a . Ylivieskan konglomeraatteja ja niihin<br />
kuuluvia liuskeita lävistää, kuten edellä mainittiin, monessa kohden<br />
diabaasiporfyriitti kerrosjuonina ja poikittaisjuonina . Kivilaji muistuttaa<br />
laadultaan hyvin paljon konglomeraatin alustassa olevia plagioklaasiporfyriittejä,<br />
mutta on iältään nuorempi ja nähtävästi peräisin<br />
alueen diabaasimassiiveista . Esimerkkinä mainittakoon n . 2 m<br />
leveä juoni harmaassa kiillesilmäkkeisessä liuskeessa pohjoisen konglomeraattikerroksen<br />
alla, n . 1 .5 km Vesalasta NW . Kivilaji on juonessa<br />
normaalisen näköistä ja sisältää 1-1 .5 mm paksuja ja lähes 1 sm<br />
pitkiä plagioklaasitauluja, mutta muuttuu kontakteilla hienosilmäkkeiseksi<br />
. Toisilla paikoilla diabaasi vaihtuu kapeissa suonissa tavalliseksi<br />
hienorakeiseksi am<strong>fi</strong>boliitiksi, joka sisältää plagioklaasia (An40<br />
-An 45 ), kvartsia, sarvivälkesälöjä ja ristiin rastiin järjestyneitä biotiittitäpliä<br />
.<br />
Erikoista laatua on muuan n . 2 km Ylivieskan kirkon eteläpuolella<br />
konglomeraatissa esiytyvä emäksinen juoni . Se on nimittäin<br />
s p i l i i t t i ä eli endogenisesti kivilajin jähmettyessä hydrotermaalisen<br />
vaiheen aikana muuttunutta diabaasia . Kivilaji on hienorakeista<br />
harmaata ja massamaista ; ainekset ovat albiitti An 5 , epidootti,<br />
kvartsi j a hyvin vaalea tai hiukan vihreähkö sarvivälke ; sitäpaitsi<br />
se sisältää hiukan kalsiittia, muskoviittia ja yksinäisiä, melkein värittömiä<br />
biotiittisuomuja. Plagioklaasirakeet ovat hyvin muuttuneita<br />
(muuttumistuloksia : epidootti, kvartsi, serisiitti ja sarvivälkeneulaset)<br />
ja varsinkin reunoiltaan syöpyneitä . Epidootti on kliinozoisiittia,<br />
7 9
80<br />
ja on sarvivälkkeen, muskoviitti- ja biotiittisuomujen kanssa kasautunut<br />
maasälpärakeiden ympärille .<br />
Puristusliuskeista pieniporfyyristä o 1 i g o k 1 a a s i p o r f yr<br />
i i t t i ä tavataan liuskeissa kerrosjuonina joen rannalla Ylivieskan<br />
rautatiesillan kohdalla sekä n . 0 .5 km SSW ja 0 .2-0 .3 km ENE<br />
Katajalasta . Oligoklaasikiteet ovat korkeintain 2-3 mm suuruisia<br />
ja taajaan ryhmittyneitä . Liuskeen rajoilla kivilaji vaihtuu liuskeeksi<br />
siten, että oligoklaasirakeet vähitellen pienenevät. Kumpaakin<br />
lävistävät hienorakeiset diabaasisuonet . Noin 2 km kirkon eteläpuolella<br />
on kuitenkin liuskeista, porfyyristä oligoklaasi-mikrokliinigranodioriittia,<br />
joka puolestaan lävistää diabaasia (sisältäen siitä<br />
repeytyneitä murtokappaleita) . Se on siis jonkunverran nuorempi<br />
kuin edellämainittu ja kuuluu postbotnialaisiin syväeruptiiveihin .<br />
Pyhäj oen konglomeraatti . Pyhäjoen pitäjässä on<br />
Alakankaan, Pohjanojan ja Pihlajamaan talojen tienoilla Limingojan<br />
kylässä SSW-NNE-suuntaisessa liuskevyöhykkeessä konglomeraattikerroksia,<br />
joitten yhteinen leveys on n . 0 .6 km ja pituus kulkusuuntaan<br />
n . 4 km . Kivilaji muistuttaa laadultaan hyvin paljon Ylivieskan<br />
puristunutta konglomeraattiliusketta . Siinä on kerroksittain<br />
harvemmin tai taajemmin 1-15 sm pituisia kivilajimukuloita,<br />
jotka ovat litistyneet ja venyneet liuskeisuuden suuntaan . Välimassa<br />
on tavallista hienorakeista sarvivälke-biotiitti-plagioklaasigneissiä .<br />
Kerrokset ovat kokoonpuristuneita ja kallistuvat Pihlajamaan talon<br />
NNE-puolella 70° SE, Pohjanojan W-puolella 75° ESE ja etelämpänä<br />
n . 65° E kohti .<br />
Mukulat ovat suprakrustisia kivilajeja, pääasiallisesti tiivistä<br />
tummaa leptiittiä, vähemmässä määrin plagioklaasigneissiä ja liuskeista<br />
plagioklaasiporfyriittiä . Noin 0 .5 km Pohjanojan W-puolella<br />
tavattiin konglomeraatissa sitäpaitsi k v a r t s i k e r a t o f y y r imukuloita<br />
. Tässä kivilajissa on hajarakeina 2-4 mm suuruisia pyöreitä<br />
kvartsirakeita ja 1-2 mm suuruisia oligoklaasialbiittirakeita,<br />
An 12 . Viimemainitut ovat hyvin muuttuneita, serisiittiutuneita ja<br />
zoisiittiutuneita . Pohjamassa on hienorakeista ja sen aineksina on<br />
oligoklaasialbiittia, kvartsia, hiukan biotiittia ja magnetiittirakeita<br />
sekä muuttumistuloksina serisiitti-, zoisiitti-, kloriitti- ja kalsiittirykelmiä<br />
.<br />
Konglomeraattiin liittyvä liuske on selvään kerroksellista, kiilleliuskemaista<br />
gneissiä, jossa 1-3 sm vahvuiset kvartsi- ja biotiittirikkaat<br />
kerrokset vuorottelevat keskenään . Liuske on hienorakeista,<br />
kristalloblastista . Ainekset ovat kvartsi, plagioklaasi An 45An 50 ja<br />
ruskea biotiitti ; muuttumistuloksina on hiukan serisiittiä ja zoisiittia<br />
sekä lisä-aineksena apatiittia . Kvartsirakeet ovat 0 .05-0 .2 mm
suuruisia, biotiittisuomut 0.2-1 .5 mm pituisia ja rinnakkain järjestyneitä<br />
. Plagioklaasirakeet ovat säännöttömän muotoisia, ja niissä<br />
plagioklaasi on usein kasvanut yhteen pienien kvartsirakeiden kanssa .<br />
Vinokerroksellisuutta, poikittaisliuskeisuutta ja pieniä kivilajisirpaleita<br />
sisältäviä konglomeraattimaisia kerroksia nähtiin paikotellen .<br />
Suunta on Alakankaan ja Pihlajamaan välillä N 20°-30° E, kaade<br />
75° SE . Liuske esiytyy pääasiallisesti konglomeraattivyöhykkeen<br />
SE-puolella ja luultavaa on, että se täälläkin samoin kuin Ylivieskassa<br />
edustaa ylempää kiillerikasta horisonttia kerrossarjassa .<br />
Molempia kivilajeja lävistävät granodioriitti sekä hiukan nuorempi<br />
mikrokliinigraniitti ja pegmatiitti suonina ja leveinä juonina .<br />
Oulaisten konglomeraatti . Maantien itäpuolella<br />
noin 10 km Oulaisten kirkolta S ja 2 km Kaistamäeltä E päin on pienehköllä<br />
alalla konglomeraattimaista kivilajia, jota graniitit ympäröivät<br />
ja lävistävät . Kivilajissa esiytyvät mukulat ovat pääasiallisesti<br />
hienorakeista leptiittiä, vähemmässä määrin plagioklaasigneissiä ja<br />
hyvin muuttunutta plagioklaasiporfyriittiä . Ne ovat litistyneet kivilajin<br />
kulkusuuntaan N 70°-80° W. Välimassa on tummempaa ja<br />
vaihtuu graniittisuonien kohdilla maasälpärikkaaksi, juovikkaaksi<br />
massaksi . Sen aineksina ovat kalimaasälpä, oligoklaasi, biotiitti,<br />
kvartsi, kloriitti, kliinozoisiitti, serisiitti ja malmihiukkaset .<br />
Sievin konglomeraatit . Sikalan kylän S- ja SWpuolella<br />
Sievin pitäjän SE-osassa kartalle leptiiteiksi merkityt kivilajit<br />
ovat suureksi osaksi pinnallisia effusiivikivilajeja, jotka vaihtelevat<br />
harmaitten leptiittien kanssa . Monessa kohden, esim . Sikalan<br />
kylän S- ja SSE-puolella ja Vartinkallioissa Lintulan NNW-puolella,<br />
tavataan kerroksittain samallaista metamor<strong>fi</strong>sta porfyriitti- tai andesiittimaista<br />
kivilajia kuin Ylivieskassa konglomeraatin alla, jonka<br />
tuntomerkkeinä ovat 1-2 .5 mm suuret muskoviitti- ja pienemmät<br />
biotiitti-hajasuomut . Kerrosten suunta vaihtelee N 55°-75° W,<br />
kaade pysty - 75° S .<br />
Tämän vyöhykkeen etelärajalla on Tiilikalliossa, n . 0 .5 km<br />
Mikälän ruununtorpasta NNW, hyvin muuttunutta konglomeraattiliusketta,<br />
joka sisältää osaksi soikeita ja liuskeisuuden suuntaan<br />
litistyneitä, osaksi särmikkäiksi kappaleiksi särkyneitä kivilajimukuloita<br />
. Konglomeraatin luonne näkyy vain rapautuneessa kalliopinnassa,<br />
terveessä pinnassa on usein vaikeaa eroittaa mukuloita pohjamassasta<br />
. Konglomeraatti on polymiktistä ja mukuloina on seuraavia<br />
kivilajeja : tiivistä hälleflinttaa, tummaa sarvivälkeliusketta,<br />
harmaata trakyyttimäisesti rinnakkaisrakenteista porfyriittiä, plagioklaasiporfyriittiä,<br />
hienorakeista plagioklaasigneissiä ja mantelikiveä,<br />
jonka hyvin hienorakeisessa pohjamassassa on 0 .5-1 sm suuruisia<br />
kvartsi- ja kalsiittimanteleita .<br />
101--31 11<br />
8 1
82<br />
Konglomeraattivyöhykkeen suunta on liuskeisuudesta päättäen<br />
N 80° E ja kaade 75-80° S . Konglomeraatti on siis nähtävästi effusiivisarjan<br />
päällä kuten mukulatkin osoittavat . Sen eteläpuolella<br />
on hienorakeisia kiille- ja sarvivälkegneissejä, joita graniitit lävistävät .<br />
Toinen konglomeraattiesiytymä on Säilynojan kohdalla, n . 4<br />
km Sievin kirkolta SE . Kivilaji sisältää lähes 5-6 sm pituisia, soikeita,<br />
särmikkäitä tai litistyneitä mukuloita, jotka ovat punertavaa<br />
tai vaaleanharmaata tiivistä leptiittiä, hienorakeista plagioklaasigneissiä<br />
ja plagioklaasiporfyriittiä . Välimassa on tummaa hienorakeista<br />
biotiitti-sarvivälkeliusketta, joka on lujasti puristunutta ja<br />
poimuttunutta . Konglomeraatissa on kiilleliuskemaisia ja punertavanharmaita<br />
felsiittimäisiä kohtia ; länsiosassa on tumma liuske vallalla .<br />
Olkkosenmäen k o n g 1 o m e r a a t t i Haapajärv<br />
e 11 ä . Jonkunverran erilaatuista konglomeraattia on Olkkosenmäessä<br />
Settijärven NW-puolella Pohjois-Haapajärvellä . Kivilaji<br />
esiytyy pienissä matalissa kallioissa maantien länsipuolella porfyriittivyöhykkeen<br />
SW-laidalla . Mukulat ovat jokseenkin hyvin pyöristyneitä,<br />
10-20 sm suuruisia, suurin on 41 x 46 sm. Ne ovat enimmäkseen<br />
keskirakeista, hiukan liuskeista kvartsidioriittia ja kvartsidioriittiporfyriittiä<br />
; pieni määrä niistä on vaaleata apliittimaista<br />
graniittia, plagioklaasiporfyriittiä, hienorakeista leptiittiä ja tiivistä<br />
hälleflinttaa .<br />
Kvartsidioriittimukuloissa näkyvät paljain silmin valkoiset<br />
plagioklaasi- ja mustat biotiitti-sarvivälketäplät . Mikroskoopilla<br />
tarkasteltaessa ovat kivilajin aineksina plagioklaasi An40 An45,<br />
kvartsi, ruskea biotiitti j a vihreä sarvivälke . Plagioklaasi muodostaa<br />
2-2 .5 mm suuruisia taulunmuotoisia kiteitä, jotka ovat hyvin muuttuneita<br />
ja sisältävät zoisiittia, biotiittia ja sarvivälkettä . Kvartsi muodostaa<br />
biotiitti- ja sarvivälkerykelmien kanssa hienorakeisen granuloituneen<br />
pohjamassan plagioklaasikiteiden väliin .<br />
Kvartsidioriittiporfyriitti-mukuloissa ovat tummana aineksena<br />
hienosuomuiset biotiittiläikät, joihin liittyvät yksinäiset suurehkot<br />
kloriittilevyt (penniiniä) . Plagioklaasi muodostaa idiomor<strong>fi</strong>sia lyhyitä<br />
ja leveitä tauluja, kvartsi granuloituneita raerykelmiä, joilla on<br />
hyvin aaltoileva valonsammutus . Plagioklaasirakeiden välillä on<br />
hyvin hienorakeisia kohtia, joissa kvartsi on kasvanut granofyyrisesti<br />
yhteen plagioklaasin kanssa .<br />
Mukuloiden välinen sementti on hienorakeista, liuskeista ja<br />
sisältää kvartsia, plagioklaasia, zoisiittia, biotiittia, sarvivälkettä ja<br />
magnetiittirakeita . Zoisiitti ja sarvivälke ovat kasautuneet läikiksi,<br />
kvartsi muodostaa paikoin karkearakeisempia linssejä ja siellä täällä<br />
nähdään plagioklaasi-hajarakeita .
Se seikka, että kvartsidioriittisia syväkivilajeja on konglomeraatin<br />
mukuloina, todistaa että näitä kivilajeja on ollut konglomeraatin<br />
muodostuessa paljastuneina kulutukselle alttiina olevilla mantereilla<br />
jo näinkin varhaisilla maailmankausilla .<br />
KIILLELItiSKEMAISIA GNEISSEJA .<br />
Edellisessä luvussa ovat konglomeraattien yhteydessä esiytyvät<br />
liuskeet jo suurimmaksi osaksi selostetut ja samalla on huomautettu,<br />
että konglomeraattikerrosten päällä olevat ovat luonteeltaan kiillerikkaampia,<br />
ja että A1 20 3ylijäämä on paikoin antanut aihetta kontaktimineraalien<br />
muodostumiseen . Lienee siis paikallaan käsitellä<br />
seuraavassa ainoastaan muutamia tämänlaatuisia liuske-esiytymiä .<br />
Ylivieskan kylän NW-puolella Kalajoen kummallakin puolella<br />
laajenee Ylivieskan liuskevyöhyke huomattavasti . Kivilaji on yleensä<br />
hienorakeista ja selvään kerroksellista ohuine kerroksineen . Kerrokset<br />
ovat paikoin lujasti poimuttuneita, ja graniittialueiden rajoilla<br />
lävistävät kivilajia vääntyneet granodioriitti-, mikrokliinigraniitti- ja<br />
apliittisuonet . Kivilaji vaihtuu täten vähitellen migmatiittigneissiksi,<br />
jota ei enään voi eroittaa muista samanlaatuisista kivilajeista .<br />
Graniitti-intrusioiden edellä ovat kivilajia monin paikoin lävistäneet<br />
diabaasi- ja diabaasiporfyriittijuonet, jotka ovat katkenneet teräväsärmäisiksi<br />
kappaleiksi graniitti-intrusion tapahtuessa .<br />
Noin 1 .5-2 km Järvelän NE-puolella NNW-suuntaan kulkevassa<br />
vyöhykkeessä Ylivieskassa kivilaji on hieno- tai pienirakeista<br />
ja jokseenkin lujasti metamorfosoitunutta . Aineksina on kvartsia,<br />
oligoklaasia An 25 , biotiittia, muskoviittia ja lisä-aineksena hiukan<br />
apatiittia . Raesuuruus on keskimäärin 0 . i-0.5 mm . Muskoviitti<br />
muodostaa kuitenkin usein 1-2 mm pitkiä liuskeisuuden suuntaisia<br />
levyjä . Noin 3 km Hautamäen NW-puolella liuske on selvään kerroksellista;<br />
harmaat ja tummanharmaat kerrokset vuorottelevat<br />
täällä keskenään .<br />
Mainittakoon että kerrokset mainituissa vyöhykkeissä yleensä<br />
kallistuvat n . 70° ENE . Leptiittimuodostuman kivilajit saattaisivat<br />
siis olla poimutuksessa liuskeiden päälle ylityöntyneitä .<br />
Järvikankaan WNW-, W ja SW-puolella SE-Oulaisissa on<br />
leptiittivyöhykkeen NW-päässä paikoin kerroksina karkearakeisempaa,<br />
kiillerikkaampaa gneissiä, joka sisältää lukuisia 0 .5-1 sm<br />
suuruisia muuttuneita k o r d i e r i i t t i- ja a n d a l u s i i t t ik<br />
y h m y j ä . Tällaista kyhmyliusketta on vielä havaittu kiillegneissiksi<br />
merkityllä alueella n . 5-6 km Nivalan kirkon NE-puolella<br />
. Kiilleliuskemaiset gneissikerrokset ovat täällä hienorakei-<br />
83
84<br />
sia ja selvään liuskeisia, kontaktimetamorfosoituneet karkearakeisempia<br />
ja poimuisia . Kyhmyt ovat täydelleen muuttuneita ja niiden<br />
aineksina ovat kvartsi, biotiitti, muskoviitti ja maasälpä . Näistä<br />
kiille muodostaa suurehkoja levyjä kyhmyjen ympärille .<br />
POSTBOTNIALAISIA ERUPTIIVIKIVILAJEJA .<br />
Postbotnialaisiin eruptiivikivilajeihin kuuluu etupäässä syväkivilajeja,<br />
mutta näihin liittyy joukko lähempänä pintaa verrattain<br />
nopeaan jähmettyneitä kivilajeja, joita ei rakenteensa puolesta voida<br />
lukea varsinaisiin syväkivilajeihin . Viimemainituista eroaa epähomogenisuutensa<br />
takia gneissigraniitti ; muut sitävastoin muodostavat<br />
differentiatiosarjan, joka alkaa peridotiiteilla ja loppuu mikrokliinigraniitilla<br />
. Erikoisasemassa ovat kuitenkin unakiitit eli epidootti-albiittisyeniitit<br />
.<br />
GNEISSIG-RANIITTI .<br />
Syvällä jähmettyneenä kivilajina botnialaisessa kivilajisarjassa<br />
tavataan alueen lounaisosassa laajoilla aloilla gneissigraniittia eli<br />
oligoklaasi-biotiitti-sarvivälkegranodioriittia, joka on tavallisesti harmaa,<br />
liuskeinen tai juovikas ja siten muistuttaa graniittigneissialueen<br />
gneissigraniitteja . Petrograa<strong>fi</strong>selta kokoumukseltaan se vaihtelee<br />
jonkunverran siihen vaipuneiden kivilajien assimilation takia . Se<br />
edustaa tavallaan välimuotoa postbotnialaisen graniitin ja graniittigneissin<br />
välillä .<br />
Tyypillinen gneissigraniitti on pieni- tai keskirakeista . Ainekset<br />
ovat : oligoklaasi An2aAn 30 , kvartsi, mikrokliini, ruskea biotiitti<br />
ja vihreä sarvivälke ; lisäaineksina on hiukan titaniittia, apatiittia,<br />
malmirakeita ja zirkoonia ; muuttumistuloksina kliinozoisiittia, kloriittia<br />
ja serisiittiä . Aineksista kvartsi ja maasälpä muodostavat<br />
usein pienirakeisia liuskeisuuden suuntaisia rykelmiä, ja tummat<br />
ainekset ovat kasautuneet näiden välille hienoiksi juoviksi, jotka saattavat<br />
olla joko hyvin selvästi rinnakkaisia tai sangen epäselviä ja kiemuraisia<br />
.<br />
Tällaista gneissigraniittia on esim . Parkkimajärven S- ja Vesikosken<br />
E- ja NE-puolella Pyhäjärvellä . Kivilahden NW-päässä<br />
Pyhäjärven SW-puolella esiytyvässä puristuneessa oligoklaasi-biotiittigraniitissa<br />
oligoklaasi (An 30 ) ja kvartsi muodostavat jokseenkin<br />
suuria epätasaisesti pyöristyneitä rakeita, joiden välillä on pienempiä<br />
mikrokliini-mikropertiittirakeita . Oligoklaasin kaksoisviirut ovat
usein taipuneita ja murtuneita ja sekä maasälpä- että kvartsirakeita,<br />
joilla on lujasti aaltoileva valonsammutus, ympäröi kvartsista,<br />
kiilteestä, kloriitista ja epidootista muodostunut hieno verkkokudos .<br />
Gneissigraniittia lävistävät näissä seuduin punainen pegmatiittigraniitti<br />
ja graniittiapliitti, joitten juonet monesti kulkevat gneissigraniitin<br />
juovikkaisuuden poikki .<br />
Kärsämäen itäosassa Sarviselän kylässä kivilaji on yleensä hyvin<br />
graniittigneissin näköistä, liuskeista ja viirukkeista . Kiilteenä on<br />
sekä biotiittia että muskoviittia ja nämä ovat järjestyneet ohuiksi<br />
täpliksi tai juoviksi . Kivilajissa on sitäpaitsi gneissi- ja dioriittimaisia<br />
murtokappaleita (Lehtikangas) . Halmemäellä, n . 7 km Koposesta<br />
SE, on siinä pitkinä murtokappaleina hienorakeista kiillegneissiä, joka<br />
on paikoin karkeasuomuista ja sisältää granaatteja, magnetiittirakeita<br />
ja todennäköisesti sillimaniittiakin . Täällä lävistää kivilajia<br />
useita kymmeniä metriä pitkä, aivan suora am<strong>fi</strong>boliittijuoni, joka<br />
kohdatessaan punertavan apliittijuonen hajoaa pienemmiksi kappaleiksi<br />
.<br />
Kiillegneissimurtokappaleiden ohessa on gneissigraniitissa murtokappaleina<br />
pienirakeista granaatin- ja kiisunpitoista am<strong>fi</strong>boliittia .<br />
Gneissigraniitin ja nuoremman graniitin rajat ovat tavallisesti selviä,<br />
vaikka kivilajit ovatkin paikoin hyvin toisiinsa sekaantuneita . Ikäjärjestys<br />
on siis täällä: gneissi, am<strong>fi</strong>boliitti, gneissigraniitti,<br />
juoniam<strong>fi</strong>bo1iitti, nuorempi graniitti<br />
.<br />
Kärsämäen eteläosassa Pyhäjoen varrella gneissigraniittia lävistää<br />
keskirakeinen punainen graniitti lukuisina suonina ja juonina .<br />
Viimemainittu kuuluu ilmeisesti porfyyrigraniitin kalirikkaisiin,<br />
mutta Fe- ja Mg-köyhiin purkaumiin jaon paikoin pegmatiittimaista .<br />
Haapajärvellä ja Reisjärvellä vallitsee jokseenkin tummanharmaa<br />
puristusliuskeinen gneissigraniitti, jolla on kvartsidioriittinen kokoumus<br />
: plagioklaasia An 35 , kvartsia, biotiittia ja vihreätä sarvivälkettä<br />
(y sinivihreä > 3 ruskeahkonvihreä > a kellertävä) . Kuusanjärven<br />
NW-puolella Haapajärvellä on gneissigraniitissa sitäpaitsi<br />
runsaasti epidoottia muodottomina rakeina tai lyhyinä kiteinä, joilla<br />
on anomaaliset interferenssivärit ja jotka esiytyvät plagioklaasirakeiden<br />
reunoilla ja sisällä . Kivilajia lävistää paikotellen pienirakeinen<br />
vaalea graniitti ja punertava graniittiapliitti .<br />
Nivalan rajalla Haapajärvellä on gneissigraniitissa runsaasti<br />
gneissi- ja am<strong>fi</strong>boliittifragmentteja, Haapaveden rajalla (Siiponkalliot)<br />
tummia dioriittisia kohtia . Hijeessä, joka tehtiin juovikkaasta sarvivälkerikkaasta<br />
kvartsidioriitista Kallion talon kohdalta N-Reisj<br />
ärveltä, plagioklaasi muodostaa pyöristyneitä taulunmuotoisia kiteitä,<br />
8 5
8 6<br />
jotka ovat vyöhykerakenteisia . Ne ovat keskeltä An-rikkaampia<br />
kuin reunoilta ; albiitti-kaksoislamellit ja lohkopinnat ovat usein<br />
taipuneita . Kalimaasälpää on kivilajissa hyvin vähän ja se esiytyy<br />
etupäässä plagioklaasin sisään antipertiittisesti kasvaneina pieninä<br />
mikrokliiniläikkinä . Biotiittilevyjen sisään kasvaneitten titaniitti-,<br />
apatiitti- ja pienten zirkoonirakeiden ympärillä näkyy tummia pleokroiittisia<br />
kehiä . Sarvivälkerikkaat juovat ovat yhteydessä emäksisten<br />
sulkeumien kanssa ja lienevät syntyneet näitten assimiloitumisesta<br />
.<br />
Nivalan S-, SE- ja NE-osissa gneissigraniitti on luonteeltaan<br />
migmatiittista ja sisältää lukuisia juoviksi venyneitä gneissifragmenttej<br />
a . Juovat ovat paikoin hyvin poimuttuneita . Puristusliuskeista,<br />
keski- ja tasarakeista oligoklaasi-biotiittigraniittia on Järvikylässä<br />
S-Nivalassa . Karvoskylän itäosassa Haapajärven rajan mutkassa on<br />
gneissigraniitissa vähemmän tummia aineksia kuin yleensä . Sen<br />
ainekset ovat oligoklaasi An 25 , mikrokliini, mikrokliinipertiitti, myrmekiitti,<br />
kvartsi, biotiitti, sarvivälke j a apatiitti ; muuttumistuloksien<br />
joukossa on hiukan kalsiittia .<br />
Toholammen ja Reisjärven rajalla on vallitsevana tyyppinä<br />
keskirakeinen, biotiittirikas, juovikas gneissigraniitti, ja Sievin pitäjän<br />
gneissigraniitti-alueilla sekä liuskeinen että juovikas gneissigraniitti,<br />
jonka kokoumus on granodioriitin ja kvartsidioriitin välillä .<br />
Sievin SE-kolkassa olevan Kamusenkallion kivilajissa oligoklaasikiteet<br />
ovat 1 4 mm suuruisia, vyöhykerakenteisia ja keskeltä<br />
lujemmin epidoottiutuneita kuin reunoilta, ja niitten sisään on usein<br />
kasvanut mikrokliini!äikkiä ja kvartsirakeita . Kvartsi, biotiitti ja<br />
sarvivälke muodostavat pääasiallisesti granuloituneen pohjamassan<br />
maasälpien väliin .<br />
Samanlaatuista gneissigraniittia on Haapavedelläkin . Oligoklaasirakeet<br />
ovat yleensä hyvin muuttuneita ja muuttumistuloksina on<br />
epidoottia, kloriittia, biotiittia, serisiittiä ja kalsiittia . Rakeissa<br />
näkyy usein selvä vyöhykerakenne (sydämen kokoumus n . An 3 3 j a<br />
reunavyöhykkeen An 24 , määrätyt sammutussuunnista 17° ja 5°<br />
1 'P/M) .<br />
Limingan pitäjään kuuluvalla Kalliomaalla, joka on Temmeksen<br />
kirkolta SE-päin Eloniemen NE-puolella, on keskikarkeaa biotiittisarvivälkegneissigraniittia<br />
. Kivilajissa on hienorakeisia gneissimurtokappaleita<br />
ja sitä lävistävät leveät pegmatiittijuonet, joissa pertiittinen<br />
maasälpä muodostaa paikoin lähes 0 .5 m suuruisia yksilöitä ja<br />
biotiitti 10 sm leveitä levyjä . Kvartsi esiytyy tällöin juonien keskikohdilla<br />
ja on Väyrysen tekemän määräyksen mukaan a-kvartsia .<br />
Kvartsikasaumien lähellä on maasälvissä paikoin Väyrysen mukaan
pieniä molybdeniittisuomuja . Vyöhykkeen W-päässä on Ison Nuoluanjärven<br />
NE-puolella liuskeista oligoklaasi-biotiittigraniittia, joka<br />
lävistää täällä esiytyvää pienirakeista biotiittigneissiä ja muodostaa<br />
tämän kanssa migmatiitin .<br />
Revonlahdella Siikajoen varrella vallitsee hyvin puristunut ja<br />
poimuttunut pienirakeinen harmaa gneissigraniitti, jossa on biotiittijuovia<br />
ja gneissimurtokappaleita . Sitä lävistää pieni - keskirakeinen<br />
nuorempi graniitti .<br />
ULTRAEMÄKSISIÄ KIVILAJEJA .<br />
Botnialaisella alueella on siellä täällä pienillä aloilla ultraemäksisiä<br />
syväkivilajeja . Näitä on pääasiallisesti kahta lajia : p y r o kseenihornblendiittejä<br />
ja peridotiittejä . Ne kuuluvat<br />
emäksisten kivilajien ultraemäksisiin differentiatioihin ja esiytyvät<br />
intrusiivisina pahkuina gneisseissä tai sulkeumina gabroissa ja<br />
dioriiteissa, joiksi ne vaihtuvat, kun niihin ilmestyy plagioklaasia<br />
tai kun plagioklaasinpitoisuus lisääntyy .<br />
Pyrokseenihornblendiittiä on esim . maantiensillan<br />
luona Merijärven kirkon itäpuolella . Kivilaji on karkearakeista,<br />
massamaista ja väriltään vihreähkön tummanharmaata . Ainekset<br />
ovat sekä vihreä että ruskea sarvivälke, diopsiidi, hypersteeni, punaisenruskea<br />
biotiitti ja plagioklaasi An 69 ; lisäaineksena on kiisurakeita .<br />
Ruskea sarvivälke on pleokroiittista, vaalean- ja tummanvihreähkön<br />
ruskeaa ; c : y = 10 ° . Se on todennäköisesti primääristä . Vihreä<br />
sarvivälke esiytyy pyrokseenin muuttumistuloksena ; se muodostaa<br />
sälörykelmiä muuttuneiden pyrokseenirakeiden vaaleampien sydänten<br />
ympärille, joissa sarvivälke on hienoina juovina tai täplinä kasvanut<br />
yhteen pyrokseenin kanssa c-akselin suuntaan . Biotiitti muodostaa<br />
siellä täällä levyjä, jotka ovat suurehkojen värittömien tai punertavien<br />
hypersteenirakeiden reunoilla kasvaneet yhteen näiden kanssa .<br />
Pyrokseenihornblendiittiä Meri järven kirkon E-puolelta . Anal .<br />
L . Lokka :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 203 Fe20 3 FeO Mi O MgO CaO Na 20 K 20 P20 5 H 20 + H 20-- S :a<br />
0 .0 48 .96 1 .06 8 .90 1 .84 7 .92 0 .06 16 .88 11 .24 1 .35 0 .75 0 .16 0 .74 0 .15 100 .01<br />
Mol . luvut ; 0 .812 0 .013 0 .087 0 .012 0 .110 0 .001. 0 .419 0 .200 0 .022 0 .008 0 .001 0 .041<br />
N igglin luvut : si 93, ti 1 .5, p . 0 .1 al 10, fm 63 .5, c 23, alk. 3 .5 1 k 0 .27, mg 0 .76, c/fm 0 .36 j 3<br />
Mineraalikokouinus :<br />
Sarvivälkettä 54, diopsiidia + hypersteeniä 29, plagioklaasia An69 10 . 7 .<br />
hiotiittia 6, apatiittia 0. 3 % .<br />
8 7
88<br />
Kivilaji kuuluu pyrokseniitti-hornblendiittiseen magmatyyppiin .<br />
Mineraalikokoumus on laskettu analyysistä siten, että koko Ti0 2- ja<br />
Fe 203 määrä sekä suuri osa Na 2 0-määrästä ovat luetut sarvivälkkeeseen<br />
. Analyysin mol . suhde FeO : MgO = 1 : 4 on otaksuttu vallitsevan<br />
biotiitissa, sarvivälkkeessä ja hypersteenissä ; di + by suhde sarvivälkkeeseen<br />
on mitattu geometrisesti = 2 : 3, samoin plagioklaasimäärä<br />
= n . 10 .5 % . CaO-määrä jakaantuu tällöin plagioklaasiin,<br />
sarvivälkkeeseen ja diopsiidiin, Na 2 0 plagioklaasiin ja sarvivälkkeeseen<br />
. Laskelma on tehty seuraavan kaavion mukaan :<br />
Mot. ap ab an bi hbl di Modus<br />
Si02 0 .812 - 36 54 40 415 55 212<br />
Ti0 2 0 .013 - - - 13 - Sarvivälkettä . . . . 53 .91<br />
A1 203 0 .087 6 27 i 12 42 - (di 6 .21<br />
Fe 203 0 .012 - - 12 - Pyrokseeniä 1 by 22 .74 } 28 .95 ><br />
FeO 0 .110 --- - - 7 52 9 I 42 Plagioklaasia An 69 . . . . 10 .69 ><br />
MnO 0 .001 1 - I - Riotiittia 5 .97 a<br />
MgO 0 .419 - - - 25 206 18 170 Apatiittia 0 .31 v<br />
CaO 0 .200 3 -- 27 - 142 28 -- 99 . 8 3 0 0<br />
Na 20 0 .022 - 6 16 -<br />
K .0 0 .008 -I-- - 8i -<br />
P20 2 0 .001 1 - ' -<br />
H 20 1 0 .0411 - 4 371 -<br />
Tästä saadaan sarvivälkkeen kokoumus :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 1 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 11 20 S :a<br />
46 .41 1 .97 7 .96 3 .41 6 .s6 0 .13 15 .42 14 .76 1 .84 1 .24 1 100 .00 %<br />
Kivilaji vaihtuu paikoin plagioklaasimäärän lisääntyessä gabroksi<br />
. Sitä on sitäpaitsi murtokappaleina Merijärven dioriittisissä<br />
seoskivilajeissa .<br />
Melkein samanlaatuista pyrokseenihornblendiittia on SW-NEsuuntaisina<br />
vyöhykkeinä plagioklaasigneississä Härön ja Hyekurun<br />
talojen kohdilla SW-Oulaisissa . Se on karkearakeista ja massamaista ;<br />
pääainekset ovat vihreähkönharmaa diopsiidi ja sarvivälke ; lisäaineksina<br />
on hiukan magnetiittia ja hämatiittia . Diopsiidirakeet<br />
ovat lähes 2mm leveitä, 3-4 mm pitkiä ja sarvivälkkeen ympäröimiä .<br />
Ne ovat hijeessä värittömiä, ja rakeiden reunoilla diopsiidi on tavallisesti<br />
kasvanut yhteen sarvivälkkeen kanssa c-akselin suuntaan .<br />
Sarvivälkkeen pleokroismi on : a keltaisenvihreä > 9 > y sinivihreä .<br />
Kalajanjoen varrella Reisjärven ja Haapajärven rajalla on jokea<br />
perattaessa eräässä kohden paljastunut karkearakeista hornblendiittiä,<br />
jota vaaleat graniittisuonet lävistävät . Ylempänä joen varrella<br />
on lasketun Kalajanjärven lähellä karkearakeista sarvivälkegabroa .
Noin 6-8 km Pyhäjärven länsipuolella, n . 0 .5 km Rekulan talosta<br />
etelään, on hyvin emäksistä karkearakeista sarvivälkekiveä,<br />
jossa on runsaasti magnetiittia ja kiisurakeita (J . N . Soikero) .<br />
P e r i d o t i i t t i a tavataan Kunnarin talon E-puolella Alavieskan<br />
pitäjän NE-osassa . Kivilaji on karkearakeista ja pinnaltaan<br />
rapautunutta, ruskeaa . Aineksina ovat o 1 i v i i n i yhtäläisesti valoa<br />
sammuttavina, värittöminä, pyöreinä rakeina, jotka suurimmaksi<br />
osaksi ovat muuttuneet keltaisen vihreäksi s e r p e n t i i n i k s i,<br />
heikosti pleokroiittinen, keltainen - ruskea b i o t i i t t i levyinä,<br />
jotka ovat reunoiltaan ja 001-suuntaisten lohkorakojen mukaan muuttuneet<br />
vihreäksi kloriitiksi, ja väritön kloriitti,<br />
jossa on vaaleanvihreitä serpentiinisuonia, sekä sitäpaitsi h y p e rs<br />
t e e n i siellä täällä esiytyvinä suurehkoina, säännöttöminä, taulunmuotoisina<br />
kiteinä .<br />
Serpentiini lävistää hienojen mustien malmijuovien kanssa verkkomaisesti<br />
oliviinia, jolla on korkea kahtaistaitteisuus . Hypersteenikin<br />
on c-akselin suuntaan hienojen serpentiinijuovien lävistämää .<br />
Kivilajia kutsuvat seudun asukkaat »Kunnarin kiveksi» ja käyttävät<br />
sitä, samoin kuin Härön hornblendiittiäkin, saunankiuaskivenä .<br />
GABROA, DIABAASIA JA AMFIBOLIITTIA .<br />
Alueen gabrot ja diabaasit ovat tummanharmaita emäksisiä eruptiivikivilajeja,<br />
joitten plagioklaasinpitoisuus vaihtelee 15-60 % ja<br />
plagioklaasin anortiitinpitoisuus An45An .7b . Tummina aineksina on<br />
vähemmin muuttuneissa lajeissa hypersteeniä, diopsiidia ja biotiittia<br />
(hijeessä tavallisesti punaisenruskeata) ; metamorfosoituneissa tulee<br />
näiden lisäksi vihreätä sarvivälkettä, joka on syntynyt pyrokseenin<br />
uraliittiutumisesta . Eräissä gabrolajeissa on pyrokseenin ohessa<br />
kokoumusmineraalina oliviinia ja primääristä vihreänruskeata sarvivälkettä<br />
. Am<strong>fi</strong>boliiteissa pyrokseeni on kokonaan vaihtunut sarvivälkkeeksi<br />
; pää-ainekset ovat sarvivälke, suhteellisesti An-köyhä<br />
plagioklaasi, kvartsi ja biotiitti . Am<strong>fi</strong>boliitit ovat ylimalkaan puristusliuskeisia<br />
. Gabrot ovat syvällä, diabaasit ja diabaasiporfyriitit lähempänä<br />
pintaa jähmettyneitä, ja ne vaihtuvat yleensä ilman jyrkkiä<br />
rajoja toisiinsa .<br />
Y l i v i e s k a n g a b r o a 1 u e . Ylivieskan kirkonkylän SWpuolella<br />
on rautatien ja Ojakylän välillä soikea n . 6 km pitkä ja 3-<br />
4 km leveä gabromassiivi . Kivilaji on osaksi h y p e r s t e e n igabroa<br />
eli noriittia, osaksi oliviinigabroa .<br />
Rautatien varrella noin 2 km Ylivieskan asemalta SW päin kivilaji<br />
on pienirakeista massamaista hypersteenigabroa . Ainekset ovat<br />
102-31<br />
89<br />
12
90<br />
plagioklaasi An45An60 , hypersteeni, punaisenruskea biotiitti, ilmeniitti,<br />
magnetiitti, titaniitti ja apatiitti ; muuttumistuloksia ovat väritön<br />
tai heikosti vihreähkö sarvivälke, kloriitti ja epidootti . Plagioklaasi<br />
muodostaa idiomor<strong>fi</strong>sia, lyhyitä ja leveitä taulunmuotoisia<br />
kiteitä, jotka ovat reunoiltaan säännöttömästi pyöristyneitä . Hypersteeni<br />
on hiukan pleokroiittista, punertavaa - vihreähköä (opt .<br />
luonne -, 2 V = 48°) . Se muodostaa säännöttömiä rakeita, jotka<br />
ovat terveitä tai muuttuneita ja kasvaneet yhteen ympäröivien biotiittisuomujen<br />
ja sarvivälkerykelmien kanssa .<br />
Biotiittinoriittia Salmelan talon kohdalta, n . 2 km Ylivieskan<br />
asemalta SW . Anal . E . Mäkinen :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K 20 H 20 S :a<br />
% 51 .94 1 .33 20.97 0 .98 6.92 4 .07 6.94 4 .o9 1.76 0 .72 99 .72<br />
MOI . luvut : 0 .861 0 .017 0 .205 0 .006 0.096 0 .101 0 .124 0 .066 0 .019 0 .040<br />
Nigglinluvut: si 139, ti 2 .7 1 al 33, fm 33 .5, c 20, alk 13 .5 I k 0 .22, mg 0 .48, c/fm 0 .59 14<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Plagioklaasia An 4 5 68 .s, biotiittia 14 . 2, hypersteeniä 11, ilineniittiä 2 .c,,<br />
inagnetiittia 1 .4, sarvivälkettä 1, apatiittia 1 % .<br />
Kivilouhoksessa Salmisenojan W-puolella lävistävät noriittia<br />
vaaleammat, epäselvästi rajoittuneet primääriset juonet, joilla on<br />
dioriittinen kokoumus : oligoklaasi An30An 35 , sarvivälke, biotiitti,<br />
hiukan kvartsia ja lisäaineksina magnetiittia ja apatiittia . Oligoklaasirakeet<br />
ovat lyhyitä, pilarinmuotoisia ja zonaarirakenteisia ; ne<br />
ovat keskeltä An-rikkaampia kuin reunoilta . Sarvivälke on tavallista<br />
vihreätä, pleokroiittista sarvivälkettä . Kivilajin rakenne on autallctriomor<strong>fi</strong>nen<br />
.<br />
Noin 2 .5 km Ylivieskan asemalta SW vaihtuu pienirakeinen noriitti<br />
keski-karkearakeiseksi o 1 i v i i n i g a b r o k s i, jonka pääainekset<br />
ovat plagioklaasi An7ö An 8Ö , hypersteeni ja oliviini . Muuttumistuloksina<br />
on hiukan sekä ruskeahkoa että vihreätä sarvivälkettä,<br />
biotiittia, kloriittia ja serpentiiniä ; lisäaineksena malmirakeita .<br />
Plagioklaasi ja hypersteeni muodostavat suurehkoja taulunmuotoisia<br />
kiteitä, jotka ovat reunoiltaan pyöristyneitä ja kasvaneet<br />
yhteen toistensa kanssa siten, että paikoin on plagioklaasirakeita<br />
kasvanut hypersteenin sisään, paikoin päinvastoin . Kloriitti ja serpentiini<br />
muodostavat räikeän vihreänkeltaisia suomurykelmiä, jotka<br />
ovat oliviinin ja hypersteenin rakomuodostuksiin erittyneiden malmirakeiden<br />
yhteydessä . Tämä viittaa siihen, että näitten raudanpitoisuus<br />
on melkoisen suuri ; oliviinin optillinen luonne on negatiivinen,<br />
akselikulma lähes 90° .
Hypersteeni- ja oliviinigabroa lävistävät paikoin kokoumukseltaan<br />
samanlaatuiset, karkearakeisemmat primääriset suonet .<br />
Gabroalueen NW-osassa Puikkolan talon W-puolella Ojakylässä,<br />
n . 5-6 km Ylivieskan kirkolta W, on hieno- tai pienirakeista massamaista<br />
b r o n z i i t t i g a b r o a, joka on heikosti porfyyristä .<br />
Ainekset ovat plagioklaasi An 45 , bronziitti, punertavanruskea biotiitti<br />
j a magnetiitti lukuisina pieninä pyöreinä rakeina . Plagioklaasi<br />
muodostaa lyhyitä ja leveitä pilarinmuotoisia kiteitä, jotka ovat<br />
reunoiltaan säännöttömästi pyöristyneitä ; sekä albiitti- että ka* lsbaderkaksoismuodostus<br />
on niissä selvä ja yksinäiset suurehkot rakeet<br />
esiytyvät porfyyrisinä . Pyrokseeni on väritöntä ; opt . luonne +,<br />
akselitaso I 010, kahtaistaitteisuus pieni . Se muodostaa sälöjä ja<br />
sälörykelmiä, jotka näkyvät kiteytyneen yhtaikaa plagioklaasin<br />
kanssa .<br />
Ylivieskan diabaasi ja diabaasiporfyriitti .<br />
Ylivieskan liuskeiden kuvauksessa (s . 79) on jo mainittu, että suprakrustisia<br />
muodostumia lävistävät monessa kohden diabaasijuonet,<br />
jotka nähtävästi ovat peräisin kirkon N- ja E-puolella olevista pienistä<br />
diabaasimassiiveista tai SW-puolella olevasta gabroalueesta .<br />
Tähän viittaa esim . s e seikka, että Salmelan talon ja rautatien välillä<br />
esiytyvä hypersteenigabro, n . 2 km Ylivieskan asemalta SW, vaihtuu<br />
kontaktilla liusketta vastaan hienorakeiseksi porfyriittimaiseksi kivilajiksi,<br />
jossa on plagioklaasiliistakkeita .<br />
D i a b a a s i p o r f y r i i t t i Ylivieskan kirkon N-puolella on<br />
osaksi hieno- tai keskirakeista, osaksi jokseenkin karkearakeista diabaasia,<br />
jossa plagioklaasi muodostaa O .s-2 sm pituisia, makroskooppisesti<br />
tumman punertavanharmaita, melkein rinnakkain järjestyneitä<br />
taulunmuotoisia kiteitä ; plagioklaasin kokoumus on<br />
An50An60 . Rakenne on siis o<strong>fi</strong>ittinen ja samalla juoksurakenteinen<br />
.<br />
Välimassa on tummaa, hieno - pienirakeista ja sen pää-aineksena<br />
on sarvivälkettä, sitäpaitsi plagioklaasia, hiukan keltaisenruskeata<br />
biotiittia, titanomagnetiittia, kiisurakeita, leukokseenia ja apatiittia .<br />
Sarvivälke esiytyy sekä vaaleanvihreinä, reunoiltaan tummempina<br />
läikkinä (uraliittiutunutta pyrokseenia) että tasaisesti jakautuneina<br />
sälöinä ja sälörykelminä . Se on väriltään heikosti kellertävänvihreätä<br />
- sinertävänvihreätä . Pohjamassassa olevat pienemmät plagioklaasirakeet<br />
ovat usein muuttuneita ja zonaarirakenteisia (An-rikkaampi<br />
sydän) ; ne näkyvät ottaneen osaa reaktioon pyrokseenin kanssa sarvivälkemuodostuksessa<br />
(Mäkinen) .<br />
Metamorfoosi on siis jokseenkin samanlaatuista kuin uraliittiplagioklaasiporfyriiteissä<br />
.<br />
9 1
9 2<br />
Tölppälänkallioissa äsken mainitun diabaasialueen NW-päässä<br />
kivilaji on selvään liuskeista ; sen pohjamassa on am<strong>fi</strong>boliittimaista<br />
ja sisältää runsaasti sälöistä sarvivälkettä ja biotiittia . Pää-ainekset<br />
ovat plågioklaasi, sarvivälke, biotiitti ja kvartsi . Sarvivälkesälörykelmät<br />
ovat repaleisia j a niiden reunoilla sarvivälke on usein kasvanut<br />
yhteen biotiitin ja epäselvien plagioklaasiliistakkeiden kanssa .<br />
Paikoin tavataan kuitenkin suurehkoja sarvivälkeläikkiä, joilla on<br />
vaalea sydän ja joitten ulkoasu muistuttaa pyrokseenin (augiitin)<br />
kidemuotoa .<br />
Diabaasiporfyriitin ja mikrokliinigraniit<br />
i n kontakti Ylivieskassa . Kangaskylän massiivissä Ylivieskan<br />
kirkon E-puolella kivilaji on samallaista karkeaporfyyristä<br />
diabaasia kuin kirkon N-puolella . Mikrokliinigraniittialueen rajalla<br />
(n . 1 km Soukasta E) tavataan maantien varrella omituista juovikasta<br />
migmatiittia, joka on syntynyt siten, että graniitti on tunkeutunut<br />
diabaasiin ja muodostanut tämän kanssa seoskivilajin, jossa tummat<br />
ja vaaleat juovat vuorottelevat keskenään ja jossa sekä plagioklaasi<br />
että vaaleanpunainen mikrokliini esiytyvät porfyyrisinä hajarakeina .<br />
Sitäpaitsi on mikrokliinigraniitissa diabaasimurtokappaleita ja molemmat<br />
kivilajit esiytyvät rajalla porfyyrisinä .<br />
Migmatiitissa liittyvät idiomor<strong>fi</strong>set, 2-4 mm paksut ja 6-10<br />
mm pitkät plagioklaasitaulut (An 40 ) etupäässä tummiin kohtiin,<br />
joissa on runsaasti biotiittia ja sarvivälkettä, ja lisäaineksina apatiittiä,<br />
titanomagnetiittia ja leukokseenia . Vaaleat juovat ovat<br />
hienorakeisempia ja sisältävät mikrokliinia, kvartsia, oligoklaasia ja<br />
myrmekiittiä sekä hiukan biotiittia, sarvivälkettä, apatiittia, epidoottia<br />
ja titaniittia .<br />
Oulaisten ja Merij ärven diabaasit . Oulaisten<br />
pitäjän E- j a NE-osassa on laaja monihaarainen diabaasialue . Kivilaji<br />
on hieno- tai pienirakeista, tumman- tai mustanharmaata, massamaista<br />
ja o<strong>fi</strong>ittirakenteista . Se on laajoilla aloilla hyvin vähän muuttunutta<br />
; uraliittiutunutta diabaasia tavataan kuitenkin paikotellen<br />
ja kivilajia lävistävät monessa kohden lukuisat porfyyrigraniittijuonet<br />
. Porfyyrigraniittialueen rajoilla N- ja NE-ssa tavataan omituisia<br />
happamampia, kokoumukseltaan diabaasin ja graniitin välillä<br />
olevia muunnoksia : pyrokseenigabroja ja -dioriitteja . Dioriittisia<br />
migmatiitteja on alueen SE-rajalla, Haaraniemeltä S päin .<br />
Jokseenkin muuttumatonta diabaasia on esim . Piipsjärven<br />
(Häkkilän) pysäkin NE-, W- ja S-puolella ja Pyhäjoen SW-puolella,<br />
Haaraniemeltä W-päin . Kivilajin ainekset ovat plagioklaasi An50<br />
-An 60 , diopsiidi (tai diopsiidinen augiitti), hypersteeni, biotiitti,<br />
ilmeniitti, magnetiitti, kiisurakeet ja apatiitti . Raesuuruus on 0 .5
- 2 mm . Plagioklaasi on ensin kiteytynyt muodostaen pitkä köjä<br />
liistakkeita, joiden väliin pyrokseeni on eti sen jälkeen kiteytynyt<br />
pyöristyneinä rakeina tai sälöinä (kuva 24) . Hypersteenissä näkee<br />
eikkoa pleokroismia : a punertava, y vi reä kön armaa ; opt . luonne<br />
-, 2 V = 46°-48° (r3 = 1 .7) . Diopsiidin opt . luonne on +, ka taistaitteisuus<br />
y-a = n . 0 .027, c : y = 42° . Molemmat pyrokseenilajit<br />
ovat ijeessä värittömiä ja niiden paljoussu de vai telee . Kalimaasälpää<br />
ei kivilajissa yleensä ole ja biotiittia on vain siellä täällä<br />
pyrokseenin y teydessä esiytyvinä suomuina . Magnetiittirakeet ovat<br />
särmiltään pyöristyneitä ja pyrokseenirakeiden sisään kasvaneita .<br />
Kuva 24 . Diabaasia n . 2 km Piipsjärven pysäkin W-puolelta, Oulainen .<br />
Nik +, 40 x luonn . kokoa .<br />
Hienorakeista diabaasia Piipsjärven pysäkin W-puolelta, Oulai-<br />
nen . Anal . L . Lokka :<br />
S10 2 T10 2 A1 203 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K 20 P 205 H 20 S :a<br />
% 49 .25 1 .57 16.70 0 .5611 .52 0 .11 5 .82 8 .91 3 .45 0 .84 0 .68 0.76 100 .17<br />
MOI . luvut : 0 .817 0 .020 0 .163 0 .004 0 . 160 0 .002 0 .144 0 .159 0 .056 0 .009 0 .005 0 .042<br />
Nigglin luvut : si 115, ti 2 . s, p . 0 . 7 1 a123, fm 45, c 22 . 5, alk . 9 .51 k0 . 14, mg 0. 46, c/fm o . 51 14<br />
Mineraalikokoumus:<br />
Plagioklaasia An 48 50 . 9 . ypersteeniä 16 . 9, diopsiidia 12 . 5, biotiittia 13 .8,<br />
ilmeniittiä 3 . o, apatiittia 1 . 6, magnetiittia 0 . 9 % .<br />
Mineraalikokoumus on laskettu analyysistä ; mol . su de FeO :<br />
MgO = 1 : 1 .06 on otaksuttu vallitsevan diopsiidissa, ypersteenissä<br />
ja biotiitissa, sittenkun ilmeniittiin ja magnetiittiin menevä
9 4<br />
FeO-määrä on vähennetty . Osa Na 2O-määrästä menee biotiittiin<br />
. Kivilaji edustaa gabrodioriittien ja normaaligabrojen välimuotoa<br />
.<br />
Muuttuneissa diabaasilajeissa, esim . rautatien varrella Piipsjärven<br />
pysäkin NE-puolella, on pyrokseenin muuttumistuloksina sekä<br />
väritöntä rombista että vihreätä monokliinistä sarvivälkettä . Molemmilla<br />
on jokseenkin suuri kahtaistaitteisuus (y-a = n . 0 .017) ja<br />
ne esiytyvät c-akselin suuntaan kasvaneina neulasrykelminä vaaleampien<br />
pyrokseenijäännösten ympärillä, missä ne ovat usein samansuuntaisesti<br />
kasvaneet yhteen biotiittisuomujen kanssa . Muuttuminen<br />
on tapahtunut siten, että väritön sarvivälke on lähinnä ympäröinyt<br />
pyrokseenijäännökset ja vaihtunut ulospäin rakeiden reunoilla<br />
vihreäksi sarvivälkkeeksi . Paitsi sarvivälkettä ja biotiittia on<br />
kivilajissa muuttumistuloksina kloriittia ja klinozoisiittia . Suuremmissa<br />
biotiittilevyissä on sisäänkasvaneita malmirakeita ja r ut<br />
i i 1 i-neulasia .<br />
Samanlaatuista uraliittiutunutta diabaasia on Koskentalon SEja<br />
E-puolella, n . 4 km Piipsjärven pysäkiltä W päin lähellä porfyyrigraniitin<br />
rajaa . Kivilaji on kuitenkin karkearakeisempaa ja plagioklaasikiteiden<br />
välillä nähdään hijeessä hiukan kalimaasälpää ja myrmekiittiä<br />
.<br />
Intermediäärisiä gabron ja porfyyrigraniitin<br />
välisiä raj amuunnoksia Ou'laisissa ja<br />
M e r i j ä r v e 1 1 ä . Diabaasin ja porfyyrigraniitin rajoilla tavataan<br />
monessa kohden rajamuunnoksia, jotka ovat kokoumukseltaan gabron<br />
ja pyrokseenidioriitin tai gabron ja granodioriitin välimuotoja . Näille<br />
on ominaista, että ne sisältävät verrattain paljon kalimaasälpää ja<br />
että plagioklaasi on An-köyhempää (n . An25An 45 ) . Kivilaji on<br />
pieni- tai keskirakeista ja usein pinnaltaan lujasti rapautunutta<br />
(hypersteenigabroa tai -dioriittia) . Väri on vihreähkön tai ruskeahkon<br />
tummanharmaata . Kontaktilla tavataan kivilajissa paikoin runsaasti<br />
kalimaasälpää ja oligoklaasia joko säännöttömästi jakautuneina<br />
tai helminauhanmuotoisiksi juoviksi järjestyneinä hajarakeina .<br />
Kivilajissa näkee resorptio-ilmiöitä ; mikrokliini, plagioklaasi, kvartsi<br />
ja vieläpä pyrokseenikin ovat esim . hajarakeissa yhteenkasvaneita<br />
(implikatiorakenne, kuva 25) . Tällaista kivilajityyppiä voidaan pitää<br />
jonkinlaisena intermediäärisenä assimilatiotuloksena, joka on syntynyt<br />
graniittisten magmaliuvosten vaikutuksesta aikaisemmin j ähmettyneeseen<br />
gabroon . Sitä on runsaimmin sellaisilla kohdilla, missä<br />
porfyyrigraniittijuonet taajaan lävistävät diabaasia (esim . Piipsjärven<br />
pysäkin tienoilla Oulaisten ja Kilpuan välillä) . Tämänlaatuisista<br />
esiytymistä mainittakoon seuraavat :
Porfyyrisiä maasälpäkiteitä sisältävän hienorakeisen diabaasin<br />
ja sitä lävistävän porfyyrigraniitin kontaktilla, n . 0 .5 km Jylhän<br />
talon S-puolella ja 7 km Oulaisten kirkolta ESE päin, on diabaasimassan<br />
kokoumus : andesiinia An 45, diallaagia, hypersteeniä, biotiittia,<br />
malmirakeita sekä hiukan kvartsia, vaaleata sarvivälkettä, kloriittia<br />
ja epidoottia . Hajarakeet ovat enimmäkseen 0 .5-1 .5 sm suuruisia<br />
ristikkorakenteisia mikrokliinirakeita, joissa on sisäänkasvaneita<br />
allotriomor<strong>fi</strong>sia kvartsi- ja oligoklaasiläikkiä . Ne ovat paikoin<br />
reunoiltaan hajonneet pienemmiksi rakeiksi, jotka ovat kasvaneet<br />
yhteen suurehkojen oligoklaasiläikkien kanssa (An 25 ) ; viimemainituissa<br />
on taas sisäänkasvaneita kvartsi- ja mikrokliiniläikkiä . Uloinna<br />
rajalla pohjamassaa vastaan on usein pyöristyneitä diopsiidirakeita<br />
sisältävä kvartsivyöhyke . Nämä pienenevät kooltaan hajarakeen<br />
maasälpäosiin päin, missä niitä on vain harvassa . Mitä taas tulee<br />
pohjamassan rakenteeseen, voidaan sitä pitää muuttuneena o<strong>fi</strong>ittirakenteena<br />
. Pyrokseeni muodostaa nimittäin jokseenkin idiomor<strong>fi</strong>sia<br />
rakeita ja sälöjä, jotka ovat kuitenkin reunoiltaan pyöristyneitä ;<br />
samoin ovat plagioklaasiliistakkeetkin reunoiltaan syöpyneitä ja pyöristyneitä<br />
.<br />
Pinolan talon pellolla NE-Oulaisissa on lähellä porfyyrigraniittialueen<br />
rajaa kallio, joka on kokoumukseltaan gabron ja porfyyrigraniitin<br />
välillä olevaa pyrokseenidioriittia . Kivilaji on vihreänharmaata,<br />
keskirakeista ja sisältää 0 .5-1 .5 sm suuruisia maasälpähajarakeita<br />
. Ainekset ovat plagioklaasi, mikrokliini, diopsiidi, hypersteeni,<br />
ruskeanvihreä sarvivälke, biotiitti sekä lukuisat pienet<br />
magnetiittirakeet, apatiittineulaset ja yksinäiset kiisurakeet . Rakenne<br />
on autallotriomor<strong>fi</strong>nen ; kaikki ainekset ovat muodoiltaan<br />
pyöristyneitä .<br />
Pyrokseeni on osaksi kiteytynyt maasälpien väliin, osaksi näiden<br />
(sekä plagioklaasin että mikrokliinin) tai suurehkojen sarvivälkekiteiden<br />
ja biotiittilevyjen sisään . Hajarakeet ovat antipertiittistä<br />
oligoklaasia An28 , jossa on pieniä sisäänkasvaneita pyrokseenirakeita<br />
(kuva 25) .<br />
Jokseenkin samanlaatuista, kokoumukseltaan gabron ja pyrokseenidioriitin<br />
välimuotoa edustavaa kivilajia on Piipsjärven<br />
pysäkin NE-puolella, missä se vaihtuu tavalliseksi diabaasiksi .<br />
Se on kuitenkin tasarakeisempaa ja porfyyrisiä plagioklaasirakeita<br />
(An 40 ) on harvassa . Nämä sisältävät antipertiittisiä mikrokliiniläikkiä<br />
. Rakeet ovat yleensä pyöristyneitä ; pyrokseeni on vihreähköä<br />
diopsiidista augiittia ja muodostaa paikoin lyhytsälöisiä<br />
kiteitä . Sen muuttumistuloksina on vihreätä sarvivälkettä ja<br />
kloriittia .<br />
95
Kapeassa Merijärven rajan poikki kulkevassa vyö ykkeessä, n .<br />
2 km Koskelta W päin N-Oulaisissa, kivilaji on keskirakeista sarvivälkegabroa,<br />
jonka ainekset ovat plagioklaasi An 50 , kalimaasälpä,<br />
sarvivälke, biotiitti ja magnetiitti ; muuttumistuloksina on aktinoliittia,<br />
kloriittia ja epidoottia . Plagioklaasi muodostaa siellä täällä<br />
taulunmuotoisia ajarakeita, joissa on antipertiittisiä mikrokliiniläikkiä<br />
. Yksinkertaista mikrokliinia tavataan sitäpaitsi laaja koina<br />
allotriomor<strong>fi</strong>sina läikkinä muiden ainesten välillä . Rakenne on<br />
autallotriomor<strong>fi</strong>nen . Sarvivälke on kellertävää - ruskeanvi reää ja<br />
muodostaa sälöjä, jotka ovat paikoin muuttuneet aktinoliittineularykelmiksi<br />
. Apatiitti muodostaa lä es 1 .5 mm pitkiä ja 0 .2 mm le-<br />
Kuva 25 . Implikatiorakenteinen maasälpä ajarae pyrokseenidioriittimaisessa<br />
kivilajissa ; kallio Pinolan talon pellolla NE-Oulaisissa . Nik. +, 40 X luonn .<br />
kokoa . P = plagioklaasia ; M = mikrokliiniä ; I) = diopsiidiä .<br />
veitä pilarinmuotoisia kiteitä . Biotiitti on yvin pleokroiittista, keltaista<br />
- mustanruskeata .<br />
Pienessä n . 2 km Tuulasjärven S-puolella olevassa massiivissa<br />
Merijärvellä kivilaji on tyypillistä, jokseenkin karkearakeista o<strong>fi</strong>ittirakenteista<br />
diabaasia . Ainekset ovat plagioklaasi An 65 , ypersteei i,<br />
diopsiidi, biotiitti, magnetiitti ja apatiitti ; pyrokseenin muuttumistuloksena<br />
on iukan vi reätä sarvivälkettä . Diabaasia lävistävät<br />
taajaan lä es 2 m leveät porfyyrigraniittijuonet . Graniitti on tunkeutumalla<br />
ienoina suonina diabaasiin selvästi ai euttanut muutoksia<br />
tämän kokoumuksessa ja assimiloinut diabaasiainesta . Diabaasi<br />
vai tuu nimittäin kontaktilla maasälpä ajarakeita ja -juovia sisältäväksi<br />
monzoniittiseksi kivilajiksi, jonka ainekset ovat mikrokliini,
plagioklaasi (n . An 55 ), vaalea pyrokseenijäännöksiä sisältävä sarvivälke,<br />
biotiitti, titaaninpitoinen magnetiitti, titaniitti ja apatiitti .<br />
Näistä plagioklaasi muodostaa reunoiltaan korrodoituneita pilarinmuotoisia<br />
kiteitä, joita ristikkorakenteinen mikrokliini usein ympäröi .<br />
Diabaasin ja porfyyrigraniitin kontakti on<br />
milloin jyrkkä, milloin aivan epäselvä kivilajien<br />
vaihtuessa vähitellen toisiinsa .<br />
Porfyyrigraniittialueella Oulaisten diabaasimassiivin NE-puolella<br />
tavataan runsaasti diabaasimurtokappaleita, joita apliittisuonet<br />
lävistävät . Murtokappaleet ovat paikoin hyvin hienorakeisia, sarveiskivimäisia<br />
(raesuuruus 0 .02 0 .15 mm) ja kaikki ainekset kiillettä<br />
lukuunottamatta ovat pyöristyneitä . Pää-ainekset ovat plagioklaasi<br />
An50An 60 , diopsiidi, biotiitti ja magnetiitti .<br />
Karkearakeista sarvivälkegabroa on Petäjäskosken kylätien varrella<br />
W-Oulaisissa . Plagioklaasi muodostaa siinä punaisenharmaita<br />
taulunmuotoisia kiteitä ja liistakkeita .<br />
Pyhäjoen gabro- ja diabaasimassiivi . Pyhäjoen<br />
pitäjän ESE-osassa on Polusjärven tienoilla soikea gabro- ja<br />
diabaasialue . Kivilajit ovat jokseenkin samanlaatuisia kuin vastaavat<br />
kivilajit Ylivieskassa ja Oulaisissa .<br />
Noin 3 km Polusjärven SSW-puolella vallitsee pienirakeinen, tummanharmaa,<br />
massamainen uraliittiutunut diabaasi . Sen ainekset ovat<br />
plagioklaasi An 43, vaaleanvihreä sarvivälke, biotiitti, ilmeniitti, leukokseeni<br />
ja apatiitti . Plagioklaasi muodostaa ristiin rastiin järjestyneitä<br />
leveitä liistakkeita, jotka ovat vyöhykerakenteisia ja jokseenkin<br />
muuttuneita ; ne ovat hammaslaitaisia ja niiden sisään on<br />
kasvanut pieniä sarvivälkeneulasia ja kiillesuomuja .<br />
Polusjärven pohjoispäässä ja täältä NE päin on keskirakeista<br />
o<strong>fi</strong>ittirakenteista o 1 i v i i n i d i a h a a s i a, jonka aineksina on<br />
labradoriittia An 60 , oliviinia sekä hiukan hypersteeniä, biotiittia,<br />
magnetiittia j a ruskeata sarvivälkettä ; muuttumistuloksina on vähän<br />
kloriittia ja epidoottia . Oliviini muodostaa värittömiä pyöristyneitä<br />
rakeita, joitten rakoihin on erittynyt rautamalmia ja kloriittia . Niissä<br />
on paikoin sisäänkasvaneita pyöreitä plagioklaasirakeitakin . Hypersteeniä<br />
tavataan vain kapeina reunuksina sekundääristen biotiitti- ja<br />
kloriittisuomujen ohessa oliviinirakeiden ympärillä . Suurehkoissa<br />
biotiittilevyissä ja sarvivälkesälöissä on sisäänkasvaneita magnetiittirakeita<br />
.<br />
Noin 3 km Polusjärven N-puolella on osaksi diabaasia, osaksi<br />
keski- tai karkearakeista gabroa, joka vaihtuu paikoin pyrokseeniittisarvivälkekivimäiseksi<br />
gabroksi . Gabron pääainekset ovat plagioklaasi<br />
An 50-An <strong>fi</strong>0 ja diopsiidisen augiitin muuttumisesta syntynyt<br />
102-31<br />
9 7<br />
13
9 8<br />
väritön tai vaaleanvihreä sädekivimäinen sarvivälke, kumpaakin<br />
melkein yhtä paljon ; muuttumistuloksina on sitäpaitsi biotiittia ja<br />
väritöntä kloriittia . Rakenne on gabroidinen ; plagioklaasi muodostaa<br />
leveitä pilarinmuotoisia, reunoiltaan syöpyneitä kiteitä, joitten<br />
välit täyttävät sarvivälke- ja pyrokseenitäplät . Nämä ovat 2-4 mm<br />
leveitä ja usein keskeltä vaaleampia, pyrokseenijäännöksiä sisältäviä,<br />
ja vaihtuvat reunaosiltaan sälöiseksi ja suomuiseksi, väritöntä<br />
sarvivälkettä ja keltaisenruskeaa biotiittia sisältäväksi massaksi .<br />
Tämä vaihtuu taas uloinna täplien reunoilla edellisten ja vihreähkön<br />
aktinoliittimaisen sarvivälkkeen seokseksi .<br />
Pyrokseniitti-sarvivälkekivimäisen gabron ainekset ovat pyrokseeni,<br />
vihreä sarvivälke, biotiitti, plagioklaasi An 62 , kloriitti, rautamalmirakeet<br />
ja titaniitti . Pyrokseeni on hijeessä jokseenkin väritöntä,<br />
punertavaa-vihertävää (diallaagia ja hypersteeniä), ja on<br />
muuttunut värittömäksi ja vihreähköksi sarvivälkkeeksi, joitten<br />
kanssa se on kasvanut yhteen hienosälöisiksi rykelmiksi . Nämä muodostavat<br />
2-8 mm leveitä taulunmuotoisia läikkiä, joissa on pieniä<br />
biotiitti- ja kloriittisuomujakin . Vihreä sarvivälke esiytyy kuitenkin<br />
pääasiallisesti täplien reunoilla ja siis samalla lailla kuin tavallisessa<br />
uraliittiutuneessa gabrossa .<br />
Keskirakeinen diabaasi ja karkearakeinen gabro vaihtelevat siis<br />
Polusjärven alueella keskenään, ja karkearakeinen näkyy muodostavan<br />
epämääräisiä juonia edelliseen .<br />
Pyhäjoen gabron ja porfyyrigraniitin kont<br />
a k t i t . Polusjärven 88W-puolella olevaa diabaasia lävistää seudun<br />
porfyyrigraniitti eri suuntiin risteilevinä juonina . Ahvenlammen NEpuolella,<br />
n . 6 km Polusjärveltä SSE, on porfyyrigraniitin keskellä<br />
pieni gabrosulkeuma, joka on tavallista keskirakeista pyrokseenigabroa<br />
(kokoumus : plagioklaasia An 60, diopsiidia, hiukan hypersteeniä, biotiittia,<br />
vaaleanvihreää sarvivälkettä, magnetiittia, epidoottia, apatiittineulasia<br />
ja joku zirkoonirae) . Tämä vaihtuu porfyyrigraniitin<br />
kontaktilla pienirakeiseksi ruskeanharmaaksi happamammaksi kivilajiksi,<br />
joka on rakenteeltaan porfyyristä ja sisältää 0 .5-1 .5 sm<br />
suuruisia maasälpähajarakeita . Rakeet ovat pyöristyneitä, ja niissä<br />
ovat mikrokliini, oligoklaasi ja kvartsi kasvaneet yhteen toistensa<br />
kanssa granofyyrimäisesti (vertaa Oulaisten diabaasien ja porfyyrigraniitin<br />
rajasuhteita) . Pohjamassan ainekset ovat plagioklaasi An35,<br />
kvartsi, mikrokliini, diopsiidi, sarvivälke, biotiitti, apatiitti, magnetiitti<br />
ja joku yksinäinen zirkoonirae . Näistä plagioklaasi muodostaa<br />
pieniä ja lyhyitä pilarinmuotoisia rakeita, jotka ovat särmiltään pyöristyneitä<br />
ja kasvaneet yhteen kvartsi- ja mikrokliiniläikkien kanssa .<br />
Diopsiidi ja sarvivälkekin ovat pieninä pyöreinä rakeina kasvaneet
maasälpien sisään, ja biotiittikin on repaleisina levyinä kasvanut yhteen<br />
plagioklaasirakeiden kanssa . Tässä näkee siis yleistä uudestikiteytymistä,<br />
jonka tuloksena on ollut implikatiorakenne .<br />
Saloisten diabaasimassiivi . Rannikkoalueella Saloisten<br />
kirkonkylässä ja täältä E päin on laaja diabaasimassiivi,<br />
jonka rajat ovat kuitenkin epävarmat, syystä että kallioperusta on<br />
enimmäkseen peitossa ja harvat näkyvissä olevat kalliot ovat halkeilleet<br />
kappaleiksi tai hajonneet lohkareraunioiksi .<br />
Kallioniemellä ja Mustassakalliossa Saloisten kirkonkylän W- ja<br />
SW-puolella on näkyvissä pienirakeista tummaa diabaasiporfyriittiä,<br />
jonka plagioklaasihajarakeet ovat taulunmuotoisia, 1-2 sm pituisia .<br />
Alueen E-osassa, n . 6 km kirkolta E päin, on maantien varrella lohkarekasaumia<br />
»in situ», jotka ovat hyvin hajallista, hienorakeista,<br />
mustanharmaata pyrokseenidiabaasia .<br />
Haapaveden uraliittidiabaasialue . Korkattijärven<br />
. Ainalijärven ja Osmankijärven seuduilla N-Haapavedellä on<br />
laaja diabaasialue, joka ulottuu täältä N suuntaan Ritolehdon tienoille<br />
W-Pulkkilaan . Kivilaji on hieno- tai pienirakeista, jokseenkin<br />
selvästi o<strong>fi</strong>ittirakenteista uraliittidiabaasia, joka vaihtuu paikoin<br />
sarvivälkegabroksi . Sitä lävistää monessa kohden kvartsidioriitti,<br />
granodioriittiporfyyri ja vaaleanharmaa tai punertava pienirakeinen<br />
graniittiapliitti lukuisina risteilevinä suonina ja juonina .<br />
Uraliittidiabaasin ainekset ovat plagioklaasi An 52An 62 , vaaleanvihreä<br />
sarvivälke, monokliininen pyrokseeni, biotiitti, kloriitti,<br />
epidootti, apatiitti ja malmirakeet . Sarvivälke täyttää allotriomor<strong>fi</strong>sina<br />
läikkinä idiomor<strong>fi</strong>sten plagioklaasiliistakkeiden välit . Läikät<br />
ovat usein keskeltä vaaleampia kuin reunoilta . Pyrokseeni on joko<br />
kokonaan muuttunut sarvivälkkeeksi tai on sitä siellä täällä jälellä<br />
värittöminä täplinä sarvivälkkeessä. Pyrokseenin opt . akselikulma<br />
on suhteellisesti pieni, 2 V = 38° (/3 = n . 1 .7), akselitaso yhdensuuntainen<br />
010 kanssa ; se lähestyy siis jonkunverran enstatiittiaugiitteja<br />
. Magnetiittirakeet ovat repaleisia ja esiytyvät ruskeitten<br />
biotiittilevyjen yhteydessä .<br />
Noin 0 .5 km Ritolehdon 8-puolella havaittiin kivilajissa 1-l .s<br />
mm suuruisia pyöreitä uraliittihajarakeita . Sitä lävistää täällä<br />
harmaa porfyyrigraniitti .<br />
Pieni- tai keskirakeista massamaista s a r v i v ä 1 k e g a b r o a<br />
on Haapavedellä tavattu paikoin Korkattijärven N-puolella ja Ison<br />
Vatjusjärven E-puolella . Sarvivälke muodostaa kivilajiin lähes 0 .8<br />
sm pituisia sälöjä .<br />
Haapaveden diabaasin ja happamampien eruptiivien kontaktisuhteista<br />
mainittakoon seuraavaa . Korkattijärven WNW-puolella<br />
99
maantien varrella olevissa kallioissa on ienorakeista am<strong>fi</strong>boliittia eli<br />
metadiabaasia (joka vai tuu paikoin sarvivälkegabroksi) suurina ja<br />
pieninä murtokappaleina kvartsidioriitissa . Kumpaakin näistä lävistää<br />
armaa granodioriitti ja granodioriittiporfyyri leveinä juonina,<br />
ja kaikkia edellämainittuja vaalea graniittiapliitti nuorempina<br />
intrusiivisinä suonina (kuva 26) .<br />
Kvartsidioriitin kokoumus on: plagioklaasi An 30 , kvartsi, sarvivälke,<br />
biotiitti, kloriitti, zoisiitti ja epidootti . Plagioklaasirakeet<br />
ovat pyöristyneitä, taulunmuotoisia ja keskeltä saussuriittiutuneita .<br />
Kloriitti on usein kasvanut y teen biotiitin kanssa tämän muuttumistuloksena<br />
. Metabasiittimurtokappaleissa näkee jälkiä o<strong>fi</strong>ittirakenteesta<br />
. Kivilajin ainekset ovat plagioklaasi, uraliittinen sarvivälke,<br />
kvartsi, biotiitti, epidootti, kloriitti, apatiitti ja pyriitti .<br />
Kuva 26 . Graniittisuonia sarvivälkegabrossa Korkattijärvti . lV-puolella<br />
Haapavedellä . Noin 1 /u luonn . kokoa . Valok . H . Väyrynen.<br />
Liuskeentuneita metabasiitteja on sulkeumina porfyyrigraniitissa<br />
Kankaanpään SW-puolella ja eräissä kallioissa 1-3 km Viitastenjärven<br />
SW- ja NW-puolella Pulkkilassa. Ne vai tuvat paikoin<br />
sarvivälkegneissimäisiksi kivilajeiksi, joissa on maasälpäkidejuovia ja<br />
lävistäviä porfyyrigraniitti- ja apliittijuonia .<br />
Rantsilan, Vi annin ja Paavolan pitäjien rajoilla on Haapaveden<br />
diabaasien jatkona N päin kapea gabrovyö yke . Kivilaji on pienitai<br />
keskirakeista sarvivälkegabroa, joka on yleensä rinnakkaisrakenteista<br />
ja jokseenkin plagioklaasirikasta . Plagioklaasi muodostaa<br />
1-3 mm suuruisia armaita tai punertavia taulunmuotoisia kiteitä,<br />
jotka saattavat esiytyä lä es 1 sm suuruisina ajarakeinakin . Primäärisiä<br />
karkearakeisia suonia on siellä täällä rinnakkaisrakenteisissa<br />
gabromuunnoksissa . Kivilajia lävistävät seudun porfyyrinen ypersteenigraniitti,<br />
punertava pegmatiitti ja apliitti .
1 0 1<br />
Näätäkorvenkalliossa, n . 5 km Leuvanjärveltä NE päin Rantsilan<br />
S-osassa, on pieni- tai keskirakeista tummaa o 1 i v i i n i g a br<br />
o a, jonka aineksina on plagioklaasia An so , hypersteeniä sekä vähemmässä<br />
määrin oliviinia ja punaisen ruskeaa biotiittia ; muuttumistuloksina<br />
on vihreänruskeaa sarvivälkettä j a kloriittia ; lisä-aineksina<br />
magnetiittia j a kiisurakeita . Rakenne on o<strong>fi</strong>ittimainen . Plagioklaasirakeet<br />
ovat idiomor<strong>fi</strong>sia, pilarin- tai taulunmuotoisia j a rinnakkain<br />
järjestyneinä . Pyrokseeni täyttää monihaaraisina värittöminä rakeina<br />
plagioklaasikiteiden välit . Oliviinikin on hijeessä väritöntä ja esiytyy<br />
pieninä pyöreinä, lujasti kahtaistaitteisina rakeina hypersteenikentissä<br />
. Malmirakeet liittyvät sarvivälkesälöihin ja kiillesuomuihin .<br />
Näätäkorvenkallion oliviinigabroa lävistää eräässä kohden juonena<br />
rapautunut pyrokseeninpitoinen porfyyrigraniitti .<br />
Vyöhykkeen NW-päässä Jylhänkankaan SE-puolella Paavolan<br />
SE-osassa kivilaji vaihtuu hyvin liuskeiseksi hienorakeiseksi am<strong>fi</strong>boliitiksi,<br />
joka on väriltään vihreähkön tummanharmaata ja muistuttaa<br />
sarvivälkegneissejä tai liuskeisia vihreäkiviä . Mustanvihreää<br />
uraliittista sarvivälkettä on kivilajissa siellä täällä suurehkoina sälöinä<br />
primääristen maasälpärikkaiden juovien yhteydessä ja liuskeisuuden<br />
suuntaisiksi viiruiksi järjestyneinä . Kivilajia lävistävät punaiset<br />
apliitti- ja pegmatiittijuonet .<br />
V i h a n n i n d i a b a a s i . Peuraojan varrella, n . 4 km Vihannin<br />
kirkon S-puolella olevan massiivin kivilaji on keskirakeista tummaa<br />
diabaasia . Kivilajin rakenne on o<strong>fi</strong>ittinen ; plagioklaasi muodostaa<br />
2-6 mm pituisia kapeita kiteitä, ja niiden välinen tumma aines<br />
näkyy mikroskooppisesti sisältävän pyöristyneitä pyrokseenirakeita,<br />
biotiittia ja sarvivälkettä .<br />
Kestilän eruptiivibreksia . Kurrajärven SE-puolella<br />
Kestilässä on Kivelän torpan NE-puolella seudun punertavassa<br />
apliittimaisessa graniitissa (postkalevalaisessa) osaksi resorboituneita<br />
hienorakeisia am<strong>fi</strong>boliittimurtokappaleita . Kallioiden keskellä<br />
on laajoilla aloilla sulkeumina omituista eruptiivibreksiaa, jossa<br />
pitkät rinnakkaiset am<strong>fi</strong>boliittijuovat tuontuostakin haarautuvat<br />
sulkien väliinsä apliittimaisia osia (kuva 27) .<br />
Eruptiivibreksian am<strong>fi</strong>boliittimurtokappaleet ovat plagioklaasirikkaita<br />
; pääainekset ovat plagioklaasi An saAn,75 , vihreä sarvivälke<br />
ja diopsiidi . Rakeet ovat pyöristyneitä ; sarvivälke ja pyrokseeni ovat<br />
usein kasvaneet yhteen plagioklaasirakeiden kanssa, jotka ovat<br />
edellisiä hiukan suurempia (kooltaan 0 .2 0 .5 mm) .<br />
Kestilän SE- ja E-osissa tavataanSSW-NNE-suuntaisen migmatiittigneissivyöhykkeen<br />
yhteydessä pitkulaisina linsseinä emäksisiä<br />
kivilajeja, jotka ovat pienirakeista, hyvin liuskeista ja metamor<strong>fi</strong>sta
tummaa am<strong>fi</strong>boliittia . Niitä lävistävät paikoin taajaan seudun graniitit<br />
. SW-Säräisniemellä on niiden jatkona Tervolan talon ESEpuolella<br />
porfyriittimaisia liuskeisia am<strong>fi</strong>boliitteja, jotka sisältävät<br />
lä es 0 .5-1 .5 sm suuruisia maasälpä ajarakeita sekä uraliitti- ja<br />
biotiittiky myjä . Lävistävinä juonina on (postkalevalaista graniittia<br />
lukuunottamatta) paikoin runsaasti yvin liuskeista biotiittigranodioriittiporfyyriä,<br />
jonka maasälvät ovat litistyneet pienirakeisiksi<br />
linsseiksi . Kauimpana kivilajijonon NNE- päässä am<strong>fi</strong>boliitti<br />
vai tuu paikoin, esim . Jokelan torpan ko dalla, kvartsidioriitiksi,<br />
jonka ainekset ovat plagioklaasi An 2<strong>fi</strong>An 2R , kvartsi, biotiitti<br />
Kuva 27 . Eruptiivibreksiaa Kivelän luona, Kurrajärven SE-puolella Kesti-<br />
Iässä . Valok . H . Väyrynen .<br />
,ja sarvivälke . Lisä-aineksena on kivilajissa runsaasti apatiittia ja<br />
titaniittia . Apatiitti muodostaa 0 .1-0 .2 mm leveitä ja 0 . :1 mm pitkiä<br />
neulasia, titaniitti pyöristyneitä raerykelmiä, ja mineraalien esiytyessä<br />
biotiitissa, ympäröivät kumpaakin pleokroiittiset ke ät .<br />
Kärsämäen gabromassiivi . Porkkalan kylän SEosassa,<br />
n . 5 km Kärsämäen kirkolta NE-päin, on soikea gabroalue .<br />
Kivilaji on keski- tai karkearakeista, rinnakkaisrakenteista gabroa,<br />
joka vai tuu paikoin pienirakeiseksi metadiabaasiksi . Gabron ainekset<br />
ovat plagioklaasi An 55 , augiitti, biotiitti, magnetiitti, vi reä sarvivälke<br />
ja kiisurakeet . Plagioklaasi muodostaa lä es 5 mm pitkiä ja<br />
1 2 mm leveitä prismaattisia kiteitä, jotka ovat särmiltään iukan<br />
pyöristyneitä ja rinnakkain järjestyneitä (trakyyttimainen rakenne) .<br />
Augiitti on ijeessä eikosti pleokroiittista, väriltään vi reä köä -<br />
vi reä kön armaata (c : y = 44°, y-a = n . 0 . o s o ) . Se muodostaa
1 03<br />
pyöristyneitä rakeita, jotka täyttävät muiden tummien ainesten mukana<br />
plagioklaasikiteiden välit . Sekä pyrokseeni että malmirakeet<br />
ovat usein kasvaneet biotiittilevyjen sisään . Biotiitti on hyvin pleokroiittista,<br />
kellertävää-tummanruskeaa . Sarvivälke esiytyy yleensä<br />
pyrokseenin muuttumistuloksena, mutta paikoin on kivilajissa karkearakeisia<br />
primäärisiä suonia, jotka sisältävät suuria, melkein idiomor<strong>fi</strong>sia<br />
sarvivälkekiteitä .<br />
Porfyyrigraniitin rajoilla tämä lävistää juonina seudun gabroja ;<br />
kontaktit ovat milloin jyrkkiä, milloin epäselviä, ja viimemainitussa<br />
tapauksessa on metagabrossa usein juoviksi järjestyneitä maasälpähaj<br />
arakeita .<br />
Kärsämäen gabro vaihtuu NW päin kvartsidioriitiksi, joka on<br />
sen jatkona kapeassa vyöhykkeessä maantien NE-puolella . Dioriitti<br />
on pieni- tai keskirakeista ja paikoin rinnakkaisrakenteista tai liuskeista<br />
. Sitä lävistävät punertavat graniittiporfyyri- ja apliittisuonet,<br />
Pitäjän NE-osassa on Jylhänjärven ja Jylhän väliseudulla kapeassa<br />
NW-SE-suuntaisessa vyöhykkeessä e r u p t i i v i b r e ks<br />
i a a , joka on am<strong>fi</strong>boliittimurtokappaleitten ja apliittimaisen graniitin<br />
seosta . Breksiaa lävistää punainen tasarakeinen graniitti ja<br />
ruskea porfyyrinen pyrokseenigraniitti . Am<strong>fi</strong>boliittikappaleitten<br />
ohessa on kivilajissa leptiitti- ja gneissifragmentteja .<br />
Haapajärven g a b r o a l u e e t. Haapajärven pitäjässä<br />
on Haapajärven SE-puolella laajalla alueella tummaa, keskirakeista<br />
ja massamaista gabroa . Kivilajissa nähdään paikoin o<strong>fi</strong>ittimaista rakennetta<br />
; plagioklaasi muodostaa harmaita tai punertavanharmaita<br />
taulunmuotoisia kiteitä, tai ristiin rastiin järjestyneitä liistakkeita .<br />
Paikoin tavataan karkearakeisia suonimaisia kohtia, joitten rajat<br />
emäkivilajia vastaan ovat sangen epäselviä . Paikoin, esim . Haittalan<br />
luona n . 2 .5 km Vareskankaan N-puolella, on kivilajissa jokseenkin<br />
leveinä juonina vaaleata plagioklaasiapliittia, joka nähtävästi kuuluu<br />
gabron happamiin jälkipurkauksiin . Kivilajien kiisunpitoisuuden<br />
takia kalliot ovat useimmiten pinnaltaan rapautuneita .<br />
Alueella on sekä pyrokseenigabroja että sarvivälkegabroja tai<br />
uraliittidiabaaseja . Pyrokseenigabroa on esim . maantien varrella<br />
Vareskankaan talon N-puolella . Sen aineksina on plagioklaasia An45<br />
-An50 , diallaagia, bronziittia tai hypersteeniä, biotiittia, ilmeniittiä,<br />
magnetiittia ja kiisurakeita, ja pyrokseenin muuttumistuloksina<br />
vihreätä sarvivälkettä, kloriittia ja epidoottia . Monokliininen pyrokseeni<br />
on ohuina levyinä 100 :n mukaan kasvanut yhteen rombisen<br />
pyrokseenin kanssa . Viimemainittu on opt . luonteeltaan heikosti<br />
negatiivinen ja kokoumukseltaan siis hypersteenin ja bronziitin välillä .<br />
Muuttumistulokset esiytyvät hienorakeisissa reunavyöhykkeissä pyrokseeniläikkien<br />
ympärillä, näiden ja plagioklaasikiteiden rajoilla .
Tyypillistä sarvivälkegabroa on Lo ijoen SW-puolella, Vareskankaalta<br />
SE, ja Aittokalliossa Lo elan E-puolella Varesperässä .<br />
Ainekset ovat plagioklaasi An 65 , tavallinen vi reä sarvivälke (c : y =<br />
1.4°, y-a = n . 0 .0 2 4 ), malmirakeet (magnetiitti j a kiisurakeet) sekä<br />
iukan kloriittia ja kvartsia . Sarvivälke muodostaa sälörykelmiä<br />
plagioklaasikiteiden väliin ja suure kojen sarvivälkesälöjen keskellä<br />
on joskus muuttumatonta rombista pyrokseeniä .<br />
Noin 3-3 .5 km Järvikuonan NW-puolella E-Haapajärvellä on<br />
juovikasta uraliittidiabaasiporfyriitin ja kvartsidioriitin seoskivilajia .<br />
Edellinen esiytyy tummina juovina tai leveämpinä kerrosmaisina vyöykkeinä<br />
jälkimäisessä ; mitään jyrkkiä rajoja ei ole näiden kivilajien<br />
välillä . Uraliittidiabaasin ainekset ovat plagioklaasi An 40 , vi reä<br />
Kuva 28 . Biotiittia, jossa on rutiilineulasia . Kvartsidioriitista Järvikuonan<br />
NW-puolelta E-Haapajärveltä . Tavallinen valo, noin 150 x luonn . kokoa .<br />
sädekivimäinen sarvivälke, biotiitti, kloriitti, titaniitti ja kiisurakeet<br />
(magneettikiisu) . Plagioklaasi muodostaa leveitä liistakkeita tai<br />
yksinäisiä pyöreitä ajarakeita, sarvivälke ja biotiitti niiden väliin<br />
sälö- ja suomurykelmiä, joitten sisään malmirakeet ja pyöristyneet<br />
titaniittirakeet ovat kasvaneet . Kapeammissa juovissa esiytyy sarvivälkekin<br />
pitkinä idiomor<strong>fi</strong>sina sälöinä, jolloin kivilaji muistuttaa<br />
Naistekallion porfyriittiä pitäjän N-osassa . Juovat ovat täydellisesti<br />
sekoittuneet kvartsidioriittimaisten osien kanssa . Näiden kokoumus<br />
on : plagioklaasi An 3 , (suure koina tauluina ja tavallisesti zoisiittiutunutta<br />
ja serisiittiutunutta), mikrokliini, kvartsi, vi reä sarvivälke,<br />
biotiitti, penniini, titaniitti, apatiitti ja r u t i i 1 i-neulaset . Viimemainitut<br />
ovat kasvaneet ruskeatäplikkäitten biotiittilevyjen sisään<br />
sageniittisesti niin, että neulaset muodostavat n . 60° kulman keskenään<br />
(kuva 28) . Titaniittirakeita ja suurempia rutiilineulasia ympä-
öivät tummanruskeat pleokroiittiset kehät . Biotiitti on usein 001<br />
mukaan kasvanut yhteen kloriitin kanssa, joksi se muuten reunoiltaan<br />
tavallisesti vaihtuu .<br />
Gabrovyöhykkeet Kiuruveden SW-osassa .<br />
Suolammen eteläpuolella ja Kalliojärven tienoilla SW-Kiuruvedellä<br />
olevissa kapeissa NW-SE-suuntaisissa vyöhykkeissä kivilaji on pyrokseenirikasta<br />
sarvivälkegabroa tai gabrodioriittia, joka monessa<br />
kohden vaihtuu pyrokseenidioriitiksi . Vaikkakin kivilajit esiytyvät<br />
graniittigneissialueella, muistuttavat ne kaikin puolin botnialaisen<br />
alueen gabroj a j a selostetaan ne sen takia näiden yhteydessä .<br />
Kalliojärven NW-puolella olevan Patamäen-Ruokomäen vyöhykkeen<br />
kivilaji on jokseenkin tummanharmaata, keski- tai hiukan .<br />
karkearakeista diopsiidi-sarvivälkegabroa, jonka aineksina on plagioklaasia<br />
An 42An 47 , diopsiidia, sarvivälkettä ja biotiittia sekä hiukan<br />
kvartsia, rombista pyrokseenia ja malmirakeita . Pyrokseenirakeet<br />
ovat reunoiltaan muuttuneet sarvivälkkeeksi ; biotiittilevyt esiytyvät<br />
niitten ja plagioklaasirakeiden rajoilla, missä ne ovat kasvaneet yhteen<br />
kvartsirakeiden ja sarvivälkesälöjen kanssa . Makroskooppisesti<br />
sarvivälke, pyrokseeni ja kiille esiytyvät kivilajissa tasaisesti jakautuneina<br />
tummina täplinä. Rakenne on massamainen tai heikosti<br />
rinnakkaisrakenteinen .<br />
Kalliojärven SE-puolella kivilaji on karkearakeista sarvivälkegabrodioriittia,<br />
johon plagioklaasi ja kvartsi muodostavat vaaleanharmaita<br />
tai punertavia raerykelmiä .<br />
Suolammen eteläpuolella olevassa monihaaraisessa alueessa vallitsee<br />
kellertävän tummanharmaa pyrokseenigabro . Suolammen<br />
talon SW-puolella vaihtelee karkearakeinen gabro ja hienorakeinen<br />
diabaasi keskenään . Kivilajeissa on runsaasti malmirakeita . Noin<br />
2 km Suolammen S-puolella on gabron j a keskirakeisen sarvivälkedioriitin<br />
eruptiivibreksiaa, jossa gabro eriytyy suurehkoina dioriittisuonien<br />
lävistäminä murtokappaleina . Alueen S-päässä, Ikosenmäen<br />
NW-rinteessä, on hyvin muuttunutta dioriittia (ainekset : plagioklaasi,<br />
sarvivälke, diopsiidi, biotiitti, kloriitti, kvartsi, apatiitti ja malmirakeet)<br />
.<br />
Seudun gabrodioriitit muodostavat pahkumaisia juonia graniittigneissiin<br />
; niitä lävistävät vuorostaan ruskeanharmaa pyrokseenidioriitti<br />
ja -granodioriitti, punertava graniittiapliitti ja pegmatiitti .<br />
Murrokkomäen S-päässä olevassa pienessä kalliossa on porfyyrimaista<br />
pyrokseenidioriittia, joka sisältää lukuisia hienorakeisia tummia<br />
murtokappaleita . Nämä ovat kokoumukseltaan jokseenkin samanlaatuisia<br />
kuin lävistävä karkearakeisempi dioriitti . Viimemainitussa<br />
plagioklaasi (An 32An 38) muodostaa suurehkoja vyöhyke-<br />
102-31<br />
1 05<br />
14
1 0 6<br />
Takenteisia rakeita, joissa on paikoin antipertiittisiä mikrokliiniläikkiä;<br />
murtokappaleissa on rakenne autallotriomor<strong>fi</strong>nen . Kummassakin<br />
kivilajissa diopsiidi esiytyy pyöristyneinä rakeina, jotka ovat<br />
muiden tummien ainesten kanssa tasan jakautuneet kivilajimassaan .<br />
Pienempiä gabroesiytymiä on Nivalassa, Toholammella<br />
ja Reisjärvellä . Tummaa o<strong>fi</strong>ittirakenteista diabaasia on<br />
Rautojan W-puolella, Nivalan kirkolta NNW päin . Jakoistenkalliossa<br />
Nivalan ja Sievin rajalla on karkearakeista gabroa, jota turmaliininpitoiset<br />
kvartsi- ja pegmatiittisuonet lävistävät paikoin . Kinareenkallioissa,<br />
lasketun Haarajärven S-puolella (kartta-alueen länsirajalla)<br />
Toholammella, tavataan hieno- tai keskirakeista sarvivälkegabroa .<br />
Reisjärvellä on lasketun Kalajanjärven SE-rannalla olevassa<br />
lahdessa kahdessa kalliossa pieni- tai karkearakeista gabroa, jossa on<br />
pieniä pyriitti- ja kuparikiisurakeita . Pienirakeinen kivilaji on sarvivälkediabaasia<br />
; sen ainekset ovat plagioklaasi An 65 , jokseenkin väritön<br />
ruskeahko sarvivälke (c : y = 18°, y-a = 0 .031, opt . luonne -),<br />
biotiitti, malmirakeet j a apatiitti . Sarvivälke muodostaa leveäsälöisiä<br />
ryhmiä plagioklaasikiteiden väliin . Reisj ärven E-osassa on karkearakeista<br />
gabroa Valkiaisen W-puolella ja Partasen E-puolella .<br />
)1ORIITTIA JA KVARTSIDIORIITTIA .<br />
Alueen dioriitit esiytyvät samoilla seuduilla kuin gabrokivilajit<br />
ja ovat useimmiten läheisessä yhteydessä näitten kanssa . Kiuruveden<br />
gabrodioriitit, joista edellisen luvun lopussa mainittiin, edustavat<br />
esim . gabrojen ja dioriittien välimuotoa . Dioriittien pääainekset ovat<br />
plagioklaasi An 2 An 35 , biotiitti, sarvivälke ja kvartsi ; lisäaineksina<br />
on ilmeniittiä, titaniittia (leukokseenia), magnetiittia ja apatiittia ;<br />
muuttumistuloksina on epidoottia, serisiittiä ja kloriittia . Kvartsimäärä<br />
vaihtelee sangen paljon ; se on varsinaisissa dioriiteissa pienin<br />
ja kvartsidioriiteissä suurin lähestyen usein plagioklaasin määrää .<br />
Samoin vaihtelee biotiitin ja sarvivälkkeen keskinäinen määrä,<br />
mutta on kuitenkin useimmissa tapauksissa likimmiten yhtäsuuri .<br />
Pyrokseenidioriiteissa on sarvivälkkeen sijasta diopsiidia .<br />
Dioriitteihin luetaan tässä Nigglin mukaan ne kalkkialkaalisarjan<br />
kivilajit, joissa alk-luku vaihtelee 10-20, si vaihdellessa n .<br />
140-220 . K 20 : (K 20 + Na 2 0) eli k on noin 0 .20-0 .40 . Kalimaasälpää<br />
on siis varsinaisissa dioriiteissa yleensä vähän ja runsaimmin<br />
vain välimuodoissa, jotka lähestyvät mikrokliinigranodioriitteja .<br />
Kartta-alueen NW-osassa Saloisissa, Pyhäjoella, Mersjärvellä,<br />
Alavieskassa ja W-Oulaisissa dioriitit ovat yleensä epähomogeenisiä,<br />
pienirakeisia, tummanharmaita-harmaita kivilajeja, joissa on sul-
107<br />
keumina plagioklaasigneissejä, metamor<strong>fi</strong>sia gabroja, am<strong>fi</strong>boliittejä,<br />
uraliitti- ja plagioklaasiporfyriittejä, ja joita granodioriitti- ja mikrokliinigraniittisuonet<br />
lävistävät . Ne ovat milloin massamaisia, milloin<br />
puristusliuskeisia tai juovikkaita happamampien erittymien tai<br />
intrusioiden takia .<br />
Saloisten ja Polusjärven välisellä seudulla Pyhäjoella on laajoilla<br />
aloilla vallitsevana kivilajityyppinä hienorakeinen liuskeinen<br />
dioriitti, jota punainen mikrokliinigraniitti paikoin lävistää . Kivilaji<br />
on uudestikiteytymisen takia saanut granoblastisen rakenteen .<br />
Ainekset ovat oligoklaasi An 30 , kvartsi, vihreä sarvivälke, biotiitti,<br />
apatiitti, titaniitti, ilmeniitti ja epidootti . Raesuuruus on keskimäärin<br />
0 .2-0 .5 mm . Plagioklaasirakeet ovat epäselvästi hammaslaitaisia;<br />
sarvivälke muodostaa kapeita sälöjä, jotka ovat yhtäsuurien<br />
biotiittisuomujen kanssa kasautuneet hajallisiksi rykelmiksi<br />
vaaleampien ainesten väliin .<br />
Pyhäjoen alajuoksun varrella Oulaisissa ja Merijärvellä esiytyvät<br />
dioriittiset kivilajit ovat k v a r t s i d i o r i i t t e j a . Ne ovat<br />
yleensä pienirakeisia, selvästi puristusliuskeisia j a muodostavat kerrosten<br />
suuntaisia konkordanttisia intrusioita seudun plagioklaasigneisseihin,<br />
joista ne sisältävät lukuisia epäselvästi rajoittuneita<br />
(resorboituneita) murtokappaleita . Kivilajeja lävistävät sekä tasarakeinen<br />
että porfyyrinen graniitti ja näitä taas vuorostaan pegmatiittijuonet<br />
. Plagioklaasin anortiitinpitoisuus vaihtelee dioriiteissa<br />
An30An 35 ; sekä albiitti- että perikliinikaksoismuodostus on plagioklaasirakeissa<br />
näkyvissä .<br />
Hyvin liuskeisissa dioriiteissa, joita tavataan esim . n . 2 3 km<br />
Pyhäjoen SW-puolella Oulaisten ja Merijärven rajalla, sarvivälkesälöt<br />
ja biotiittisuomut ovat kasautuneet liuskeisuuden suuntaisiksi<br />
läikiksi tai juoviksi . Monisärmäiset, hammaslaitaiset oligoklaasirakeetkin<br />
ovat näissä venyneet samaan suuntaan. Vähemmin puristuneissa,<br />
esim . Simunanniemen SE-puolella W-Oulaisissa, oligoklaasi<br />
muodostaa paikoin 2-4 mm suuruisia taulunmuotoisia hajarakeita,<br />
jotka kuitenkin ovat järjestyneet makroskooppisesti selvästi<br />
näkyvän rinnakkaisrakenteisuuden suuntaan . Apatiitti on ensimmäiseksi<br />
kiteytynyt mineraali ; se esiytyy esim . idiomor<strong>fi</strong>sina rakeina<br />
leukokseenirenkaitten ympäröimissä ilmeniittiläikissä . Korkeakosken<br />
j a Kortteen W-puolella W-Oulaisissa olevia, verrattain emäksisiä<br />
dioriittimaisia kivilajeja voidaan pitää gabrojen ja hornblendiittien<br />
happamampina differentiatioina ; ne vaihtuvat nimittäin näiksi<br />
plagioklaasinpitoisuuden vähentyessä .<br />
Merijärvellä on puristusliuskeisia dioriitteja Viirelän N-puolella,<br />
\ -ahvamaan S-puolella, Salmelan tienoilla (4-5 km kirkolta SE) ja
1 08<br />
Pyhälän S-puolella (n . 5 km kirkolta N) . Kivilajin pääaineksina on<br />
plagioklaasia An 3 ö An 35 j a sarvivälkettä sekä hiukan biotiittia ja,<br />
kvartsia ; lisäaineksina on ilmeniittiä, titaniittia, apatiittia ja pieniä<br />
z i r k o o n i-rakeita, joita havaittiin useissa hijeissä . Salmelan kohdalla<br />
kivilaji on m i g m a t i i t t i m a i s t a ; siinä on linsseiksi tai<br />
kiemurteleviksi juoviksi venyneitä, sekä uraliittista sarvivälkettä<br />
sisältäviä että liuskemaisia fragmentteja ja eri suuntiin kulkevia<br />
harmaita granodioriittisuonia . Rapautuneilla kalliopinnoilla näkyvät<br />
poimuttuneet uraliittirikkaat juovat selvästi . Nämä eroavat<br />
dioriittisista osista siinä, että niissä on vähemmän kvartsia, plagioklaasi<br />
on An-rikkaampaa (An 35 ) ja sarvivälke muodostaa lähes 5 mm<br />
pitkiä ja 2 3 mm leveitä hajarakeita .<br />
Migmatiittistä kivilajia tavataan yleensä sarvivälkegranodioriittialueiden<br />
rajoilla, esim . 5 km Merijärven kirkolta S päin . Kivilajin<br />
vaaleissa juovissa on täällä runsaasti vihreänharmaata oligoklaasia,<br />
tummissa osissa havaittiin pieniä granaatteja .<br />
Alavieskan E-osassa dioriitit ovat samanlaatuisia kuin Merijärvellä<br />
. Ne ovat pienirakeisia ja liuskeisia ; plagioklaasi on oligoklaasia<br />
An 25-An 32 ja sarvivälke tavallista pleokroiittista sarvivälkettä<br />
(kellertävää-sinivihreää) . Sarvivälkegranodioriitin rajalla Someron<br />
talon S-puolella kivilaji sisältää jonkunverran mikrokliinia .<br />
Oligoklaasirakeet ovat keskeltä saussuriittiutuneita ja sarvivälke<br />
muodostaa 2 3 mm pituisia, reunoiltaan kvartsi- ja plagioklaasirakeiden<br />
kanssa yhteenkasvaneita sälöjä, jotka ovat paikoin keskeltä<br />
vaaleampia pyrokseenijäännösten takia . Nämä ovat c-akselin suuntaan<br />
kasvaneet yhteen sarvivälkkeen kanssa .<br />
Ylivieskan 1\T-osassa olevat dioriitit liittyvät Alavieskan kvartsidioriitteihin<br />
. SE päin ne rajoittuvat uraliitti-plagioklaasiporfyriitteihin,<br />
joitten pohjamassaa esim . pitäjänrajalla Someron ja Hautamäen<br />
välillä esiytyvä hieno-pienirakeinen dioriitti kokoumukseltaan<br />
hyvin paljon muistuttaa . Ne ovat siis tästä päättäen peräisin<br />
samasta magmasta, vaikka pintaeffusiivi on aikaisemmin jähmettynyt<br />
kuin syväkivilaji ja saattaa siis esiytyä murtokappaleina jälkimäisessä .<br />
Noin 0 .5 km Kekanjärven S-puolella N-Ylivieskassa kvartsidioriitti<br />
on massamaista ja kokoumukseltaan emäksisempää kuin<br />
edellä mainituissa vyöhykkeissä . Ainekset ovat plagioklaasi Ansa<br />
-An 45 , kvartsi, biotiitti, sarvivälke, titaniitti (leukokseeni), ilmeniitti,<br />
apatiitti ja epidootti . Plagioklaasi muodostaa taulunmuotoisia<br />
vyöhykerakenteisia kiteitä (valonsammutus reunoilla _I - MP 18°<br />
= An 35 , keskellä 26° = An 45 ), biotiitti ja sarvivälke täpliä, joihin<br />
malmirakeet ovat tavallisesti sijoittuneet . Kivilaji lähestyy laadultaan<br />
kvartsigabroja .
10 9<br />
Latvalankalliot, n . 2 km Latvakoskelta NW päin ja n . 5 km Ylivieskan<br />
kirkolta SSE, ovat hyvin puristusliuskeista k v a r t s id<br />
i o r i i t t i p o r f y r i i t t i ä, joka on laadultaan gneissimäistä ja<br />
sisältää paikoin liuskemurtokappaleita . Ainekset ovat oligoklaasi,<br />
kvartsi, vaalea sarvivälke, biotiitti, kloriitti (penniini), epidootti, titaniitti<br />
ja apatiitti . Näistä oligoklaasi ja kvartsi esiytyvät linssimäisiksi<br />
raerykelmiksi litistyneinä hajarakeina . Oligoklaasirakeet ovat<br />
hyvin muuttuneita, serisiittiutuneita ja zoisiittiutuneita . Kvartsirakeilla<br />
on lujasti unduloiva valonsammutus . Pohjamassa on hienorakeista<br />
vaaleitten ja tummien ainesten seosta . Liuskeisuussuuntaan<br />
lävistävät kivilajia luisupinnat ja ruhjeraot, joita penniini, vaalea<br />
sarvivälke ja muodoton epidootti täyttävät . Penniinisuomuryhmissä<br />
on paikoin ruskeita biotiittiläikkiä . Poikittaisia hienoja rakoja täyttää<br />
epidootti . Kivilaji on siis lujasti d y n a m o ni e t a m o r f o s o itunutta<br />
.<br />
Haapajärven SE-puolella olevassa vyöhykkeessä Haapavedellä<br />
kivilaji on pieni keskirakeista, rinnakkaisrakenteista tai massamaista<br />
kvartsidioriittia . Kivilaji on jokseenkin sarvivälkerikasta ;<br />
ainekset ovat plagioklaasi An 35 An 40 , vihreä sarvivälke, biotiitti,<br />
mikrokliini, epidootti ja kloriitti, sekä lisäaineksina apatiitti, ilmeniitti,<br />
titaniitti j a kiisurakeet . Plagioklaasi esiytyy paikoin pieninä<br />
hajarakeina, jotka ovat taulunmuotoisia ja vyöhykerakenteisia . Sen<br />
muuttumistuloksena on jokseenkin lujasti kahtaistaitteista epidoottia<br />
(kliinozoisiittia) . Apatiittia on kivilajissa yleensä runsaasti .<br />
Samanlaatuista dioriittia on pienillä aloilla Pienen ja Ison Vatjusjärven<br />
itäpuolella, Haapaveden kirkonkylästä etelään . Lisäaineksien<br />
joukossa näkee kivilajissa titaniitti- ja zirkoonirakeita, joita pleokroiittiset<br />
kehät ympäröivät siellä, missä ne ovat kasvaneet biotiittisarvivälkerykelmien<br />
sisään .<br />
Haapaveden S-osassa Mäkikankaan tienoilla olevan vyöhykkeen<br />
kivilaji on pieni- ja tasarakeista, tyypillistä dioriittia . Tällaista<br />
verrattain puhdasta tummanharmaata dioriittia on esim . n. 3 km<br />
Mäkikankaan SE-puolella Karsikaskylässä . Se halkeilee vaakasuoria<br />
rakoja myöten 0 .5 m paksuiksi lohkareiksi ja sitä on käytetty rakennuskivenä<br />
. Gneissi- ja leptiittialueiden rajoilla on dioriitissa sitävastoin<br />
lukuisina murtokappaleina näitä kivilajeja . Sulkeumat esiytyvät<br />
kivilajissa tummina läikkinä tai juovina . Lävistävinä suonina<br />
on dioriitissa paikoin vaaleata graniittiapliittia .<br />
Dioriitin suhteista Haapaveden karkearakeiseen porfyyrimäiseen<br />
graniittiin mainittakoon, että tämä esim . kirkonkylän N-puolella<br />
sisältää fragmentteina granodioriittiporfyyriä ja tummaa kvartsidioriittiporfyriittiä<br />
. Laukkalan NE- j a ENE- sekä Pirnesj ärven W-
1 10<br />
puolella NW-Haapavedellä esiytyviä dioriittejä lävistää samantyyppinen<br />
karkearakeinen graniitti . Dioriitin ja gneissigraniitin rajasuhteista<br />
ei ole suoranaisia havaintoja, vaan kivilajit näkyvät rajoilla<br />
vaihtuvan toisiinsa .<br />
Kärsämäen pitäjän N-osassa gabroalueen jatkona olevassa vyöhykkeessä<br />
dioriitti on pieni-keskirakeista kvartsidioriittia, joka on<br />
monessa kohden liuskeista ja gneissimäistä . Sitä lävistävät porfyyri<br />
graniitin rajoilla punertava porfyyrigraniitti, graniittiporfyyri ja vaalea<br />
apliitti .<br />
Pyhäjärvellä on laaja kvartsidioriittialue Komujärven SE-puolella,<br />
mistä se ulottuu SE päin Niinimäelle Kiuruveden pitäjään . Kivilaji<br />
on massamaista tai rinnakkaisrakenteista ja liuskeista . Massa<br />
maista keskirakeista kvartsidioriittia on Soijinmäessä ja Lintumäessä<br />
Komujärven S-puolella . Pääainekset ovat plagioklaasi An 32, kvartsi,<br />
sarvivälke ja biotiitti . Kivilaji on selvään puristunutta ; taulunmuo<br />
toiset plagioklaasikiteet ovat ruhjoutuneita, ja ruhjerakoja täyttävät<br />
hienorakeinen kvartsi, epidootti, biotiitti ja kloriitti . Dioriittia<br />
lävistää seudun karkearakeinen porfyyrigraniitti ja paikoin punainen<br />
muskoviitinpitoinen pegmatiitti, joka näkyy olevan nuorempi .<br />
Lintumäen talon NE-puolella on nimittäin suurehkoja kallioita, joissa .<br />
dioriittia lävistää mustanharmaa h i e n o r a k e i n e n m e t a -<br />
g a b r o jyrkkine r a j o i n e e n (vertaa postbotnialaisia juonikivilajia)<br />
; tätä lävistää vuorostaan punainen pegmatiittigraniitti<br />
kapeina suonina .<br />
Liuskeista dioriittia on Karvosenmäessä ja Lintuniemellä Komujärven<br />
SE-puolella sekä Säärimäessä Niinimäen E-puolella Kiuruvedellä<br />
. Se on viimemainitulla paikalla hienorakeista, hyvin liuskeista<br />
ja sisältää pieniä porfyyrisiä plagioklaasirakeita . Tätä<br />
kvartsidioriittiporfyriittiä lävistää pienirakeinen<br />
punertava graniitti monta metriä leveinä juonina .<br />
Pyhäjärven pitäjän E-osassa on maantien varrella, n . 5 km Kuusenmäeltä<br />
NNE (Äyhynmäellä ja Liittovuoren E-osassa), seudun liuskeisen<br />
postbotnialaisen graniitin j a leptiittivyöhykkeen välillä kapea<br />
dioriittivyöhyke . Kivilaji on pieni-keskirakeista biotiitti-kvartsidioriittia,<br />
joka vaihtuu W päin granodioriitiksi ja graniitiksi . Leptiittivyöhykkeen<br />
rajalla (E päin) dioriitti sisältää leptiittimurtokappaleita<br />
ja kumpaakin kivilajia lävistävät punaiset pegmatiitti ja<br />
apliittisuonet .<br />
Sievin pitäjän E-osassa ja Nivalan rajalla vallitsevat laajahkolla<br />
alueella metamor<strong>fi</strong>set dioriittiset kivilajit . Ne ovat vihreähkön<br />
tummanharmaita, hieno-keskirakeisia, sarvivälke- ja biotiittirikkaita,<br />
ja vaihtuvat monessa kohden gabrodioriiteiksi . Nivalan ra-
1 1 1<br />
j alla lävistää pieniporfyyrinen dioriitti seudun kiille- j a plagioklaasigneissejä<br />
ja muodostaa näiden kanssa d i o r i i t t i s i a m i g m at<br />
i i t t e j a, joita vaaleanpunainen graniittiapliitti sitäpaitsi lävistää .<br />
Sulkeumina on dioriiteissa siellä täällä uraliitti- ja plagioklaasiporfyriittej<br />
ä .<br />
P y r o k s e e n i d i o r i i t t i a . Paitsi graniittigneissialueella<br />
Sonkajärven SE-puolella Sonkajärvellä esiytyvää ja ennen selostettua<br />
pyrokseenidioriittia on samanlaatuista kivilajia tavattu Reisjärvellä<br />
Reisjärven N-puolella (Kiljanjärven E-puolella) . Kivilaji on jokseenkin<br />
karkearakeista, tummaa ja porfyyrimäistä . Pää-aineksina on<br />
plagioklaasia An 35 , diopsiidia ja hiukan mikrokliinia antipertiittisinä<br />
läikkinä plagioklaasissa ; sitäpaitsi se sisältää vähän kvartsia, biotiittia,<br />
kloriittia, apatiittia ja malmirakeita (magnetiittia) . Diopsiidi<br />
on makroskooppisesti kellertävän tai ruskeahkon tummanharmaata ;<br />
hijeessä se näkyy muodostavan plagioklaasirakeiden väliin lähes<br />
2-3 mm pituisia repaleisia raerykelmiä, joissa on sisäänkasvaneita<br />
malmi- ja apatiittirakeita . Malmirakeet ovat kuitenkin useimmiten<br />
säännöttömän muotoisia ja niitä ympäröi niihin kiinnikasvanut<br />
vihreä pleokroiittinen kloriitti ja ruskea biotiitti, jotka esiytyvät<br />
täplinä diopsiidirakeiden reunoilla. Kloriittia ja biotiittia tavataan<br />
siis vain malmirakeiden yhteydessä diopsiidi- ja plagioklaasirakeitten<br />
välillä .<br />
TASARAKEISIA GRANODIORIITTEJA .<br />
Sarvivälkegranodioriitteja . Oulaisten pitäjän Sja<br />
SW-osissa, Pyhäjoen ja Saloisten E-, Merijärven SE- ja Alavieskan<br />
NE-osissa tavataan laajoilla aloilla kivilajia, jota voidaan kutsua<br />
mikrokliini-sarvivälkegranodioriitiksi . Kivilaji<br />
on keskirakeista, punertavanharmaata tai harmaata . Se on<br />
milloin massamaista, milloin juovikasta ja kokoumukseltaan jokseenkin<br />
vaihtelevaa siihen sulkeutuneitten ja osaksi sulautuneitten emäksisten<br />
ja gneissimäisten murtokappaleitten takia . Ainekset ovat oligo<br />
klaasi (tavallisesti An 20An 30 ), mikrokliini, kvartsi, biotiitti ja sarvivälke;<br />
lisä-aineksena on kivilajissa titaanirautamalmia, titaniittia,<br />
leukokseenia, apatiittia ja zirkoonia ; muuttumistuloksina serisiittiä,<br />
kloriittia ja epidoottia . Rakenne on usein heikosti porfyyrinen .<br />
Oligoklaasi muodostaa särmikkäitä taulunmuot-)isia tai lyhyitä pilarinmuotoisia<br />
kiteitä, jotka ovat usein vyöhykerakenteisia ja saussuriittiutuneita<br />
. Mikrokliini on ristikkorakenteista, tavallisesti pertiittistä,<br />
ja esiytyy allotriomor<strong>fi</strong>sena plagioklaasia vastaan . Se sisältää usein<br />
pieniä oligoklaasiläikkiä . Sitä tavataan sitäpaitsi antipertiittisinä<br />
läikkinä oligoklaasissa . Sarvivälke on tavallisesti tummanvihreätä .
1 1 2<br />
Malmirakeet ovat säännöttömän muotoisia ja niitten ympärille ovat<br />
muut värilliset mineraalit kasautuneet . Kvartsi on viimeiseksi kiteytynyt<br />
aines .<br />
Mikrokliini-sarvivälkegranodioriitit lähestyvät kokoumukseltaan<br />
al-, fm- ja c-lukuihin nähden kvartsidioriitteja, alkaalinpitoisuuteensa<br />
nähden (alk 16-24) taas tavallisia granodioriitteja, joiksi ne vaihtuvatkin<br />
. Kalimäärä on jokseenkin suuri (k 0.42-0 .46, poikkeustapauksissa<br />
pienempi) ja si-luku vaihtelee n . 195-260 . Tavallisesti<br />
se on kuitenkin verrattain suuri n . 245-260 .<br />
Oulaisissa mikrokliini-sarvivälkegranodioriitit ulottuvat Vaikonojan<br />
uraliitti- ja plagioklaasiporfyriittialueitten pohjoispuolelta NW<br />
päin Pyhäjoelle yhtyen täällä joen N-puolella olevaan Kastarin-<br />
Honganpuhdon alueeseen . Emäksisten kivilajien rajoilla granodioriitti<br />
on hienorakeisempaa, sarvivälkerikkaampaa, ja siinä on lukuisina<br />
murtokappaleina erilaisia tummia kivilajeja . Erittäin runsaasti nähtiin<br />
niitä Kankaanpään S-puolella, n . 2 .5 km Räsyltä SSE päin .<br />
Täällä oli granodioriitissa m . m . suurehko konglomeraattimurtokappale<br />
. Granodioriittia lävistävät paikoin suonina porfyyrigraniitti ja<br />
vaalea graniittiapliitti . Muuten se vaihtelee laadultaan sangen paljon<br />
; se on milloin vaaleampaa, maasälpärikasta, milloin tummempaa,<br />
biotiitti- ja sarvivälkerikasta .<br />
Kastarin ja Honganpuhdon välillä kivilaji vaihtuu jokseenkin<br />
mikrokliiniköyhäksi biotiitti-sarvivälkegranodioriitiksi, joka on paikoin<br />
pieniporfyyristä . Porfyyrisen kivilajimuunnoksen pohjamassa<br />
on tummaa, biotiittirikasta .<br />
Oulaisten mikrokliini-sarvivälkegranodioriiteista on tehty useita<br />
analyysejä, jotka tässä esitetään :<br />
Mikrokliini-sarvivälkegranodioriittia Kaistanmäeltä, S-Oulainen .<br />
Anal . E . Mäkinen :<br />
Si0 2 TiO 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K20 H 20 S :a<br />
60 .os 0 .80 14 .99 0 .18 5 .84 4 .03 5.58 2 .84 3 .56 1 .24 99 .1-4<br />
Mol . luvut : 0 .996 0 .o 1 o 0 .147 0 .oo 1 0 .o81 0 . 1 oo 0 .100 0 .046 0 .038 0 .069<br />
Nigglin luvut: si 193, ti 1 . 9 1 al 28 . 5, fm 35 . 5, c 19. 5, alk 16 . 5 k 0 . 4 5, mg 0 . 5 5, c/<strong>fi</strong>n 0 . 5 5 14<br />
qz = + 27<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Oligoklaasia An 25 44, mikrokliiniä 16, biotiittia 14, sarvivälkettä 14,<br />
kvartsia 12 % .<br />
Mikrokliini-sarvivälkegranodioriittia n . 0 .5 km W päin Kosken<br />
talosta, N-Oulainen . Anal . E. Mäkinen :
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 203 FeO MgO CaO Na 20 K 20 H 2 O S :a<br />
;) 64 .58 0 .60 15 .61 0 .28 5 .02 1 .so 4 .06 3 .15 4 .12 0 .60 99.82<br />
3101 . luvut : 1 .071 0 .008 0 .153 0 .002 0 .070 0 .045 0.072 0 .051 0 .044 0 .033<br />
Xigglin luvut : si 245, ti 1 . s 1 al 35, <strong>fi</strong>n 27, c 16 . s, alk 21 .5 ~ k 0 . 46, mg 0 . 38, c/fm 0 . 61 1 4<br />
qz = + 59<br />
Mineraalikokoumus :<br />
113<br />
Oligoklaasia An 25 40, mikrokliiniä 19, sarvivälkettä 19, kvartsia 16,<br />
biotiittia 6 % .<br />
Biotiittigranodioriittia n . 1 .5 km Kastarista NE päin, W-Oulainen.<br />
Anal . E . Mäkinen :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K 20 H 20 S:a<br />
0, 0 65 .48 0 .40 17 .19 0 .41 2 . so 2 . 25 3 .76 4 .22 1 .53 1 .26 99 .30<br />
1101 . luvut: 1 .086 0 .*005 0 .168 0 .003 0 .039 0 .056 0 .067 0 .068 0 .016 0 .070<br />
Nigglin luvut : si 259, ti 1 . 2 1 al 40, fm 24, c 16, alk 20 1 k 0. 19, mg 0 . 5 5, c/fm 0.6 6 14<br />
qz = + 79<br />
M.ineraalikokoumus :<br />
Oligoklaasia An28 51 . 3, kvartsia 26, biotiittia 10, kloriittia 5, mikrokliinia<br />
3, sarvivälkettä 3, titaniittia 1, malmia 0 . 7 % .<br />
Mikrokliinigranodioriittia n . 3 km Räsyllä SW päin, SW-Oulainen<br />
. Anal . E . Mäkinen .<br />
1<br />
1, 1<br />
,<br />
Si0 2<br />
66 .12<br />
Ti0 2<br />
1 .00<br />
A1 20 3<br />
15 .o6<br />
Fe 20 3<br />
0 .64<br />
FeO<br />
3 .95<br />
Mg0<br />
1 .72<br />
Cao<br />
3 .76<br />
Na 20<br />
3 .51<br />
K20<br />
3 .85<br />
1120<br />
0 .71<br />
S :a<br />
100 .s2<br />
MOI . luvut (<br />
:<br />
Nigglinluvut :<br />
1 .097 0 .013<br />
si 261, ti 3 .1<br />
0 .147<br />
al 35,<br />
0 .004 0 .055 0 .043 0 .067 0 .057 0 .041<br />
fm 25 . 5, c 16, alk 23 .5 k 0 .42, mg 0 .41,<br />
0 .039<br />
c/fm 0 .63! 4<br />
qz = + 67<br />
Mineraalikokoulnus :<br />
Oligoklaasia An 20 44, kvartsia 21, mikrokliinia 17, biotiittia 11, sarvivulkettä<br />
7 % .<br />
Analyysit ovat järjestetyt nousevan si-luvun mukaan . Dioriitteja<br />
lähenee kokoumukseltaan enimmin Kaistanmäen kivilaji, jonka<br />
si-luku on pieni, fm- ja c-luvut suuremmat ja al- ja alk-luvut pienemmät<br />
kuin muitten . Kivilajin mikrokliininpitoisuus on kuitenkin<br />
suuri . Kastarin kivilaji lähenee taas kvartsidioriitteja . Toisissa<br />
mikrokliininpitoisuus on suuri ja ne edustavat varsinaista tyyppiä .<br />
Kosken talon W-puolella esiytyvä mikrokliinigranodioriitti on porfyyrigraniittialueella<br />
gabrovyöhykkeiden välillä ja on todennäköisesti<br />
syntynyt gabron assimiloitumisesta porfyyrigraniittiin (Mäkinen) .<br />
Vaikka porfyyrigraniitin ja granodioriittien raja Oulaisissa yleensä on<br />
jyrkkä, ovat tämänlaatuiset gabron ja porfyyrigraniitin välimuodot<br />
juuri näissä seuduin hyvin tavallisia (vertaa s . 94) .<br />
102 31 15
1 1 4<br />
Pyhäjoen ja Saloisten pitäjien mikrokliini-sarvivälkegranodioriitit<br />
ovat aivan samanlaatuisia kuin Oulaisten pitäjän . Kivilaji on<br />
yleensä rinnakkaisrakenteista, paikoin liuskeistakin . Aineksista oligoklaasi<br />
ja mikrokliini muodostavat 3-4 mm suuruisia taulunmuotoisia<br />
kiteitä, mikrokliini sitäpaitsi paikotellen lähes 8 mm suuria punertavia<br />
hajarakeita . Oligoklaasin An-pitoisuus vaihtelee An27 An30 .<br />
Biotiittia ja sarvivälkettä on kivilajissa usein melkein yhtä paljon<br />
(esim . Polusjärven kylän E-osassa Poikkeusjärven W-puolella) ja ne<br />
muodostavat siihen rinnakkain järjestyneitä pieniä tummia täpliä .<br />
Hijeessä näkee sarvivälkesälöjen sisässä joskus vaaleita, monokliinisen<br />
pyrokseenin jäännöksiä . Biotiitti ja sarvivälkerykelmät ovat<br />
muuten hyvin repaleisia ja niitten yhteydessä on runsaasti selvään<br />
kiteistä rautarikasta epidoottia (esim . Kauniskankaan talon E-puolella<br />
olevassa kivilajissa) . Apatiittia ja titaniittia on melkein yhtäpaljon<br />
.<br />
Seudun metamor<strong>fi</strong>sten dioriittien rajoilla on granodioriitissa juovikkaisuuden<br />
suuntaisia gneissimäisiä murtokappaleita . Kivilajin<br />
juovikkuus johtuukin nähtävästi näitten assimiloitumisesta . Granodioriittia<br />
lävistää hienorakeinen punainen apliitti ja karkearakeinen<br />
pegmatiitti niin hyvin juovikkaisuuden suuntaisina kuin eri<br />
suuntiin risteilevinä poikittaisjuonina, joitten leveys vaihtelee muutamasta<br />
sentistä kymmeniin metriin . Huomattavaa on, että nämä<br />
juonikivilajit ovat aivan samoja kuin ne, jotka lävistävät seudun<br />
porfyyrigraniittia Polusjärven S- ja SW-puolella, ja siis mikrokliinigraniitteihin<br />
kuuluvia .<br />
Merijärven ja Alavieskan sarvivälkegranodioriitit ovat pieni- tai<br />
keskirakeisia ja ylimalkaan sarvivälkerikkaita . Väri vaihtelee punertavanharmaasta<br />
tummanharmaaseen . Paikotellen, esim . Kinturinkalliossa<br />
Saarilammen SE-puolella S-Merijärvellä, kivilaji on jokseenkin<br />
kvartsiköyhää (n . 5 % kvartsia) . Mineraalirakeet ovat yleensä<br />
pyöristyneitä, sarvivälkesälöt repaleisia ja suurehkoissa sälörykelmissä<br />
näkee siellä täällä värittömän monokliinisen pyrokseenin jäännöksiä<br />
. Kivilajia lävistää epäselvästi rajoittuneina juonina heikosti<br />
porfyyrinen graniitti .<br />
Ylivieskassa on heikosti porfyyrisiä mikrokliini-sarvivälkegranodioriitteja<br />
juonina liuskeissa ja liuskevyöhykkeiden rajoilla, esim .<br />
rautatieleikkauksissa aseman SW-puolella . Kivilaji on harmaata,<br />
keskirakeista ja yleensä lujasti puristunutta (liuskeista) . Ainekset<br />
ovat antipertiittinen oligoklaasi (n . An 25 ), kvartsi, mikrokliini, biotiitti,<br />
sarvivälke, apatiitti, titaniitti, zirkooni, epidootti ja kloriitti .<br />
Oligoklaasi muodostaa kivilajin hienorakeiseen pohjamassaan 2-4<br />
mm suuruisia taulunmuotoisia kiteitä, joissa on lukuisia pieniä mikro-
1 15<br />
kliiniläikkiä . Nämä ovat ristikkorakenteisia . Sarvivälke muodostaa<br />
0 .5-2 mm pituisia repaleisia sälöjä, joitten sisään on kasvanut kvartsija<br />
maasälpärakeita . Sitä on kivilajissa jokseenkin yhtäpaljon kuin<br />
biotiittia .<br />
Oligoklaasi- ja kvartsirikkaita sarvivälkegraniitteja, jotka muistuttavat<br />
kokoumukseltaan edellä mainittuja, tavataan vielä Marjamaan<br />
talojen tienoilla SE-Ylivieskassa ja Raatekallion aution talon<br />
kohdalla Ylivieskan ja Alavieskan rajalla . Kivilaji on edellisessä paikassa<br />
jokseenkin karkearakeista ja sisältää tasaisesti jakaantuneita<br />
mustia sarvivälkesälöjä ; jälkimmäisessä paikassa kivilaji on rinnakkaisrakenteista<br />
ja sisältää seudun metamor<strong>fi</strong>sen uraliittiporfyriitin<br />
rajalla pitkiä ja kapeita sarvivälkegneissimäisiä sulkeumia, joita graniittisuonet<br />
taajaan lävistävät .<br />
Tuomikosken W-puolella NE-Ylivieskassa on pienellä alalla lujasti<br />
puristunutta porfyyrimäistä granodioriittia, jossa oligoklaasi<br />
(An25An 30 ) ja kvartsi esiytyvät 2-6 mm suuruisina silmäkkeinä .<br />
Kvartsia on kivilajissa vain vähän ; biotiitti ja sarvivälke ovat lujasti<br />
pleokroiittisia ja muodostavat repaleisia rykelmiä, jotka ovat reunoiltaan<br />
kasvaneet yhteen plagioklaasin kanssa . Suuremmissa niistä<br />
on vaalean pyrokseenin jäännöksiä .<br />
Sievin pitäjässä on sarvivälkegranodioriittia n . 2 .5 km Juurikka<br />
järven NW-puolella . Pää-ainekset ovat oligoklaasi, mikrokliini,<br />
kvartsi, tumma sarvivälke ja biotiitti . Sarvivälke muodostaa 1-8<br />
mm pituisia leveitä sälöjä, jotka esiytyvät kivilajissa joko yksitellen<br />
pieninä pilkkuina tai ovat kasautuneet siihen täpliksi ja juoviksi .<br />
Sellaisia melkein yksinomaan sarvivälkettä olevia kasaumia tavataan<br />
täydellisesti sulautuneitten liuskemurtokappaleitten yhteydessä .<br />
Myllylän kohdalla, n . 5 km Vihannin kirkolta WSW päin, on<br />
samallaista punaista mikrokliini-sarvivälkegranodioriittia kuin Pyhäjoen<br />
pitäjän E-osassa . Näihin kivilajeihin voidaan vielä lukea n . 3<br />
km Humastenjärven E-puolella Siikajoella esiytyvä gneissimäinen<br />
granodioriitti .<br />
Porfyyrigraniittialueiden reunaosissa gneissi- ja graniittigneissialueiden<br />
rajoilla tavataan usein tummia kiille- ja sarvivälkerikkaita<br />
granodioriitteja . Tällaisia on esim . Hautajärven SW-puolella (Läävän<br />
talosta W päin) ja Rakkisen salmen eteläpuolella Rytkyjärven NEosassa<br />
Kiuruvedellä sekä Ison Lammunjärven NW-puolella Piippolassa<br />
. Samaa kivilajia on murtokappaleina porfyyrigraniitissa, mutta<br />
toisilla paikoilla se on läheisessä yhteydessä pyrokseenigranodioriittien<br />
kanssa .<br />
B i o t i i t t i g r a n o d i o r i i t t e j a . Jokseenkin tavallisia<br />
kivilajeja ovat alueella harmaat biotiittigranodioriitit eli oligoklaasi-
1 16<br />
biotiittigraniitit . Nämä eroavat sarvivälkegranodioriiteista oikeastaan<br />
vain siinä, että niissä on biotiittia enemmän kuin sarvivälkettä .<br />
Biotiittimäärä saattaa kuitenkin vaihdella hyvin paljon ja sen vähentyessä<br />
kivilaji vaihtuu biotiittigraniitiksi . Mikrokliinimäärän lisääntyessä<br />
syntyy granodioriitin ja mikrokliinigraniitin välimuoto . Eräissä<br />
granodioriiteissa plagioklaasi on albiittirikasta, ja kivilaji lähestyy<br />
tällöin natrongraniitteja tai -syeniittejä .<br />
Oulaisissa on bioriittigranodioriittia Kankaanpään NE-puolella<br />
(Räsyltä E päin) ja Räsyltä NW päin Hirsikoskelle ulottuvassa vyöhykkeessä<br />
. Kivilaji on pieni- tai keskirakeista ja ylimalkaan rinnakkaisrakenteista<br />
. Se vaihtuu monessa kohden sarvivälkegranodioriitiksi,<br />
paikoin taas hienorakeisiksi, väriltään punertavan harmaiksi<br />
apliittimaisiksi muunnoksiksi, jotka saattavat olla porfyyrimäisiakin .<br />
Gneissien ja leptiittien rajoilla on biotiittirikas tyyppi vallitsevana,<br />
emäksisten kivilajien rajoilla sarvivälkerikas . Oligoklaasin An-pitoisuus<br />
vaihtelee An 15An 25 . Kaikkialla granodioriitti lävistää seudun<br />
leptiittejä ja emäksisiä kivilajeja ja sisältää näistä lukuisia murtokappaleita<br />
. Täten on syntynyt oikeita migmatiittejakin, esim . Kankaanpään<br />
talojen NW-puolella, missä on sekä »vanhempaa» gneissin<br />
ja plagioklaasiporfyriitin seoskivilajia että »nuorempaa» edellisestä ja<br />
sarvivälkegranodioriitista muodostunutta migmatiittia . Kaikkia<br />
näitä lävistää vihdoin alueen porfyyrigraniitti, jossa ne esiytyvät<br />
migmatiittisina murtokappaleina .<br />
Haapaveden pitäjän W-osassa on pieni- tai keskirakeista rinnakkaisrakenteista<br />
granodioriittia 2 3 km Pyöriän S- ja SE-puolella<br />
. Kivilajin ainekset ovat oligoklaasi An 3o , kvartsi, mikrokliini<br />
ja mikrokliinipertiitti, biotiitti ja sarvivälke ; sitäpaitsi on hiukan apatiittia,<br />
zoisiittia ja epidoottia . Plagioklaasi muodostaa jokseenkin<br />
selvästi idiomor<strong>fi</strong>sia, 2-4 mm suuruisia taulunmuotoisia kiteitä,<br />
mikrokliini taas pienempiä pyöreitä rakeita . Näiden rajoilla on paikoin<br />
myrmekiittimuodostuksia, jotka ovat mikrokliinissa pienten<br />
biotiittisuomujen yhteydessä . Maasälpien välit täyttää hienorakeinen<br />
plagioklaasista, kvartsista, kalimaasälvästä ja tummista aineksista<br />
muodostunut ainejoukko . Oligoklaasirakeissa näkyy selvästi<br />
albiitti- ja karlsbaderkaksoismuodostus ja niissä on usein antipertiittisiä<br />
mikrokliiniläikkiä . Sarvivälke muodostaa paikoin lähes 3<br />
mm pitkiä sälöjä .<br />
Samallaista, mutta kokoumukseltaan melkein kvartsidioriittista<br />
kivilajia on n . 3 km Pyöriän E-puolella . Se on puristunutta ja biotiittisuomut<br />
usein selvästi taipuneita .<br />
Kaarlonkalliossa Settijärven E-puolella ja Saarelasta NW päin<br />
järven NW-puolella Haapajärvellä on lujasti puristunutta mikrokliini-
1 17<br />
granodioriittia, jonka pääainekset ovat mikrokliinipertiitti, oligoklaasi,<br />
kvartsi ja ruskea, lujasti pleokroiittinen biotiitti ; lisäaineksena<br />
on ilmeniittirakeita, joita leukokseenirenkaat ympäröivät . Plagioklaasirakeissa<br />
näkyy vyöhykerakennetta ; keskikohta on niissä Anrikkaampi<br />
(An 35 ) kuin reunavyöhyke (An 25 ) . Ne ovat hyvin muuttuneita<br />
ja sisältävät muskoviittia, kloriittia ja epidoottia, ja ovat yleensä<br />
pienempiä kuin mikrokliinirakeet, joitten reunoilla ne esiytyvät<br />
hienorakeisen kvartsin ohella .<br />
Pyhäjärven pitäjän W-osassa on Kuonajärven SE-puolella soikeassa<br />
alueessa, joka idässä rajoittuu Murtomäen, Hoikan ja Ruunalan<br />
leptiitti- ja porfyriittialueeseen, hiukan erilaatuista mikrokliinigranodioriittia<br />
. Kivilaji on puristunutta ja hyvin metamor<strong>fi</strong>sta ; sen<br />
ainekset ovat melkein täydellisesti muuttunut (saussuriittiutunut)<br />
plagioklaasi An 1zAn 18 , mikrokliini, kvartsi, biotiitti, sarvivälke,<br />
epidootti, kloriitti ja serisiitti ; lisä-aineksina on apatiittiä, ilmeniittiä<br />
ja leukokseenia .<br />
Plagioklaasirakeet ovat muuttuneet epidoottia, zoisiittia ja serisiittiä<br />
sisältäväksi ainejoukoksi, ja ovat siis alkuaan olleet An-rikkaampia<br />
; kvartsi muodostaa niiden ja mikrokliiniläikkien väliin<br />
hienorakeisia rykelmiä, joilla on hyvin unduloiva valonsammutus ja<br />
joitten yhteydessä on repaleisia, kvartsin ja maasälpärakeitten kanssa<br />
yhteenkasvaneita kiille- ja sarvivälkeläikkiä .<br />
Tällaista kivilajia on esim . Väätin talon E-puolella . Se on makroskooppisesti<br />
keskirakeista, massamaista ja jokseenkin vaaleanharmaata<br />
. Sitä lävistää hienorakeinen punainen graniittiapliitti<br />
yleensä sangen jyrkkärajaisina juonina . Porfyriittivyöhykkeen rajalla<br />
Hoikankalliossa ja Ruunalan ja Itämäkien välillä kivilaji on<br />
vielä enemmän puristunutta ja liuskeentunutta, ja muistuttaa kokonmukseltaan<br />
kali-natrongraniitteja tai unakiitteja . Plagioklaasi on<br />
täydellisesti zoisiittiutunut ja albiittiutunut (An3An 15 ), kiillettä<br />
ja sarvivälkettä puuttuu, mutta näiden sijasta on penniiniä ja epidoottia<br />
suurehkoina rykelminä plagioklaasi- ja kvartsiläikkien välillä .<br />
Ainekset ovat järjestyneet liuskeisuuden suuntaan ; kvartsin ja epidootin<br />
täyttämät ruhjeraot lävistävät kivilajia .<br />
Tämänlaatuista kivilajia on esim . Hoikankalliossa, jossa sitä<br />
lävistävät lukuisat kvartsisuonet ; se on täällä kosketuksessa tiiviin<br />
tummanharmaan leptiitin kanssa ja granodioriitti näkyy rajalla tunkeutuvan<br />
suonina leptiittiin . Valkiaislammen SE-puolella, n . 1 km<br />
Ruunalasta NW päin, kivilaji on kalirikkaampaa ja pieniporfyyristä .<br />
Pää-aineksena on mikrokliinipertiitti ja sen jälkeen saussuriittiutunut<br />
plagioklaasi, kvartsi, vihreä biotiitti, epidootti, muskoviitti ja<br />
malmirakeet . Epidootti, kvartsi ja kiillemineraalit täyttävät verkko--
1 1 8<br />
maisesti monihaaraisina hienorakeisina juovina maasälvissä ja niiden<br />
välillä olevia rakoja ja ruhjevyöhykkeitä . Mikrokliini esiytyy kivilajissa<br />
lähes 6-8 mm suuruisina hajarakeina ; kivilajin väri on punertavan<br />
harmaa .<br />
Samanlaatuista kivilajia on Kokkokankaalla Särkijärven talon<br />
N-puolella, Pyhäjärveltä n . 10 km NE päin . Omituista on, että kivilajia<br />
lävistävät kaikilla näillä paikoilla halkeamien täytteinä olevat<br />
emäksiset juonet (vert . lukua : postbotnialaisia juonikivilajeja) .<br />
KALI-NATRONSYENIITTIÄ JA UNAKIITTIÄ .<br />
Merijärvellä, Oulaisissa ja Haapavedellä, siis vyöhykkeessä, joka<br />
suunnilleen seuraa Pyhäjoen laaksoa, tavataan siellä täällä kali- ja<br />
natronrikkaita graniittimaisia tai syeniittimäisiä kivilajeja . Näissä<br />
vaihtelee alkali-, kalkki- ja SiO 2 -määrä sangen paljon . Nigglin k- ja<br />
mg-arvojen suhde (ks . unakiittejä) osoittaa kivilajien kuitenkin eroavan<br />
kalkki-alkalisarjan magmoista ja lähestyvän natron-kalisarjan<br />
magmoja . Geologiseen purkaus- ja jähmettymisjärjestykseen nähden<br />
ne ovat hiukan nuorempia kuin kvartsidioriitti ja biotiitti-sarvivälkegranodioriitti,<br />
mutta vanhempia kuin porfyyrigraniitti, pyrokseenigraniitti<br />
ja mikrokliinigraniitti . Ne esiytyvätkin usein näiden kivilajiryhmien<br />
välillä ja rajoilla .<br />
Syeniittigraniittia ja kali-natron .syeniitt<br />
i ä . Merijärven pitäjän NE-osassa on Pahkasalon tien varrella liuskeista,<br />
pieni- tai keskirakeista mikrokliini-kvartsisyeniittiä . Tämän<br />
ainekset ovat mikrokliini ja mikrokliinipertiitti, oligoklaasialbiitti<br />
An 12 , kvartsi, sarvivälke, biotiitti ja hematiitti . Maasälpä- ja kvartsirakeet<br />
ovat särkyneet pieniksi monisärmäisiksi rakeiksi (0 .1-0.4 mm<br />
suuruisia) . Plagioklaasi on punaisenruskeata siihen erittyneen hienon<br />
hematiittiaineksen takia . Samoin biotiitti ja sarvivälkekin ovat hyvin<br />
tummia ja melkein läpinäkymättömiä hematiittihiukkasten takia .<br />
Ainoastaan mikrokliini on puhtaampaa, läpinäkyvää . Sarvivälke<br />
muodostaa rinnakkaisia täpliä tai lyhyitä juovia ja kvartsi paikoin<br />
liuskeisuuden suuntaisia läikkiä tummaan, ruskeanpunaiseen maasälpärikkaaseen<br />
pohjamassaan .<br />
Noin 1 km Merijärven kirkolta pohjoiseen on maantien varrella<br />
porfyyrigraniitin ja dioriitin rajalla samanlaatuista, mutta kvartsitonta<br />
k a 1 i-n a t r o n s y e n i i t t i ä . Tämä sisältää edellämainittujen<br />
ainesten ohella vielä hiukan kloriittia ja rautahohdesuomuja .<br />
Aineksiin on sekoittunut runsaasti punaisenruskeaa hematiittitomua .<br />
Kivilaji on jokseenkin karkearakeista, tumman punaisenruskeata .<br />
Siinä on juonimaisina kohtina hienorakeista graniittia ja porfyyrigraniittia,<br />
ja sulkeumina dioriittia, jota graniitit lävistävät .
1 1 9<br />
Kvartsinpitoista kali-natronsyeniittiä on havaittu kartta-alueen<br />
länsirajalla kahdessa paikassa, nimittäin maantien varrella Pyhäjoen<br />
ja Saloisten pitäjien rajalla ja Polusjärven tien varrella, n . 1 km Ojan<br />
talosta itään . Kivilaji on harmaata tai punertavanharmaata, massamaista<br />
tai rinnakkaisrakenteista ja muistuttaa hiukan unakiittejä .<br />
Sen kokoumus on jokseenkin samanlaatuinen kuin edellämainittujen<br />
syeniittien, mutta se sisältää sitäpaitsi jokseenkin rautarikasta epidoottia<br />
sekä vihreätä sarvivälkettä ja kloriittia . Epidootti eriytyy<br />
pienikiteisinä raerykelminä hajallisten sarvivälke- ja kloriittikimppujen<br />
yhteydessä . Epidoottia ja serisiittiä on sitäpaitsi muuttumistuloksina<br />
suurehkojen plagioklaasirakeiden keskusosissa . Lisä-aineksina<br />
on kivilajissa paikoin titaniittia, apatiittia ja hematiittia .<br />
Noin 4 .5 km Jylhänkankaan SE-puolella Kaakkois-Paavolassa<br />
on porfyyrigraniitin rajalla paikotellen samanlaatuista, mutta kvartsiköyhää<br />
punaista porfyyrimäistä syeniittiä . Tämä vaihtuu metabasiitin<br />
rajalla hienorakeiseksi kali-natronsyeniitiksi, jossa tummat<br />
ainekset ovat järjestyneet epäselviksi vihreänharmaiksi juoviksi ja<br />
jota porfyyrigraniitti lävistää .<br />
Noin 6 km Oulaisista WNW päin on Honganpuhdon (Mattilan)<br />
talon N-puolella pienellä alalla punaista massamaista kali-natronsyeniittiä<br />
. Tämän ainekset ovat albiitti An 5 , mikrokliini, rautarikas<br />
epidootti, vaaleanvihreä kloriitti, tavallinen vihreä sarvivälke, väritön<br />
sarvivälke, magnetiitti, titaniitti, hematiitti ja apatiitti . Kivilajia<br />
voi siis kutsua sarvivälke-unakiitiksi . Se on selvästi<br />
puristunutta ja albiitin kaksoisviirut ovat usein taipuneita ja<br />
siirtyneitä . Mikrokliini on ristikkorakenteista ja sen sisällä on usein<br />
albiittiläikkiä . Väritön sarvivälke näkyy olevan vihreän sarvivälkkeen<br />
muuttumistulosta . Sen kahtaistaitteisuus y-a = 0.017-0 .022<br />
on hiukan alempi kuin vihreän sarvivälkkeen (y-a = n . 0 .024), ja<br />
se on kasvanut rinnakkain yhteen tämän kanssa . Valonsammutus<br />
c : ,Y = 16° .<br />
Honganpuhdon talon NW-puolella on seudun porfyyrigraniitissa<br />
murtokappaleena hienorakeista s y e n i i t t i p o r f y y r i ä . Tällä<br />
on sama kokoumus kuin tasarakeisella syeniitillä ; hajarakeet ovat<br />
0 . 5-2 mm suuruisia, särmiltään pyöristyneitä albiittikiteitä . Pohjamassa<br />
on jokseenkin tiivistä .<br />
Haapavedellä on kirkonkylän NE-puolella laajalla alueella yllämainittujen<br />
kivilajien kaltaisia keski- tai karkearakeisia syeniittigraniitteja<br />
ja kali-natronsyeniittejä . Nämä vaihtelevat tyypillisten<br />
unakiittien kanssa ja eroavat niistä oikeastaan vain siinä, että ne<br />
sisältävät pää-ainesten mikrokliinipertiitin, albiitin (An 2An 5 ), epidootin<br />
ja kloriitin ohella tumman ruskeanvihreätä biotiittia ja sarvi-
1 20<br />
välkettä . Niitä voi siis pitää syeniittigraniittien j a<br />
unakiittien välimuotoina, ja ne ovat yleensä kvartsinpitoisia<br />
.<br />
Tämänlaatuisia kivilajeja on esim . Jäniskallioissa, Aakonvuoressa<br />
ja Piipsankalliossa Korkattijärven SE- ja S-puolella . Niitä tapaa<br />
sitäpaitsi vielä porfyyrigraniittialueellakin Haapaveden kirkonkylän<br />
W-puolella, esim . Kokkovuoressa, n . 2 km Rytkynjärven NEpuolella,<br />
ja Lautakankaalla, n . 3.s km mainitun järven NW-puolella<br />
. Viimemainitulla paikalla kivilaji on porfyyristä ja hajarakeet<br />
ovat osaksi mikrokliiniä, osaksi saussuriittintunutta albiittia (An 5 ) .<br />
Rautarikasta epidoottia on näissä kivilajeissa : 1 . plagioklaasin muuttumistuloksena,<br />
2 . kiteisinä rakeina pohjamassan tummissa täplissä .<br />
3 . hienojen rakojen täytteenä . Kloriitti on vihreätä, pleokroiittista .<br />
ja näkyy esiytyvän biotiitin muuttumistuloksena ; se ympäröi usein<br />
biotiittirykelmiä ja on suurehkoissa biotiittilevyissä asematason<br />
suuntaisina lohkoina kasvanut yhteen tämän mineraalin kanssa .<br />
Lisäaineksina on ilmeniittiä, titaniittia, zirkoonia ja hematiittia .<br />
Piipsankalliossa, n . 4 km Korkattijärveltä itään, syeniittigraniittia<br />
lävistää 10 m leveä k v a r t s i p o r f y y r i-juoni . Tämää<br />
on hiukan juoksurakenteista ; hajarakeina on mikrokliinimikropertiittiä,<br />
kvartsia ja epidoottiutunutta albiittia (An 5 ) . Kvartsirakeet<br />
ovat lähes 2 .5 mm suuruisia . Pohjamassa on hyvin hienorakeista,<br />
kvartsi-maasälpämassaa, jossa nämä ainekset ovat granofyyrisesti<br />
kasvaneet yhteen toistensa kanssa j a jossa sitäpaitsi on siellä täällä vihreänruskeita<br />
biotiittitäpliä, kloriitti-, epidootti- ja hematiittikasaumia .<br />
Kääriän talon SW-puolella, Korkattijärvestä etelään, lävistää<br />
syeniittigraniittia leveä, W-E-suuntainen, tiivis f e 1 s i i t t i-juoni .<br />
Korkattivuoren ryhmässä, n . 2 .5-3 km Korkattijärven E-puolella,<br />
missä natronrikkaat graniittiporfyyrit ja granofyyrimäiset<br />
kvartsiporfyyrit vaihtelevat keskenään (vertaa s . 60), tavataan<br />
siellä täällä karkearakeisempaa syeniittimäistä kivilajia . Tällaista on<br />
esim . Korkattivuoren itärinteessä ja Rasinkalliossa Korkattijonon itäosassa<br />
. Kivilaji on pieniporfyyristä ja väriltään ruskeahkon punaista ;<br />
sen kokoumus on syeniittigraniitin ja unakiitin välillä (mikrokliinipertiitti,<br />
albiitti An io , kvartsi, epidootti, kloriitti, ruskeanvihreä biotiitti,<br />
titanomagnetiitti) . Se on sangen puristunutta ; kvartsirakeissa<br />
näkee lujasti aaltoilevaa valonsammutusta, ja sekä kvartsia että epidoottia,<br />
kloriittia ja hematiittia tapaa maasälpäkiteitä lävistävien<br />
hienojen rakojen täytteinä .<br />
Kiuruvedellä on Rikkajoen varrella Myllykosken alapuolella<br />
Näläntöjärven porfyyrigraniittialueen jatkona vaaleanpunaista lujasti<br />
liuskeista kali-natronsyeniittiä . Kivilajin pääaineksena on hieno-
akeinen mikrokliini-oligoklaasialbiittimassa, jonka seassa on hiukan<br />
epidoottia ja kalsiittia . Tässä massassa on tummina liuskeisuuden<br />
suuntaisina täplinä biotiittia, titaniittia ja epidoottia<br />
sekä lisäaineksena apatiittia . Albiitin An-pitoisuus vaihtelee An 10<br />
-An 15 . Kivilajissa nähtiin paikoin harmaita lamprofyyrimäisiä<br />
suonia .<br />
Rannankukkura niminen kumpu Ison Lammunjärven S-puolella<br />
on hienorakeista muskoviitin- ja biotiitinpitoista syeniittiä, jossa on<br />
karkearakeisimpia punertavia pegmatiittisuonia ja gneissimäisiä sulkeumia<br />
. Ainekset ovat mikrokliini j a mikrokliinipertiitti, oligoklaasi<br />
An 15 , biotiitti ja muskoviitti . Maasälpärakeet ovat säännöttömästi<br />
hammaslaitaisia ja niiden välit täyttää hienorakeinen maasälpämassa,<br />
jossa eri maasälpälajit ja kiillesuomut ovat kasvaneet yhteen keskenään<br />
. Muskoviittisuomut ovat usein taipuneita ja niissä näkyy<br />
aaltoilevaa valonsammutusta .<br />
Noin 2-3 km Juutistenkylän pohjoispuolella Pyhännällä on<br />
gneissialueella leveänä juonimuodostumana pienirakeista, vaaleanpunaista,<br />
heikosti rinnakkaisrakeista kali-natrongraniittia (mikrokliinia,<br />
albiittia, kvartsia sekä hiukan biotiittia, muskoviittia, epidoottia<br />
ja penniiniä) .<br />
K v a r t s i k e r a t o f y y r i ä . Syeniitteihin liittyy siellä täällä<br />
lähellä pintaa jähmettyneitä hienorakeisia porfyyrisiä kivilajeja,<br />
kvartsikeratofyyrejä . Nämä ovat yleensä lujasti puristuneita, myloniittiutuneita<br />
ja liuskeisia, mikä nähtävästi johtuu siitä, että ne ovat<br />
ottaneet osaa suprakrustisten kivilajien poimutukseen maankuoren<br />
ylemmissä osissa .<br />
Länsi-Oulaisissa on Kortteen ja Korkeakosken välillä erään unakiittiesiytymän<br />
WSW-puolella ja liuskeen rajalla tiivistä, tummaa,<br />
myloniittiutunutta kvartsikeratofyyriä, joka esiytyy murtokappaleina<br />
samanlaatuisessa hienorakeisessa kivilajissa . Kumpikin sisältää<br />
hajarakeina albiittia, kvartsia ja hiukan mikrokliinia . Nämä ovat<br />
lujasti litistyneitä ja särkyneitä ; albiittirakeet ovat punaisia, ja niissä<br />
määrättiin immersiomenetelmällä valontaittuminen a = 1 .531, vastaten<br />
kokoumusta Ab94An s . Pohjamassan aineksina on albiittia,<br />
kvartsia, biotiittia ja serisiittiä, joista viimemainitut esiytyvät kivilajia<br />
verkkomaisesti lävistävillä luisupinnoilla .<br />
Edellä mainitun laatuista liuskeista kivilajia on vielä Sievin<br />
pitäjän kaakkoisosassa Nevajärven NW-puolella, n . 4 km Juurikkajärvestä<br />
länteen . Kivilajin pohjamassa on hyvin hienorakeista, felsiittimäistä<br />
; hajarakeina on pieniä punaisia albiittikiteitä . Samaa<br />
kivilajia on lähellä olevassa dioriitissa (Tunturikalliossa) 10-20 m<br />
levyisinä juonina .<br />
102-31<br />
1 2 1<br />
16
122<br />
Graniittigneissialueella esiytyvistä kvartsikeratofyyreistä on jo<br />
ennen kerrottu sivulla 35 .<br />
U n a k i i t t i ä . Tämän omituisen kivilajityypin pää-ainekset<br />
ovat albiitti, rautarikas epidootti ja vihreä<br />
k 1 o r i i t t i (penniin) . Sitäpaitsi on kivilajissa tavallisesti vielä<br />
mikrokliinia, mikrokliinipertiittiä ja kvartsia vaihtelevin määrin ja<br />
lisäaineksina magnetiittia, titaniittia, ilmeniittiä, apatiittia ja hematiittia<br />
. Tavallista sarvivälkettä ja biotiittia ei sitävastoin varsinaisissa<br />
unakiiteissa ole .<br />
Albiitin ja vedenpitoisten mineraalien epidootin ja kloriitin<br />
takia otaksutaan kivilajin kiteytyneen vesirikkaasta magmasta<br />
alhaisessa lämmössä (mahdollisesti 440 ° C alapuolella) ja verrattain<br />
korkeassa paineessa . K 2 0-määrä sisältyy unakiiteissä kalimaasälpään,<br />
Na 20 menee albiittiin ja koko CaO-määrä epidoottiin, johon myös<br />
suurin osa Fe20 3-määrästä sisältyy . MgO ja vielä osa FeO- ja A1 20 3 -<br />
määristäkin menevät kloriittiin . H 2 O kuuluu taas varsinaisesti epidootin<br />
ja kloriitin kokoumukseen .<br />
Unakiittejä ovat tutkineet Suomessa E . Mäkinen, J . J . Sederholm,<br />
A . Laitakari ja tämän tekijä', Ruotsissa B . Asklund ja H . von<br />
Eckermann . Mäkinen kutsui kivilajia natronsyeniitiksi, Laitakari helsinkiitiksi,<br />
jota nimitystä ruotsalaiset geologit sitten käyttivät . Tekijä<br />
on tässä käyttänyt vanhaa amerikkalaista unakiitti-nimitystä .<br />
Noin 4 km Oulaisten kirkolta etelään on unakiittiä rautatien ja<br />
Räsyn talon SE-puolella noin 0 .1-0.2 km levyisessä ja n . 1 km<br />
pituisessa NW-SE-suuntaisessa vyöhykkeessä, joka rajoittuu lounaassa<br />
mikrokliinigranodioriittiin ja koillisessa migmatiittiseen paragneissiin<br />
. Kivilaji esiytyy täällä kahdenlaatuisena: pieni- tai keskirakeisena,<br />
massamaisena, ja hienorakeisena, juoksurakenteisena felsiittimäisenä<br />
muunnoksena . Molemmat ovat kokoumukseltaan jokseenkin<br />
samanlaatuisia ja niitten kesken on välimuotoja . Päätyypistä<br />
sangen vähän poikkeavia emäksisempiä sulkeumia ja punaisia graniitti-<br />
ja pegmatiittimaisia suoma näkee kivilajeissa siellä täällä .<br />
Keski rakeista unakiittia, Räsy, Oulainen . Anal. E . Mäkinen :<br />
Si0 2 Ti0 2 A12O 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K20 H 20 S :a<br />
60 .10 0 .40 19 .s6 3 .5s 1 .25 0 .90 3 .9s 7 .94 1 .9o 0 .80100 .71<br />
MOI. luvut : 0.997 0 .005 0 .194 0.022 0.017 0 .022 0.071 0 .128 0 .020 0 .044<br />
Nigglin luvut : si 200, ti 1 . o 1 al 39, fm 17, c 14, alk 30 1 k 0 . 14, mg 0 . 2 7, c/fm 0 . s 6 1 5<br />
Kvartsiluku qz = si - (100 + 4 alk) = - 20<br />
1 W . W . WILKMAN, Uber Unakite in Mittel<strong>fi</strong>nnland, Fennia 50, N:o 15,<br />
Helsinki 1928 . Kirjotelman lopussa on kirjallisuusluettelo .
Mineraalikokoumus :<br />
Albiittia 67 . 1, epidoottia 15 . 4, mikrokliinia 11 .1, kloriittia 4 . a, magnetiittia<br />
1 . 6, titaniittia 1 . o .<br />
Räsyn keskirakeisen unakiitin pääaineksena on<br />
melkein pu das albiitti ; mikrokliinia, epidoottia, kloriittia, magnetiittia,<br />
ematiittia ja titaniittia on kivilajissa vä emmin (kuva 29) .<br />
Albiitti muodostaa leveitä taulunmuotoisia tai ly yitä pilarinmuotoisia<br />
kiteitä, joissa on usein pieniä epidoottirakeita ja kloriittisuomuja .<br />
Täten nämä eroavat elposti mikrokliinirakeista, jotka ovat kirkkaita<br />
ja pu taita . Pääosa epidootista on kuitenkin kloriitin ja muiden<br />
tummien ainesten mukana kasautunut vi reiksi läikiksi maa-<br />
Kuva 29 . Keskirakeista unakiittia, Räsy, Oulainen . Tavallinen valo ; 50 x<br />
luona . kokoa . Valkoinen = albiittia ja mikrokliinia ; armaa = epidoottia ja<br />
kloriittia (tasa armaa) ; musta = magnetiittia .<br />
sälpien väliin, missä se muodostaa ruskeankellertäviä kiteitä tai kiderykelmiä,<br />
joissa yksityiset kiteet ovat b-akselin suuntaan venyneitä .<br />
Sen optillinen luonne on negatiivinen ja suurin ka taistaitteisuus<br />
0 .0354 (määrätty Berek'in kompensaattorilla) . Kloriitti on jokseenkin<br />
lujasti pleokroiittista, kellertävää-tummanvi reää; sen ka taistaitteisuus<br />
on yvin al ainen sinipunertavan armaine interferenssivärineen<br />
(penniiniä) .<br />
Epidootti ja magnetiitti esiytyvät albiittia vastaan idiomor<strong>fi</strong>sina .<br />
Mikrokliini ja albiitti näkyvät kiteytyneen jokseenkin y taikaa,<br />
mikrokliini kuitenkin iukan ennemmin . Se on usein antipertiittisinä<br />
läikkinä tai juovina kasvanut albiitin sisään . Kloriitti ja kvarfsInpitoisissa<br />
unakiittilajeissa esiintyvä kvartsi kuuluvat viimeiseksi<br />
kiteytyneisiin aineksiin .
Noin 0 .5 km Räsyn SSE-puolella on paikoittain jokseenkin karkearakeista<br />
» graniittimaista» unakiittia . Tavallisten ainesten o ella<br />
tämä sisältää jonkun verran kvartsia, rauta o detta, titaaninpitoista<br />
magnetiittia, leukokseenia ja apatiittia . Kloriitti esiytyy kivilajissa<br />
ka denlaatuisena : suurina suomuina suure kojen epidoottirakeiden<br />
ja -rykelmien y teydessä ja pieninä makkaranmuotoisina kidery<br />
minä, jotka ovat kiteytyneet kvartsirikkaasta jäännösliuvoksesta<br />
(kuva 30) .<br />
R ä s y n f e 1 s i i t t i s e n unakiitin raesuuruuson0 .o2-<br />
0 .2 mm . Aiiiekset ovat järjestyneet vaaleiksi ja tummiksi juoviksi,<br />
ja juovat ovat jonkun verran poimuisia . Kivilaji on paikoin pieniporfyyristä<br />
ja muodostaa n . 0 .5 km Räsyn eteläpuolella karkea-<br />
Kuva 30 . Makkaranmuotoisia kloriittirykeliniä unakiitissa; n . 0 .5 km Räsyltä<br />
SSE, Oulainen . Tavallinen valo ; n . 150 X luonn . kokoa .<br />
rakeisemman unakiitin kanssa eruptiivibreksian, jossa felsiitti esiytyy<br />
2-50 sm suuruisina, taajaan sulloutuneina teräväsärmäisinä<br />
kappaleina . Nämä muistuttavat laadultaan natronleptiittejä tai<br />
kvartsikeratofyyrejä ja niitten välinen unakiittimassa sisältää albiittia,<br />
epidoottia, mikrokliinia ja vaaleanvi reätä am<strong>fi</strong>boolia .<br />
Felsiittistä unakiittiä, Räsy, Oulainen . Anal . E. Mäkinen :<br />
1 1<br />
SiO 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K 20 H2O S .a<br />
M01 .<br />
o/ 0<br />
luvut :<br />
57 .52 0 .75<br />
0 .954 0 .00s<br />
19 .22 5 .11 2 .02 0 .68 4 .30 7 .63 1 .16 1 .06<br />
0.188 0 .032 0 .028 0 .017 0 .077 0 .123 0 .012 0 .058<br />
99.5<br />
igglin luvut : si 188, ti 1 .8 al 37, <strong>fi</strong>n 21 .5, c 15, alk 26 .5 k 0 . o9, mg 0 .16, c/fm 0 . 7 1 5<br />
qz = - 18
Ylineraalikokoumus :<br />
Albiittia 64 . 5, epidoottia 16 . o, mikrokliinia 6 . 7, kloriittia 4 . 2, magnetiittia<br />
3 . o, titaniittia 2 . o, kvartsia 1 . 6.<br />
Noin 0 .5 1 km Räsyn ESE-puolella unakiitissä esiytyvät<br />
punaiset graniitti- ja pegmatiittimaiset suonet sisältävät tavallisten<br />
unakiittiainesten ohella rautahohdetta ja hiukan apatiittia . Rautahohdetta<br />
on osaksi punaisenruskeana tomuna albiitti- ja epidoottikiteissä,<br />
osaksi siellä täällä paljain silmin näkyvinä suomuina . Epidoottia<br />
on kivilajissa verrattain vähän .<br />
Noin2-4km Isonjärven SW-ja S-puolella Oulais<br />
i s s a on erään leptiittialueen reunalla NW SE-suuntainen unakiittivyöhyke<br />
. Kivilaji on yleensä hienorakeista ja selvästi rinnakkaisrakenteista<br />
; se vaihtuu leptiitin rajalla porfyyrimäiseksi ja<br />
leptiittimäiseksi unakiitiksi .<br />
Hienorakeisessa unakiitissa, esim . Lippikalliossa n . 2 .5 km<br />
Järvikankaan talosta lounaaseen, albiitti muodostaa kivilajin<br />
kulkusuuntaan venyneitä rakeita ; epidoottirakeet ovat pyöristyneitä<br />
ja täyttävät kloriittisuomujen ohella maasälpärakeiden<br />
välit .<br />
Leptiittimäinen tyyppi, esim . n . 3 km Isonjärven 8-puolella, on<br />
hyvin hienorakeista, juoksurakenteista, punertavan tai vihertävän<br />
harmaata ja tavallisesti kvartsinpitoista . Ainekset ovat järjestyneet<br />
hienoiksi juoviksi kulkusuunnan mukaan . Kvartsi on paikotellen<br />
kiteytynyt suurehkoiksi rakeiksi, joissa on sulkeumina kivilajin<br />
muita aineksia .<br />
Juoksurakenteista u n a k i i t t i p o r f y y r i ä on n . 2 km<br />
Isonjärven SW-puolella olevan laajan kallion NE-laidalla leptiittialueen<br />
rajalla . Sen pohjamassa on tummanvihreän harmaata, ja siinä<br />
näkyy paljain silmin pieniä epidootti-, kloriitti- ja sarvivälketäpliä .<br />
Hajarakeina on väriltään tummanpunaista puhdasta albiittia (1 .522<br />
< (Z < 1 .526) . Kivilaji vaihtuu täällä leptiittimäiseksi tyypiksi, joka<br />
on paikoin hyvin breksioitunutta .<br />
Tsonjärven eteläpuolella tavataan leptiiteissä ja liuskeissa juonina<br />
niin hyvin porfyyristä kuin leptiittimäistä unakiittia . Näitä juonia<br />
lävistää taas vuorostaan rinnakkaisrakenteinen punainen porfyyrigraniitti<br />
. Täällä näkee sitäpaitsi albiittirikkaan unakiitin paikoin vaihtuvan<br />
kali- ja kvartsirikkaiksi tyypeiksi .<br />
Noin 3/ 4 km Korkeakosken ESE-puolella Länsi-<br />
O u 1 a i s i s s a on seudun mikrokliini-sarvivälkegranodioriitin ja<br />
dioriitinsekaisen paragneissin rajalla pieni- tai keskirakeista massa-<br />
1 25
maista unakiittia (kuva 31) . Maasälpänä on kivilajissa 1-4 mm<br />
pituisia ruskeanpunaisia albiitti- ja mikrokliinikiteitä (ristikkorakenteisia)<br />
. Tummat täplät ovat samansuuruisia ja jokseenkin tasaisesti<br />
ry mittyneitä . Unakiitti vai tuu n . 0 .4 km täältä WSW päin<br />
liuskeen kontaktilla tiiviiksi kvartsikeratofyyri-breksiaksi .<br />
Kuten edellä jo mainittiin (s . 11S'), vai televat H a a p a v e d e n<br />
kirkonkylän koillis- ja itäpuolella syeniittigraniitit<br />
ja tyypilliset unakiitit keskenään . Unakiittia on esim . Palosenmäessä,<br />
noin 5 km kirkonkylästä E . Kivilaji on keskirakeista, eikosti<br />
porfyyristä ja jokseenkin vaaleanpunaista . Sen aineksina on<br />
mikrokliinia, mikrokliinipertiittiä, sangen pu dasta albiittia (valonsammutus<br />
16° - 1 MP) ja rautarikasta epidoottia, lisäaineksina iu-<br />
Kuva 31 . Unakiittia Korkeakosken ESE-puolella Länsi-Oulaisissa . Tavallinen<br />
valo, 50 X luonn. kokoa . Harmaa läikkä kuvan alaosassa on penniiniä,<br />
jossa on titanomagnetiitti-, apatiitti- j a titaniittirakeita ; tämän vasemmalla puolella<br />
on pieni sädekivirykelmä . Kuvan yläosassa on epidoottikidekasauma ja<br />
tämän alapuolella olevat valkoiset ko dat ovat albiittia ja mikrokliinia .<br />
kan ematiittia ja muskoviittia . Mikrokliini muodostaa kivilajissa<br />
korkeintain 1 sm suuruisia ajarakeita . Unakiittia lävistävät paikoin<br />
karkeammat primääriset suonet, joilla on kali-natrongraniittinen<br />
kokoumus .<br />
Ojakylässä Haapaveden ja Pulkkilan pitäjien rajalla on unakiittia<br />
Koriakalliossa ja Ollikkaanvuoressa, jotka kuuluvat NWsuuntaiseen<br />
unakiittivyö ykkeeseen . Koriakalliossa vyö ykkeen Späässä<br />
kivilaji on karkearakeista, massamaista, ja väriltään tummanpunaista<br />
. Se on jonkun verran kvartsinpitoista, ja kivilajin
1 27<br />
albiitti on an-rikkaampaa (An 7 ). Vyöhykkeen pohjoisosassa olevan<br />
Ollikkaanvuoren kivilaji on osaksi keski- tai karkearakeista porfyyrimäistä<br />
kali-natrongraniittia, osaksi tyypillistä punaista unakiittia,<br />
jota on näkyvissä laajoilla aloilla kallion eteläosassa . Mitään jyrkkää<br />
rajaa ei ole näiden kivilajien välillä . Unakiitin pää-aineksina ovat<br />
mikrokliinipertiitti, puhdas albiitti ja rautarikas epidootti . Mikrokliinipertiitissä<br />
on usein sulkeumina sangen suuria albiittirakeita .<br />
Unakiittia, Ollikkaanvuori, NE-Haapavesi . Anal . L . Lokka :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K 20 P 205 H 2O S :a<br />
% 61 .21 0 .52 17 .78 2 .96 1 .01 0 .05 0 .13 1 .95 5 .23 7 .74 0 .20 0 .83 99 .61<br />
MOI . luvut : 1 .015 0 .007 0.174 0 .019 0 .014 0.001 0 .003 0 .035 0 .084 0 .082 0 .001 0 .046<br />
Nigglin luvut: si 236, ti 1 .6, p 0 .2 1 al 40 .5, fm 13, c 8, alk 38 .5 1 k0 . 49, mg 0 .05, c/fm 0 63 4<br />
qz = - 18<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Mikrokliinia 45, albiittia 43, epidoottia 6, magnetiittia 3, kloriittia 1 .5,<br />
titaniittia 1 .2, apatiittia 0 .3 % .<br />
Mineraalikokoumus saatiin vertaamalla analyysiluvuista laskettuja<br />
ja geometrisesti mittaamalla saatuja arvoja keskenään .<br />
Epidootin Fe-epidoottipitoisuus on suurimman kahtaistaitteisuuden<br />
0 .037 mukaan n . 27 %1 ; Fe20 3 -määrä voitiin täten jakaa epidootin ja<br />
magnetiitin kesken .<br />
Ollikkaanvuoren alkaligraniitti on karkearakeista ; sen ainekset<br />
ovat mikrokliinipertiitti, samea An-pitoinen albiitti, kvartsi, tummanvihreä<br />
sarvivälke, biotiitti, epidootti ja malmirakeet . Niin hyvin<br />
tätä kuin unakiittia lävistävät täällä J . N . Soikeron mukaan W Esuuntaiset<br />
jyrkästi rajoittuneet am<strong>fi</strong>boliittijuonet .<br />
Noin 2 km Pienen Vatjusjärven itäpuolella Haapavedellä olevan<br />
N a i s t e k a 1 1 i o n pohjoisosa on pienirakeista dioriittia, keskiosa<br />
hienorakeista epidoottirikasta unakiittia ja eteläosa u n a k i i t t ip<br />
o r f y y r i ä . Tätä on vielä näkyvissä pienessä kalliossa Naistekallion<br />
SW-puolella . Kallion keskiosassa unakiittiporfyyri muodostaa<br />
suonia tasarakeiseen unakiittiin . Jonkun verran etelämpänä se<br />
seudun porfyyrigraniitin ohella lävistää erästä dioriittiesiytymää .<br />
Unakiittiporfyyriä lävistää vuorostaan karkearakeinen punainen<br />
porfyyrigraniitti .<br />
Naistekallion tasarakeinen unakiitti on ruskeahkon kellertävän<br />
harmaata . Muitten tavallisten ainesten ohella se sisältää hiukan heikosti<br />
vihreänharmaata aktinoliittia . Albiitti muodostaa 0.4-3 mm<br />
suuruisia yksilöitä, joissa kaksoisviirukkeisuus näkyy selvästi .<br />
1 0. MUGGE, Mikr . Physiographie der petrographisch wichtigen Mineralien.,<br />
Bd. 1, 2 Hälfte, s. 626. 1927 .
1 28<br />
Epidoottirikasta unakiittia, Naistekallio, Haapavesi. Anal . L .<br />
Lokka :<br />
SiO 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K20 P 205 H 20 S:a<br />
°, 53 .630 .65 18 .87 6 .03 0 .98 O.o3 1 .98 10 .10 4 .44 2 .62 0 .17 0 .60 100 .10<br />
Mot . luvut : 0 .889 0 .008 0 .185 0 .o38 0 .014 0 .000 0 .049 0. 180 0.072 0 .028 0 .001 0 .033<br />
Nigglin luvut : si 147, ti 1 . 3, p 0 . 2 1 al 30. 5, fm 23, c 30, alk 16 . 5 I k O . 28, mg 0. 35, c/fm 1 . 3 1 6<br />
qz = -19<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Albiittia (An 2 ) 38 .7, epidoottia (Fe-E 27 %) 37 .7, mikrokliiniä 15 .6,<br />
aktinoliittia 2 . e, kloriittia 2 . 4, titaniittia 1 . 6, magnetiittia 1 . 4 % .<br />
Mineraalikokoumus laskettiin analyysistä ; lasku perustuu pääasiallisesti<br />
epidootin Fe-epidoottipitoisuuteen, joka suurimman kahtaistaitteisuuden<br />
0 .035-0 .040 mukaan on n . 27 % . Sarvivälke- ja<br />
kloriittimäärän suhde mitattiin geometrisesti, ja sarvivälkkeellä<br />
otaksuttiin olevan aktinoliitin kokoumus, jossa FeO % : MgO % _<br />
1 : 3 .5 . Tämä vastaa hyvin sen optillisia ominaisuuksia : c : y =<br />
= 16°, y-a = n . 0 .027 0 .030 . 1<br />
Naistekallion S- ja SW-puolella esiytyvän u n a k i i t t i p o rf<br />
y y r i n pohjamassa on hienorakeista ja sen ainekset ovat mikrokliini,<br />
albiitti, epidootti, kloriitti ja rautahohde . Hajarakeina on<br />
lukuisia 0.2-1 sm suuruisia mikrokliini- ja albiittirakeita .<br />
Ison Rytkyjärven itäpuolella Haapavedellä on n . 0 .5 km levyisellä<br />
ja parin km pituisella alalla tyypillistä u n a k i i t t i a g 1 omeraattia<br />
. Tämän jatkona NW ja E päin on natronlept<br />
i i t t i ä . Kivilajissa esiytyvät murtokappaleet ovat osaksi soikeita,<br />
osaksi teräväsärmäisiä ; ne sisältävät pääasiallisesti rautarikasta epidoottia<br />
ja puhdasta albiittia, vähemmän vaaleanvihreätä kloriittia .<br />
Epidootti ja kloriitti ovat paikoin kasautuneet kyhmyiksi . Pohjamassa<br />
on hienorakeista ja hiukan tummempaa kuin sulkeumat, mutta<br />
muuten kokoumukseltaan samanlaatuista .<br />
Graniittigneissialueella Saarisenjärvellä, Piimäellä ja Pirttilehdon<br />
NE-puolella Vieremän pitäjän Kuarakkalan kylässä esiytyvistä unakiiteista<br />
on jo kerrottu s . 35 .<br />
PORFYYRIGRANIITTIA, PYROKSEENI -, BIOTIITTI- JA MIKRO-<br />
KLIINIGRANIITTIA .<br />
Postbotnialaisista plutoonisista kivilajeista kuuluvat porfyyrimainen<br />
graniitti ja -granodioriitti, pyrokseenigraniitti, biotiitti-<br />
1 P. NnGGL1, Lehrbuch der Mineralogie, II . Spezielle Mineralogie, 2<br />
Aufl . 1926, s. 463.
graniitti, mikrokliinigraniitti sekä apliitti ja pegmatiitti differentiatiosarjan<br />
myöhemmin jähmettyneisiin kivilajeihin . Näitä on kutsuttu<br />
yleensä postbotnialaisiksi graniiteiksi, ja alueen<br />
kartoituksessa on niihin usein luettu vielä edellä selostettuja granodioriitteja,<br />
syeniittejä ja unakiittejakin . Tämän takia, ja kun rajat<br />
niiden kesken tavallisesti ovat sangen epämääräisiä, ovat ne kaikki<br />
merkityt kivilajikartalle samalla punaisella värillä ja vain eräät<br />
tyypit merkeillä eroitetut toisista .<br />
Postbotnialaisiin graniitteihin liittyvät välittömästi graniittiporfyyrit<br />
ja kvartsiporfyyrit, jotka edustavat nopeammin jähmettyneitä<br />
rajamuunnoksia tai lähempänä pintaa tapahtuneita purkaumia .<br />
Porfyyrigraniitti ja -granodioriitti . Tavallisin<br />
plutoonisen sarjan kivilajeista on porfyyrimainen graniitti ja<br />
granodioriitti . Tätä kivilajia on laajoilla aloilla Oulaisten, Haapaveden,<br />
Kärsämäen, Pulkkilan, Rantsilan, Haapajärven ja Pyhäjärven<br />
pitäjissä (ks . kivilajikarttaa) .<br />
Kivilaji on yleensä jokseenkin karkearakeista, väriltään punertavaa<br />
tai harmaata ja sisältää erisuuruisia soikeita tai särmikkäitä<br />
maasälpähajarakeita, joiden koko vaihtelee 1-6 sm . Nämä ovat<br />
tavallisesti mikrokliiniä tai mikrokliinipertiittiä, ja ne ovat milloin<br />
taajaan, milloin harvaan ryhmittyneet kivilajin pieni- tai keskirakeiseen<br />
pohjamassaan, jonka pääainekset ovat kvartsi, plagioklaasi<br />
(An1aAn 20 ), biotiitti ja tummanvihreä sarvivälke . Lisäaineksina<br />
on apatiittia, titaniittia ja malmirakeita (magnetiittia, ilmeniittiä),<br />
muuttumistuloksina zoisiittia ja epidoottia . Kvartsirakeet muodostavat<br />
usein suurehkoja sinertävän tai punertavan harmaita rykelmiä .<br />
Kivilaji on milloin massamaista, milloin selvästi rinnakkaisrakenteista<br />
; hyvin liuskeutuneitakin porfyyrigraniitteja tapaa paikotellen,<br />
esim . Pyhäjärven pitäjän itäosassa ja Lammunjärven tienoilla<br />
Pyhännällä . Kivilajin väri riippuu maasälvän väristä ja tummien<br />
ainesten paljoudesta, joka saattaa eri seuduilla vaihdella sangen<br />
paljon . Vaaleat kalimaasälpä- ja kvartsirikkaat, ja tummat granodioriittimaiset<br />
porfyyrigraniitit vaihtelevat täten keskenään, ja viimemainituissa<br />
saattaa plagioklaasikin esiytyä pienempinä hajarakeina<br />
mikrokliinin ohella .<br />
Murtokappaleina on porfyyrigraniitissa kaikkia alueen vanhempia<br />
kivilajeja, kuten plagioklaasigneissiä, leptiittiä ja emäksisiä kivilajeja,<br />
ja niitä näkee runsaasti seuduilla, missä se rajoittuu näihin<br />
kivilajeihin .<br />
Jokseenkin tyypillistä sarvivälkkeenpitoista punaista porfyyrigraniittia<br />
on maantien varrella Merijärven ja Oulaisten pitäjien<br />
rajalla seudun porfyyrigraniittialueen lounaislaidalla . Kivilaji on<br />
102--- 31<br />
129<br />
17
130<br />
laadultaan sangen yksitoikkoista . Hajarakeina on vaaleanpunaista<br />
mikrokliinia, joka muodostaa 2-4 sm pituisia, särmiltään pyöristyneitä<br />
karlsbaderkaksoiskiteitä . Nämä ovat jossakin määrin järjestyneet<br />
kivilajin rinnakkaisrakenteisuuden suuntaan (N 50 °-80° W) .<br />
Mikrokliini on ristikkorakenteista ja sisältää pieniä oligoklaasiläikkiä<br />
ja kvartsirakeita . Pohjamassa on pienirakeista ; sen aineksina on<br />
oligoklaasia An 1_5An 20 , kvartsia, lujasti pleokroiittista sarvivälkettä,<br />
vihertävän ruskeata biotiittia ja titaaninpitoista magnetiittia<br />
sekä hiukan zoisiittia ja titaniittia .<br />
Porfyyrigraniittia Oulaisten rajalta, Meri järvi . Anal . E. Mäkinen :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MgO CaO Na 20 K 30 H 20 S :a<br />
66 .51 0 .22 14 .60 3 .44 4 .04 1 .03 2 .50 3 .3s 4.10 0.73 100 .55<br />
lIol. luvut : 1.103 0.003 0 .143 0 .022 0.056 0 .026 0 .045 0 .055 0 .044 0 .041<br />
Nigglin luvut: si 266, ti 0 . 7 ~ al 34 .5, fm 30 .5, c 11, alk 24 1 k 0 .4 4, mg 0 .21, c/fm 0 .361 3<br />
qz = + 70<br />
Mineraalikokoumus:<br />
Oligoklaasia (An 20 ) 35 .5, kvartsia 23 .6, mikrokliinia 22 .2, sarvivälkettä<br />
11 . o, biotiittia 5 . o, magnetiittia 2 . 3, ilmeniittiä 0 . 4 % .<br />
Porfyyrigraniittia lävistää täällä samoin kuin yleensä muuallakin<br />
pienirakeinen punainen graniittiapliitti epäselvästi rajoittuneina<br />
primäärisinä juonina ja suonina . Kivilaji on tasarakeista tai pieniporfyyristä<br />
. Sen ainekset ovat samat kuin porfyyrigraniitin, mutta<br />
mikrokliinia on runsaammin ja tummia aineksia hyvin vähän (paljousjärjestys<br />
: oligoklaasi An l„ kvartsi, mikrokliini ja mikrokliinipertiitti,<br />
sarvivälke, biotiitti, magnetiitti, apatiitti) . Kvartsi muodostaa lukuisia<br />
pyöreitä rakeita maasälpien väliin . Oligoklaasi esiintyy siellä<br />
täällä pieninä hajarakeina, joita usein ympäröi kapea mikrokliinipertiittireunus<br />
ja kvartsirakeet . Antipertiittisiä mikrokliinijuoviakin<br />
näkee oligoklaasissa .<br />
Paikoin nämä graniittiapliittijuonet kulkevat suoraan porfyyrigraniitin<br />
liuskeisuuden poikki . Tämä viittaa siihen, että jähmettyvään<br />
porfyyrigraniittimagmaan syntyi rakoja, joihin apliittiliuvokset<br />
tunkeutuivat täyttäen raot . Porfyyrigraniitin rinnakkaisrakennetta<br />
ei siis ole pidettävä varsinaisena puristusliuskeisuutena, vaan se on<br />
todennäköisesti aiheutunut magman liikkeistä j ähmettymisen aikana,<br />
jolloin jo kiteytyneitä aineksia ympäröivä jäännösmagma ei ollut vielä<br />
täydellisesti jähmettynyt .<br />
Oulaisten pitäjässä porfyyrigraniitti on jokseenkin samanlaatuista<br />
. Tummana aineksena on pääasiallisesti biotiittia, ja sekä raesuuruus<br />
ja että biotiitinpitoisuus vaihtelee . Biotiittirikkaat granodioriittimaiset<br />
muunnokset ovat harmaita, biotiittiköyhät punertavia .
1 3 1<br />
Sarvivälkerikkaita muunnoksia tavataan etupäässä emäksisten kivilajien<br />
rajoilla, missä kivilaji vaihtuu tasarakeisemmaksi mikrokliinigranodioriitiksi<br />
tai kvartsidioriitiksi, jossa on vain harvoja maasälpähaj<br />
arakeita .<br />
Diabaasialueitten rajoilla porfyyrigraniitti lävistää selvinä juonina<br />
diabaasia ja sisältää usein runsaasti särmikkäitä tai pyöristyneitä<br />
diabaasimurtokappaleita . O<strong>fi</strong>ittirakenne on muutamissa näistä sangen<br />
hyvin säilynyt, toisissa taas näkyy selviä muutoksia tapahtuneen .<br />
Niissä näkyy tällöin merkkejä assimilatiosta, ja niihin on varsinkin<br />
kontakteilla kiteytynyt kvartsi- ja maasälpähajarakeita, jotka ovat<br />
säännöttömästi jakautuneet kivilajiin tai järjestyneet helminauhanmuotoisiksi<br />
juoviksi . Paikoin on muodostunut eruptiivibreksioitakin,<br />
jotka vaihtuvat juovaisiksi seoskivilajeiksi ; paikoin ovat murtokappaleet<br />
taas »vaalentuneet», ovat t . s. kokoumukseltaan happamampia<br />
(pyrokseenigranodioriittisia) ja niissä näkyy omituista implikatiorakennetta<br />
(vertaa sivu 94) .<br />
Porfyyrigraniitti vaihtuu taas paikotellen diabaasin kontakeilla<br />
g r a n i i t t i p o r f y y r i k s i tai k v a r t s i p o r f y y r i k s i,<br />
jossa on 0 .5-1 .5 sm pituisia ja 0 .2-0 .8 sm levyisiä mikrokliinihajarakeita,<br />
valkoisia tai vihertäviä oligoklaasirakeita ja sinertävän tai<br />
sinipunertavan harmaita idiomor<strong>fi</strong>sia kvartsirakeita . Tällaisia kivilajeja<br />
on tavattu esim . Kosken talon SW-puolella ja Pyrrön SEpuolella,<br />
Oulaisten kirkonkylästä N ja NE . Ne muodostavat diabaasiin<br />
juonia (esim . Haaraniemen talon W-puolella SE-Oulaisissa), joissa<br />
maasälpärakeet ovat särkyneitä ja siirtyneitä toisiinsa nähden ja<br />
pohjamassa hienorakeista, juoksurakenteista .<br />
Samoilla seuduilla, esim . Kosken SW- ja NE-puolella ja Lepsun<br />
E- ja S-puolella Piipsjärven kylässä, on porfyyrigraniitissa runsaasti<br />
diabaasimurtokappaleita . Viimemainitussa seudussa vaihtelevat<br />
murtokappaleet, porfyyrigraniitti tasarakeinen punainen mikrokliinigraniittii<br />
ja apliitti keskenään .<br />
Hyvin hienorakeista vaaleanpunaista k v a r t s i p o r f y y r i ä<br />
tavattiin samassa seudussa maantien ja rautatien väliltä, noin 2-3<br />
km Kilpualta SSW . Kvartsiporfyyri muodostaa suonia diabaasiin,<br />
mutta esiintyy täällä murtokappaleina porfyyrigraniitissa . Se edustaa<br />
siis aikaisemmin jähmettyneitä pinnallisia osia, jotka ovat vaipuneet<br />
porfyyrigraniittiin .<br />
Pyhäjoen pitäjän kaakkoisosassa Oulaisten porfyyrigraniittialueen<br />
NW-päässä kivilaji on jokseenkin pieniporfyyristä, väriltään<br />
punertavan harmaata . Hajarakeet ovat 0 .5-1 .5 sm pituisia ja niitä<br />
on harvakseen pienirakeisessa vaaleanharmaassa pohjamassassa .<br />
Karkeampaa tyypillistä porfyyrigraniittia on n . 5 km Polusjärveltä
SSE . Kivilaji on täällä mikrokliinirikasta ; biotiittia on enemmän<br />
kuin sarvivälkettä, ja lisäaineksista on apatiittia ja titaniittia (tai<br />
leukokseenia ja ilmeniittia) sangen runsaasti . Mikrokliini ajarakeissa<br />
on oligoklaasia ienoina juovina tai pieninä täplinä . Biotiittilevyjen sisään<br />
kasvaneita idiomor<strong>fi</strong>siaapatiittikiteitäympäröivättummatke ät .<br />
Samassa seudussa tapaa siellä täällä punaista mikrokliinigraniittia,<br />
karkearakeista punaista pegmatiittia ja ienorakeista apliittimaista<br />
graniittia suurina joukkoina, esim . Limingojan kylän S-osassa<br />
ja Polusjärven S- ja SW-puolella, missä<br />
ne lävistävät 1-10 m leveinä juonina<br />
seudun granodioriittia ja porfyyrigraniittia<br />
. Apliitin pääainekset ovat mikrokliini,<br />
oligoklaasi ja kvartsi ; kivilajissa<br />
esiytyvät arvat täplät ovat<br />
serisiittiä, biotiittia ja epidoottia . Rakenteeltaan<br />
kivilaji on epätasaisesti rakeista<br />
ja vaaleat ainekset ovat tavallisesti<br />
kasvaneet y teen keskenään .<br />
Oulaisten eteläosassa olevan konglomeraatin<br />
SE-puolella esiytyvä porfyyrigraniitti<br />
on punaista ja sisältää paikotellen<br />
konglomeraattimurtokappaleita .<br />
Ylivieskan itäosassa, Kantokylästä SE,<br />
on vallitsevana kivilajina eikosti por-<br />
Kuva 32 . Murtokappaleita karkearakeisessa<br />
graniitissa, n . 1<br />
km Haapaveden kirkonkylän<br />
po joispuolella ; J . N . Soikeron<br />
mukaan.<br />
a = porfyriittiä, b = granodioriittiporfyyriä,<br />
c = graniittia .<br />
fyyrinen massamainen mikrokliinigraniitti<br />
. Karkeaa biotiittirikasta porfyyrigraniittia<br />
on täällä kuitenkin avaittu<br />
esim . n . 3 km Vaaramaan talon SE-puolella<br />
. Tavallisten lisäainesten joukossa,<br />
jotka yleensä ovat kasautuneet biotiittiin<br />
ja sarvivälkkeeseen, näkee tässä<br />
kivilajissa pieniä zirkoonirakeitakin .<br />
Haapavedellä, esim . Py äjoen j a Pirnesj ärven välillä, kivilaji<br />
on yleensä karkearakeista, väriltään punertavaa porfyyrimäista graniittia,<br />
jossa tummat ainekset ovat kasautuneet täpliksi po jamassaan<br />
. Kivilaji vai tuu paikoin tasarakeisemmaksi graniitiksi, jollaista<br />
on esim . n . 1 km kirkonkylän po joispuolella . Täällä näkee<br />
siinä lukuisina pieninä murtokappaleina effusiivikivilajeja, jotka<br />
ovat enimmäkseen granodioriittiporfyyriä ja ienorakeista tummaa<br />
kvartsiporfyriittiä, vä emmässä määrin graniittiporfyyriä tai kvartsiporfyyriä<br />
. Porfyriitti esiytyy sitäpaitsi fragmentteina granodioriittiporfyyrissä<br />
(kuva 32), jotenka ikäjärjestys on : porfyriitti, grano-
133<br />
dioriittiporfyyri, graniittiporfyyri tai kvartsiporfyyri ja porfyyriniäinen<br />
graniitti .<br />
Granodioriittiporfyyri-murtokappaleissa on hajarakeina 2-8<br />
mm suuruisia oligoklaasirakeita (An15An 20 ) ja 2-6 mm suuruisia<br />
sinertävänharmaita kvartsirakeita . Plagioklaasirakeissa näkee vyöhykerakennetta<br />
(sydän An 20 , reuna An15An 10 ) ja niissä on muuttumistuloksina<br />
epidoottia, biotiittia, kloriittia ja sarvivälkettä . Pohjamassa<br />
on hieno- tai pienirakeista ; sen ainekset ovat oligoklaasi, mikrokliini,<br />
kvartsi, sarvivälke, biotiitti ja epidootti ; lisäaineksina on apatiittia<br />
j a kiisurakeita . Graniittiporfyyri- j a kvartsiporfyyrifragmenteissa<br />
on hajarakeina edellämainittujen lisäksi mikrokliinipertiittiä,<br />
kvartsiporfyyreissä kvartsia enemmän kuin maasälpää . Huomattavaa<br />
on, että viimemainittujen tyyppisiä kivilajeja on näissä seuduin laajahkoina<br />
kallioinakin, kuten n . 2 km kirkonkylän NNW-puolella ja<br />
varsinkin Korkattivuorijonossa Korkattijärven itäpuolella (s . 59) .<br />
Kaikille niille on ominaista, että oligoklaasi on natronrikasta .<br />
Tiilenpunaista porfyyrigraniittia, jossa on suuria mikrokliinihajarakeita,<br />
nähtiin Ison Rytkynjärven NW-puolella . Sen pohjamassa<br />
on kiillerikasta ja biotiitti ympäröi maasälpärakeita .<br />
Samoin kuin Oulaisissa lävistää Haapavedelläkin porfyyrigraniittia<br />
monessa kohden hienorakeinen punertava graniittiapliitti,<br />
joka on usein hiukan juovikas . Tällaista apliittia on runsaasti esim .<br />
Haapavuoressa, n . 6 km kirkonkylästä länteen maantien N-puolella,<br />
ja Siikaniemenkalliossa pitäjän itäosassa Kärsämäen rajalla . Porfyyrigraniitti<br />
lävistää täällä, esim . maantien eteläpuolella, seudun<br />
kvartsidioriittia, mutta sitä lävistää vuorostaan suonina ja juonina<br />
punainen graniittiapliitti .<br />
Ison Vatjusjärven eteläpuolella Haapavedellä nähtiin porfyyrigraniitissa<br />
lukuisia eri suuruisia liuskeisia dioriittimurtokappaleita .<br />
Kärsämäellä kivilaji on yleensä karkeaporfyyristä, biotiitti- ja<br />
sarvivälkerikasta . Pitäjän lounais- ja eteläosissa se on selvään<br />
rinnakkaisrakenteista, paikoin jopa juovaistakin . Tummat ainekset<br />
ovat tällöin kasautuneet rinnakkaisiksi täpliksi tai juoviksi ja taajaan<br />
ryhmittyneet mikrokliinihajarakeet venyneet kivilajin kulkusuuntaan<br />
. Väri on punertava-punertavanharmaa . Isossakalliossa Teerimäellä<br />
ja tämän mäen itäpuolella nähtiin kivilajissa murtokappaleina<br />
vanhempaa harmaata graniittia ja juonina hienorakeista punaista<br />
apliittia ja vaaleata pegmatiittia (Isossakalliossa paikoin turmaliininpitoista)<br />
. Saviselän kylän SE-osassa pitäjän itäosassa, noin 1 .7<br />
km Aholasta SE, porfyyrigraniitti lävistää gneissigraniitin rajalla<br />
erästä eruptiivibreksiaa . Kylän NE-osassa Piippolan rajalla se vaihtuu<br />
harmaaksi muunnokseksi, jossa on mikrokliinihajarakeita harvakseen<br />
pienirakeisessa pohjamassassa .
1 34<br />
Pulkkilassa porfyyrigraniitti on yleensä heikosti rinnakkaisrakenteista<br />
. Pitäjän länsiosassa se on massamaisempaa, keskikarkeaa,<br />
väriltään harmaata ; hajarakeita on jokseenkin harvassa ja<br />
pohjamassassa on runsaasti tummia aineksia, etupäässä biotiittia .<br />
Paikoin, esim . Viitastenjärvellä, kivilaji on juovaista assimiloituneitten<br />
liuskemurtokappaleitten takia . Noin 3 km kirkonkylän<br />
eteläpuolella se on karkearakeista ja sisältää siellä täällä suuria<br />
mikrokliinihajarakeita . Se vaihtuu täällä paikoin pegmatiittimaiseksi<br />
graniitiksi . Puristunutta, punertavaa, karkeaporfyyristä graniittia<br />
on Joutsenkosken länsipuolella pitäjän pohjoisosassa . Noin<br />
3 km Pärttilän eteläpuolella Itä-Pulkkilassa kivilaji vaihtuu paikoin<br />
hienorakeiseksi lujasti liuskeiseksi leptiittimäiseksi m a a s ä 1 p äp<br />
o r f y y r i k s i .<br />
Pulkkilan karkeaporfyyriset graniitit jatkuvat Rantsilassa edelleen<br />
N ja NW kohti . Maasälpähajarakeet ovat 3-5 sm pituisia, soikeita,<br />
ja pohjamassa on biotiittirikasta . Ne vaihtuvat täällä kirkonkylän<br />
S- ja SE-puolisissa seuduissa pyrokseenigraniiteiksi (ks . näitä<br />
s . 143) .<br />
Tyngän kohdalla Leuvanjärven ENE-puolella Etelä-Rantsilassa<br />
mikrokliinihajarakeet ovat harvassa ja särkyneitä . Pohjamassa on<br />
sitkeää, epidoottirikasta . Kivilajin ainekset ovat oligoklaasi An 1S ,<br />
kvartsi, mikrokliini, myrmekiitti, biotiitti, zoisiitti, epidootti, magnetiitti<br />
ja apatiitti . Sitä lävistävät apliittisuonet, joilla on samanlaatuinen<br />
kokoumus, mutta joissa on vain vähän tummia aineksia .<br />
Korpikylässä Vihannin pitäjän eteläosassa on vallitsevana punertava,<br />
paikoin harmaa, massamainen porfyyrigraniitti, jonka mikrokliinihajarakeet<br />
ovat 1-3 sm pituisia, soikeita tai särmikkäitä . Pohjamassa<br />
on jokseenkin kiillerikasta, ja biotiitti on jakautunut siihen<br />
tasaisesti muodostaen 0.5-1 .5 mm suuruisia täpliä .<br />
Siikajoen varrella Revonlahdelta NW päin olevassa seudussa<br />
kivilaji on punaisenharmaata, karkeaporfyyristä ; hajarakeet ovat<br />
1-4 sm pituisia, särmikkäitä, soikeita tai litistyneitä paikotellen<br />
selvästi näkyvän juovikkaisuuden suuntaan (N 45° W-N 45° E) .<br />
Punaiset pegmatiitti- ja apliittisuonet lävistävät eri suuntiin kivilajia .<br />
Haapajärvellä on karkearakeista, harmaata tai punertavaa porfyyrimäistä<br />
graniittia pitäjän itäosassa Kuonan ja Kuusanjärven välimailla<br />
. Kivilaji on paikoin, esim . Ristikankaalla n . 8 km Settijärveltä<br />
itään, puristusliuskeista . Savviinkallioissa ja Halmekalliossa, n . 5-8<br />
km kirkolta pohjoiseen, on harmaata porfyyristä granodioriittia, jossa<br />
on harvakseen valkoisia mikrokliinihajarakeita .<br />
Pyhäjärvellä vaihtelevat karkeaporfyyriset, pieniporfyyriset ja<br />
tasarakeiset graniitit keskenään . Kirkonkylässä ja täältä N päin
Toivalanniemelle vallitsee tyypillinen, eikosti liuskeinen karkeaporfyyrinen<br />
graniitti tai granodioriitti, jossa mikrokliini ajarakeet ovat<br />
3-8 sm pituisia, valkoisen armaita tai iukan punertavia . Po jamassa<br />
on keskirakeista, biotiittirikasta, ja sisältää sitäpaitsi jonkun<br />
verran sarvivälkettä .<br />
Samallaista porfyyrigraniittia on laajan NW-SE-suuntaisen<br />
Keltunkallion SE-päässä, n . 5 km Py äjärven kirkolta luoteeseen<br />
rautatien eteläpuolella . Kivilajissa on täällä pieniä emäksisiä murtokappaleita<br />
(kuva 33), ja sitä lävistää pieni- ja tasarakeinen mikrokliinigraniitti<br />
leveinä juonina . Tämän ja porfyyrigraniitin kontaktit<br />
Kuva 33 . Karkeaporfyyristä graniittia Keltunkallion kaakkoisosassa, n . 5<br />
kin Py äjärven kirkolta luoteeseen . Valok. J . N . Soikero .<br />
ovat tavallisesti jyrkät, ja tasarakeinen graniitti ympäröi porfyyrigraniittimurtokappaleita<br />
. Sellainen useita m leveä murtokappale<br />
nä tiin esim . kallion uipun länsilaidalla . Kallion NW-päässä rautatien<br />
kivilou oksessa on tasarakeinen graniitti vallalla . Se on pu taanarmaa<br />
tai eikosti punertava ja kiilteestä köy ä ; pääainekset ovat<br />
mikrokliini, kvartsi, oligoklaasi ja biotiitti ; biotiitin muuttumistuloksena<br />
on kloriittia ja oligoklaasin zoisiittia ja muskoviittia .<br />
Kivilaji ei ole aivan tasalaatuista, vaan raesuuruus vai telee jonkun<br />
verran, ja se sisältää puoleksi idiomor<strong>fi</strong>sia, 5-8 mm suuruisia mikrokliini<br />
ajarakeita ja on sitäpaitsi vielä eikosti juovaista N 30 ° `1'suuntaan<br />
.<br />
Mäkinen on avainnut välimuotoja karkeaporfyyrisen ja »puoliporfyyrisen»<br />
graniitin välillä ; tämä taas vai tuu vä itellen tasa-
1 3 6<br />
rakeiseksi graniitiksi . Missä porfyyrigraniitti välittömästi rajoittuu<br />
tasarakeiseen graniittiin, ovat kontaktit niiden välillä kuitenkin<br />
sangen jyrkät .<br />
Karhu- ja Pietarsaaressa Pyhäjärvellä on juovaista porfyyrigraniittia<br />
. Biotiitti, hienorakeinen kvartsi ja maasälpä ovat järjestyneet<br />
rinnakkaisiksi juoviksi, jotka taipuvat suurien mikrokliinihajarakeiden<br />
ympäri .<br />
Saarasenmäessä Pyhäjärven pohjoisosassa on biotiittirikasta<br />
porfyyrigraniittia, jonka hajarakeet ovat vaaleanpunaista mikrokliinipertiittiä<br />
. Kivilajissa nähtiin granodioriittimurtokappaleita . Isossaahossa,<br />
n. pari km Saarasenmäestä SE, hajarakeet ovat tummanpunaisia,<br />
mutta porfyyrinen rakenne on jonkun verran epäselvä .<br />
Lepuukalliossa, n . 2 km Pitäjänmäen NNW-puolella Pyhäjärven<br />
lounaisosassa, on porfyyrigraniittia, jonka hajarakeina on räikeänpunaisia<br />
mikrokliini-kaksoiskiteitä, ja jonka pohjamassa on hienorakeista<br />
ja sisältää runsaasti kellertävänvihreätä epidoottia . Kivilaji<br />
on puristusliuskeista ja kovin muuttunutta . Epidootti on todennäköisesti<br />
syntynyt plagioklaasin täydellisestä epidoottiutumisesta,<br />
sillä se muodostaa 3-6 mm paksuja ja 5-8 mm pitkiä, hienorakeisia<br />
ja soikeita kyhmyjä, jotka samoin kuin mikrokliinirakeetkin ovat<br />
litistyneet kivilajin liuskeisuuden suuntaan . Niitä ympäröi tumma<br />
biotiittirikas kivilajimassa . Porfyyrigraniitin yhteydessä on täällä<br />
tasarakeista punaista graniittia, joka muodostaa kontakteilla edellistä<br />
vastaan sen kanssa juovikkaan seoskivilajin .<br />
Pyhäjärven itäosassa on rajavyöhykkeessä leptiittejä vastaan<br />
lujasti liuskeista pieniporfyyristä graniittia seuraavilla paikoilla :<br />
Heittolan luona, Rokamamäessä Kuusenmäen länsiosassa, Kämärinvuoressa,<br />
Pesänkankaalla, Liittovuoressa ja osaksi Murtomäellä .<br />
Kivilaji sisältää pieniä punaisia mikrokliinihajarakeita, jotka, samoin<br />
kuin maasälvät yleensä, ovat särkyneitä ja granuloituneita . Plagioklaasirakeissa<br />
on muskoviittisuomuja ja muodottomia epidoottirykelmiä<br />
. Biotiitti on kasautunut kiemurteleviksi juoviksi vaaleitten<br />
ainesten väliin . Hienot muskoviitin, epidootin, kvartsin ja biotiitin<br />
täyttämät raot ja luisupinnat lävistävät kivilajia liuskeisuuden<br />
suuntaan . Kivilajia lävistävät apliittisuonetkin ovat liuskeutuneet<br />
samaan suuntaan kuin pääkivilaji (Rokamamäki) . Tasarakeista,<br />
liuskeista, harmaata granodioriittia on Liittovuoren länsiosassa<br />
. Kulhunvuoressa, n. 8 km Vesikoskelta itään NE-Pyhäjärvellä,<br />
nähtiin harmaassa mikrokliini- ja biotiittirikkaassa porfyyrimaisessa<br />
graniitissa suurehko gneissigraniittimurtokappale . Samallaista<br />
porfyyrigraniittia on Murtomäen talon SE-, NW- ja N-puolella,<br />
ja sitä lävistävät paikoin hienorakeiset vaaleanharmaat graniitti-
juonet . Pyöreäkankaalla, n . 0 .5 km talosta luoteeseen, sitä lävistää<br />
samanlaatuinen m a a s ä 1 p ä p o r f y y r i-juoni kuin gneissigraniittia<br />
Lahnasvuoressa (s . 65) .<br />
Nämä m a a s ä 1 p ä p o r f y y r i-juonet, joita arvattavasti tapaa<br />
muuallakin postbotnialaisen graniittialueen itärajalla, ovat 5-20<br />
m levyisiä ja kulkevat N-S suuntaan . Kivilajin pohjamassa on<br />
hyvin hienorakeista, tummaa, puristusliuskeista ja todennäköisesti<br />
alkuaan juoksurakenteista . Kivilajissa näkee nimittäin tiiviitä luovamaisia<br />
kohtia, joissa hajarakeet ovat hyvin pieniä tai joista niitä<br />
puuttuu tykkänään . Hajarakeina on räikeänpunaista mikrokliinia,<br />
joka muodostaa 0.4-0 .6 sm leveitä ja 1-1 .s sm pitkiä pyöristyneitä<br />
karlsbaderkaksoiskiteitä . Ne ovat selvään ruhjoutuneita ja särkyneitä<br />
. Ruhjeraot täyttää hienorakeinen kvartsi, pienet maasälpärakeet,<br />
epidootti, biotiitti j a kloriitti . Suurehkot kvartsirakeetkin<br />
ovat litistyneet liuskeisuuden suuntaisiksi linsseiksi, jotka ovat usein<br />
taipuneet maasälpärakeiden ympäri . Pohjamassan ainekset ovat samat<br />
kuin ruhjevyöhykkeiden . Porfyyriä lävistävät paikoin punaiset<br />
graniittiapliittisuonet .<br />
Pyhäjärven kaakkoispuolella kivilaji on yleensä punertavaa,<br />
karkeaporfyyristä ja sisältää paikoin gneissimurtokappaleita . Mansikkavuoressa,<br />
n . 2 .5 km Kauralasta SE, on puhtaan harmaata porfyyrimäistä<br />
graniittia, jonka hajarakeet ovat lähes 4 sm pituisia .<br />
Nämä ovat osaksi mikrokliinia, osaksi oligoklaasia (An 20 ), jonka<br />
sisään on kasvanut ristikkorakenteisia mikrokliiniläikkiä .<br />
Piippolan pitäjän eteläosassa tasarakeiset ja porfyyrimäiset<br />
graniitit ja granodioriitit vaihtelevat keskenään . Noin 6-10 km<br />
kirkonkylän SE-puolella ja Vähänlammun S-puolella olevissa seuduissa<br />
kivilaji on yleensä karkeaporfyyristä, massamaista tai rinnakkaisrakenteista<br />
. Maasälpähajarakeet ovat 2-5 sm suuruisia, milloin<br />
vaaleanharmaita, milloin kellertävän-, punertavan- tai ruskeahkonharmaita<br />
; pohjamassa on tavallisesti biotiittirikasta . Biotiitti ja<br />
kvartsi ovat kasautuneet täpliksi ja kyhmyiksi maasälpien väliin ;<br />
massamaisissa graniiteissa nämä täplät ovat jakautuneet tasan kivilajimassaan,<br />
rinnakkaisrakenteisissa järjestyneet rinnakkain tai venyneet<br />
lyhyiksi juoviksi liuskeisuuden suuntaan . Liuskeisuus johtuu<br />
sekä alkuperäisestä juoksurakenteesta että myöhemmin tapahtuneesta<br />
puristuksesta .<br />
Tyypillistä karkeaporfyyristä massamaista graniittia on esim .<br />
Ruhankalliossa Lammunjoella Piippolan ja Pyhännän pitäjien rajalla .<br />
Kivilaji on sangen yksitoikkoista ; siinä nähtiin vain joku lävistävä<br />
apliittisuoni ja liuskeinen graniittimurtokappale . Rinnakkaisrakenteista<br />
tasarakeista granodioriittia on Haapomaassa, n . 6 km Piippo-<br />
102 -- 31<br />
137<br />
18
138<br />
lan kirkolta SSE . Sen ainekset ovat oligoklaasi An 24 , mikrokliini,<br />
kvartsi, biotiitti ja vähässä määrin esiytyvä vaaleanvihreä sarvivälke<br />
; lisäaineksina on magnetiittia, kiisurakeita ja pieniä apatiittineulasia<br />
. Suurehkot oligoklaasirakeet sisältävät pieniä mikrokliiniläikkiä<br />
.<br />
Liuskealueen rajalla noin 1 .5 km Salmelan eteläpuolella, 6 km<br />
Piippolan kirkolta SE, on porfyyrigraniitissa lukuisina murtokappaleina<br />
liuskemaista gneissiä . Nämä ovat osaksi suuria, ruosteisia<br />
(pyriitinpitoisia) ja suonigneissimäisiä, osaksi pieniä, pyöreitä ja<br />
sulaneita . Niitä ympäröivä graniitti on hienorakeisempaa, ruosteista<br />
ja pinnaltaan rapautunutta .<br />
Lujasti liuskeista porfyyristä granodioriittia on Soijinmäessä Ison<br />
Lammunjärven NNW-puolella, liuskeista punaista porfyyrigraniittia<br />
Huhmarkankaalla n . 2 km saman järven itäpuolella ja Kivimäessä,<br />
n. 2 km Pyhännänjärveltä E . Mikrokliini- ja oligoklaasihajarakeet<br />
ovat näissä litistyneet kivilajin liuskeisuuden suuntaan .<br />
Sievin pitäjän kaakkoisosassa hienorakeisten gneissien yhteydessä<br />
esiytyvä porfyyrigraniitti on massamaista ja sisältää vaaleanpunaisia<br />
. 0.5-1 .5 sm pituisia, särmikkäitä mikrokliinihajarakeita . Gneissin<br />
ja porfyyrigraniitin kontaktisuhteet ovat samanlaatuiset kuin<br />
Piippolassa ; edellinen vaihtuu porfyyrigraniittiin päin vähitellen<br />
migmatiitiksi tai eruptiivibreksiaksi ja lopuksi porfyyrigraniitiksi .<br />
Viimemainittu muuttuu paikoin assimiloituneen liuskeaineksen takia<br />
kokoumukseltaan granodioriittimaiseksi .<br />
Lestijärven pitäjän luoteisosaan kuuluvalla alueella, karttalehtialueen<br />
lounaiskolkassa, porfyyrigraniitti on yleensä punertavaa ja<br />
lujasti liuskeista ; porfyyriset kalimaasälpärakeet ovat 0 .5-2 sm<br />
pituisia . Porfyriittimäisten leptiittien rajoilla, esim . Hautakankaan<br />
S-puolella, se tunkeutuu intrusiivisesti näihin ja vaihtuu paikotellen<br />
liuskeiseksi, biotiittirikkaaksi oligoklaasiporfyyriksi .<br />
Graniittigneissialueella on postbotnialaistyyppistä porfyyrimäistä<br />
graniittia havaittu vain seuraavilla paikoilla : Kongasjärven maantien<br />
varrella Paltamon pitäjässä, n . 2 .5 km Säräisniemen rajalta (liuskeista,<br />
punaista) ; n . 2 km Sukevan aseman itäpuolella (karkearakeista,<br />
tummaa, mahdollisesti pyrokseeninpitoista ; mikrokliinihajarakeet 2<br />
-3 sm pituisia, kellertävänharmaita) ; Hukkalan talon luona Paloisenjärven<br />
NW-puolella Vieremällä (pienirakeista, porfyyrimäistä biotiittigraniittia)<br />
. Ensin mainitulla paikalla lävistää porfyyrigraniittia<br />
postkalevalainen kirjograniitti lukuisina juonina<br />
ja pahkuina .<br />
Porfyyrigraniitin pintamuodot. Tässä yhteydessä<br />
lienee paikalla lausua sananen porfyyrigraniittikallioiden muo-
doista ja kivilajin rakoilusta . Kalliot ovat usein sangen laajoja, pinnaltaan<br />
loivasti pyöristyneitä ja silittyneitä jääkauden mannerjäätikön<br />
vaikutuksesta . Pinnanmukaiset vaakasuorat tai eikosti kaareutuvat<br />
alkeiluraot ovat silmiinpistäviä, ja raot ovat keskimäärin<br />
30-60 sm toisistaan . Näitä vastaan jonkun verran vinoon poikittain<br />
kulkevat pystysuorat raot ovat tämän jälkeen selvimpiä . Ne<br />
ovat n . 2-6 metrin päässä toisistaan . Sitäpaitsi näkee vielä rinnakkaisrakenteisuuden,<br />
juovaisuuden tai liuskeisuuden suuntaisia,<br />
tai iukan vinoon tämän poikki kulkevia pystyjä rakoja . Tä än suun-<br />
Kuva 34 . Vaakasuorien, poikittaisten ja pitkittäisten rakojen mukainen alkeilu<br />
pieni- ja tasarakeisessa armaassa graniitissa Hepokankaalla Py äjärven<br />
pitäjän Kuusemnäen kylässä . Valok . J . N . Soikero .<br />
taan ovat kivilajissa esiytyvät murtokappaleetkin järjestyneet . Kun<br />
kallioiden rinteillä ja reunoilla sitäpaitsi usein on pengermäisiä putouksia,<br />
mistä on elppoa irroittaa suuriakin lo kareita, on tämä<br />
seikka edellämainittujen y teydessä ai euttanut kivilajin laajaa<br />
käyttämistä paikkakunnallisena rakennuskivenä (Gulaisissa, Haapavedellä,<br />
Py äjärvellä y . m . pitäjissä) uolimatta sen karkeudesta,<br />
täplistä, juovista ja sulkeumista . Saman voi sanoa alueen tasarakeisista<br />
graniiteista, vieläpä elposti rapautuvista pyrokseenigraniiteistakin,<br />
joilla kaikilla on samanlaatuinen rakoilu .
1 40<br />
Yllämainitusta näkyy, että alueen graniittikivilajien rakoiluun<br />
voi hyvin sovelluttaa Hans Cloosin graniittitektoonisia teorioita' .<br />
Tasarakeista japorfyyrimäistäpyrokseenig<br />
r a n i i t t i a j a -g r a n o d i o r i i t t i a . Porfyyrigraniitit vaihtuvat<br />
monessa kohden omituisiksi pyrokseeninpitoisiksi kivilajeiksi .<br />
jotka saattavat olla sekä porfyyrisiä että tasarakeisia . Nämä ovat<br />
kallionpinnoilla lujasti rapautuneita, ja likaisenruskean rapautuneen<br />
kivikerroksen paksuus on kallioissa monesti 40-80 sm, minkä alla,<br />
vasta alkaa terve rapautumaton kivilaji . Kallioiden rinteillä ja reunoilla<br />
on usein rapautumissoraa, ja muuten ilmiö muistuttaa suuresti<br />
rapakiven rapautumista .<br />
Rapautumaton kivilaji on vara aan ruskeanharmaata, mutta<br />
yleensä sangen tummaa, ja eroaa kokoumukseltaan edellämainituista<br />
siinä, että se sisältää sarvivälkkeen ja biotiitin sijasta tai niiden<br />
ohella hypersteeniä ja diopsiidia vaihtelevin määrin . Diopsiidia<br />
on useimmiten runsaammin kuin hypersteeniä, jota saattaa kokonaan<br />
puuttuakin . Ne lajimuunnokset, joissa on yksinomaan hypei'steeniä,<br />
ovat taas harvinaisempia n . k . h y p e r s t e e n i g r a n i i tt<br />
e j a (ks . s . 34) . Karkearakeisissa porfyyrimäisissa muunnoksissa<br />
mikrokliini muodostaa suuria, taajaan sulloutuneita, kellertävän tai<br />
ruskeahkon harmaita hajarakeita . Oligoklaasi ja kvartsikin esiytyvät<br />
verrattain suurina rakeina pieni- tai hienorakeisessa, kvartsista,<br />
maasälpärakeista ja tummista mineralirykelmistä muodostuneessa<br />
pohjamassassa . Tavallisia myrmekiittimuodostuksia näkee mikrokliini-<br />
ja plagioklaasirakeiden välillä, mutta näihin liittyy joskus<br />
hypersteenin ja diopsiidin läheisyydessä, siis tummien täplien rajoilla,<br />
omituisia biotiitti- ja sarvivälkemyrmekiittejä . Tasarakeisissa<br />
kivilajimuunnoksissa, varsinkin granodioriittimaisissa, mikrokliini<br />
esiytyy antipertiittisinä juovina ja läikkinä plagioklaasirakeissa .<br />
Huomattavaa on, että maasälpä- ja kvartsirakeiden liitoskohtiin<br />
on tavallisesti kasautunut runsaasti hematiitti- j a limoniittijauhoa<br />
. Kokemus on osoittanut, että kivilajihijettä hijottaessa tämä<br />
usein särkyy sen takia, että rakeet irtaantuvat toisistaan juuri näitten<br />
liitoksien kohdilta . Tämä taas näkyy viittaavan jonkinlaiseen<br />
kivilajissa vallitsevaan jännitystilaan, joka mahdollisesti johtuu siitä .<br />
että eri mineraalien lämpöabsorptio ja tilavuuden muutos lämpötilan<br />
vaihdellessa on erilainen . Täten syntyy kivilajiin helposti hienoja<br />
rakoja, joihin tunkeutuu kosteutta ja jotka vähitellen laajenevat sen<br />
takia, että vesi jäätyy ja laajentaa raot talvella . Rapautumista voi<br />
siis pitää laadultaan pääasiallisesti fysikaalisena ilmiönä .<br />
' HANS CLOOS, Ein<strong>fi</strong>ihrung in die tektonische Behandlung magmatischer<br />
Erscheinungen (Granittektonik) . 1 . Spezieller Teil . Berlin 1925 .
14 1<br />
Kun kivilajin kemiallinen kokoumus muuten on jokseenkin<br />
samanlaatuinen kuin tavallisten graniittien tai granodioriittien,<br />
osoittaa sen pyrokseeninpitoisuus, ettei se ole riittävän vesimäärän<br />
puutteen takia kiteytyessään joutunut varsinaiseen sarvivälke- ja<br />
biotiittivaiheeseen, vaan kiteytyminen on päättynyt j o verrattain korkeassa<br />
lämmössä .<br />
Kiuruveden pitäjän eteläosassa on tyypillistä pyrokseeninpitoista<br />
porfyyrigraniittia laajalla alalla Hautajärven kaakkoispuolella . Kivilaji<br />
muodostaa täällä hyvin mäkisen ja kallioisen maiseman, jossa kalliot<br />
ovat N-S-suuntaisia, verrattain laajoja, korkeita ja jyrkkärinteisiä<br />
(korkeimmat ovat Paljakka, Iso Putousmäki ja Palomäki) .<br />
Kalliot ovat pinnaltaan ruskeita ja sangen rapautuneita . Seudun<br />
asukkaat kutsuvat kivilajia »hammaskiveksi» ja käyttävät sitä yleensä<br />
uunikivenä, koska rapautunut kivi kuuluu olevan tulenkestävää .<br />
Kivilajin ainekset ovat mikrokliini, oligoklaasi, kvartsi, diopsiidi<br />
ja biotiitti ; vähemmässä määrin tapaa sarvivälkettä, kloriittia ja<br />
malmirakeita . Mikrokliini muodostaa kellertävän ruskeanharmaita,<br />
muodoiltaan soikeita, mutta muuten särmikkäitä, 1 .5-4 sm suuruisia<br />
porfyyrisiä kideryhmiä . Tämä karkeaporfyyrinen graniitti vaihtuu<br />
alueen reunoilla hienorakeisemmaksi porfyyrimaiseksi graniitiksi,<br />
joka esim . sarvivälkegneissin rajalla koillisessa on sarvivälkkeenpitoista,<br />
vähemmin rapautunutta ja sisältää paikoin runsaasti erisuuruisia<br />
gneissimurtokappaleita . Maasälpähajarakeet ovat näissä<br />
muunnoksissa vaaleanpunertavia . Isossa Putousmäessä nähtiin paikoin<br />
biotiittirikasta porfyyrigraniittia ; mäen länsirinteessä on kivilajissa<br />
gneissimurtokappaleitten ohella 3-4 m vahvoina sulkeumina<br />
tasarakeista, kellertävänharmaata, liuskeista graniittia . Gneissigraniitin<br />
rajalla lännessä, esim . Mustanmäen itärinteellä, porfyyrigraniitti<br />
vaihtuu pieni- ja tasarakeiseksi, pyrokseeninpitoiseksi graniitiksi,<br />
joka on väriltään kellertävänharmaata .<br />
Toinen samanlaatuinen alue on Kiuruveden Näläntöjärvellä,<br />
missä pyrokseenigraniittia on etupäässä järven lounaispuolella ja<br />
tavallista porfyyrigraniittia sekä etelämpänä että järven koillispuolella<br />
. Tasarakeista massamaista, helposti rapautuvaa pyrokseenigraniittia<br />
ja karkeaporfyyristä pyrokseeninpitoista graniittia on kylän<br />
koulun pihamaalla olevassa kalliossa järven SW-puolella . Edellinen<br />
on pieni- tai keskirakeista ja muodostaa leveitä juonimaisia osia jälkimmäiseen,<br />
mutta niiden rajat ovat jokseenkin epäselviä ja kivilajit<br />
näkyvät vaihtuvan toisiinsa .<br />
Tasarakeista hypersteenigranodioriittia, Näläntöjärvi, Kiuruvesi .<br />
Anal . L . Lokka :
142<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K 20 P 205 H 20 S :a<br />
°/ 0 61 .s51 .ss 15 .80 0.32 8.35 0 .01 1 .02 3 .82 3 .7s 2 .so 0 .48 0 .44 99 .85<br />
M01 . luvut : 1 .026 0 .024 0 .155 0.002 0 .116 0 .000 0 .025 0 .068 0 .061 0 .030 0 .003 0 .024<br />
Nigglin luvut: si 225, ti 5 . 3, p 0 . 7 1 al 34, fm 31 . 5, c 14 . 5, alk 20 1 k 0 .33, mg 0. 17, C I/fm 0 . 46 14<br />
qz = + 45<br />
Mineraalikokournus :<br />
Plagioklaasia (An 30 ) 46. 5, kvartsia 16 . 7, mikrokliinia 13 . 4, biotiittia 9 . 1,<br />
hypersteeniä 7 . s, ilmeniittiä 3 . 6, diopsiidia 1 . 6, apatiittia 0 . 9, magnetiittia 0 . 4 °-o .<br />
Mineraalikokoumus laskettiin analyysistä siten, että otaksuttiin<br />
K2 0-määrän sisältyvän ainoastaan mikrokliiniin ja biotiittiin ja mol .<br />
suhteen FeO : MgO = 18 : 5 vallitsevan diopsiidissa, hypersteenissä<br />
j a biotiitissa, sittenkun ilmeniittiin j a magnetiittiin menevä FeO-määrä<br />
oli vähennetty . Täten saatiin biotiitille mol . suhteet H2KA13 S '30 12 :<br />
Fe2 S'04 : Mg 2 Si0 4 - 12 : 18 : 5, jotka vastaavat kokoumusta H 2<br />
KAI, Si, 0 12 . 2 (Fe, Mg) 2 Si0 4 .<br />
Kivilajin kokoumus vaihtelee jonkun verran ; toisissa näytteissä<br />
on diopsiidia enemmän kuin toisissa . Pyrokseenirakeet ovat hiukan<br />
pyöristyneitä ja niiden reunoilla tapaa vihreähkön ruskeitten biotiittilevyjen<br />
ohella pieniä tummanvihreitä sarvivälkeläikkiä . Malmirakeet<br />
esiytyvät tummien mineraalirykelmien yhteydessä ja usein<br />
niiden sisällä . Mikrokliini muodostaa allotriomor<strong>fi</strong>sia läikkiä, jotka<br />
ovat usein kasvaneet oligoklaasirakeiden sisään . Vaaleitten ainesten<br />
liitoskohdat ovat pehmeästi pyöristyneitä .<br />
Näläntöjärven koillisrannalla kivilaji vaihtuu punertavaksi mikrokliinirikkaaksi<br />
graniitiksi, joka on porfyyrimaista . Tämä on pohjoisempana<br />
olevassa Hukankalliossa liuskevyöhykkeen rajalla lujasti<br />
puristunutta ja ruhjoutunutta, ja vaihtuu kallion itärinteessä 0 .5-1<br />
sm pituisia mikrokliinisilmäkkeitä sisältäväksi liuskeiseksi myloniitiksi.<br />
Silmäkkeet ovat taajaan ryhmittyneitä . Niiden keskusosa on<br />
tavallisesti puristunutta hienojuovaista mikrokliini-mikropertiittiä,<br />
jossa näkyy sisäänkasvaneita pieniä pyöreitä kvartsirakeita ja oligoklaasiläikkiä<br />
(An 26 ) ; reunoilla on pienempiä ruhjoutuneita oligoklaasija<br />
kvartsirakeita . Niitä ympäröivä pohjamassa on hienorakeista ja<br />
näkyy syntyneen pääasiallisesti alkuperäisten kivilajiainesten ruhjoutumisesta<br />
. Siinä näkee litistyneitä kvartsilinssejä ja särkyneitä<br />
maasälpärakeita, mutta pääaineksina on biotiitti, serisiitti ja kvartsi<br />
(lisäaineksina apatiitti, titaniitti, zirkooni ja malmirakeet) . Hukankallion<br />
NW-puolella olevassa kalliossa kivilaji on vielä enemmän liuskeutunutta<br />
j a gneissiytynyttä . Tummat ainekset esiytyvät siinä<br />
pitkinä läikkinä ja juovina vaaleassa pienirakeisessa maasälpä-
1 43<br />
kvartsimassassa, ja liuskeisuus muistuttaa kankimaista eli viivamaista<br />
liuskeisuutta . Tummat juovat sisältävät biotiittilevyjen ohella<br />
sangen runsaasti titaniittia ja apatiittia .<br />
Näläntöjärven luoteispuolella on äsken mainittujen kivilajien<br />
jatkona ylempänä Rikkajoen varrella hyvin metamor<strong>fi</strong>sta puristusliuskeista<br />
kali-natronsyeni.ittiä (s . 120) .<br />
Kärsämäen ja Piippolan pitäjän rajamailla on ruskeata porfyyrimäistä<br />
pyrokseenigranodioriittia kahdessa pienessä alueessa . Toinen<br />
on Jylhänjärven länsi- ja Ristisenjärven kaakkoispuolella, mistä se<br />
ulottuu pohjosta kohti Piippolan pitäjään. Toinen vielä pienempi<br />
alue on maantien varrella pitäjänrajalla . Ensinmainitussa alueessa<br />
porfyyrinen kivilaji vaihtuu N päin pieni- tai keskirakeiseksi hypersteenigranodioriitiksi,<br />
jota on esim . Pentikäisenkalliossa, n . 2 km<br />
Ristisenjärveltä NE . Tämä sisältää 3-8 mm pituisia oligoklaasihajarakeita<br />
ja hiukan pienempiä hypersteenisälöjä . Kalimaasälpää<br />
on sangen vähän, sen sijaan on biotiittia runsaammin ja kivilaji lähestyy<br />
kokoumukseltaan kvartsidioriitteja (ainekset : oligoklaasi An3o ,<br />
kvartsi, hypersteeni, biotiitti, kalimaasälpä, magnetiitti- ja kiisurakeet)<br />
.<br />
Karkeaporfyyristä hypersteenigranodioriittia on Vähänlammun<br />
NW-puolella Piippolassa . Mikrokliinihajarakeet ovat siinä 2-3 sm<br />
suuruisia, punertavan ruskeita ja hienosti ristikkorakenteisia .<br />
Haapajärvellä on porfyyristä pyrokseenigranodioriittia havaittu<br />
Varesperällä Vuorenmaan talon itä- ja eteläpuolella, missä se vaihtelee<br />
samanlaatuisen tasarakeisemman kivilajin kanssa ja vaihtuu punertavanharmaaksi<br />
porfyyrimäiseksi graniitiksi .<br />
Pulkkilassa on rapautunutta ruskeaa porfyyrigraniittia noin 3-4<br />
km kirkonkylän koillispuolella, mistä samaa kivilajia jatkuu vielä<br />
monta km NW kohti . Siinä on paikotellen runsaasti gneissiytyneitä<br />
liuskemurtokappaleita, ja sitä lävistävät hienorakeiset apliittisuonet .<br />
Susikallioissa Rantsilassa n . 6-8 km kirkonkylän kaakkois- ja<br />
eteläpuolella, Niemelän kohdalla Siikajoen varrella sekä Karkumaan<br />
kallioissa ja Tahkokallioissa esiytyvä pyrokseenigraniitti on tummanruskean<br />
harmaata ja karkeaporfyyrista . Rakenne on järjestymätöntä<br />
; maasälpäkiteet ovat 2-5 sm pitkiä, n . 1 .5 sm leveitä ja taajaan<br />
ryhmittyneitä. Kivilajia lävistävät paikotellen pienirakeiset,<br />
ruskean likaisenharmaat tasarakeiset juonet ja graniittiapliittisuonet .<br />
Pyrokseeni on sekä diopsiidia että hypersteeniä ; kvartsirakeet ovat<br />
tummanharmaita .<br />
Karkumaankallioissa, n . 8 km Rantsilan kirkolta SSW, on kivilajissa<br />
paikoin murtokappaleina pyrokseenirikasta gabroa tai diabaasia<br />
. Gneissin rajalla, Niemelästä n . 4 km itään, on siinä lukuisia pie-
1 4 4<br />
niä, reunoiltaan sulaneita gneissimurtokappaleita . Kalliot ovat rapautuneita,<br />
ja kivilajia on suurina lohkareina kaikkialla lähiseudussa .<br />
Vihannilla on rapautunutta pyrokseeninpitoista graniittia Myllykankaan<br />
talon SE-puolella, muutamia km kirkolta länteen . Kivilaji<br />
on massamaista ja sisältää gneissimurtokappaleita .<br />
B i o t i i t t i g r a n i i t t i a . Biotiittigraniitit ovat verrattain<br />
kalirikkaita graniitteja, joissa A1 2 0-, FeO- ja MgO-määrät ovat niin<br />
suuret, että kaalimaasälvän ohella on voinut muodostua vaihtelevin<br />
määrin biotiittia . k/mg suhde on niissä siis pienempi kuin tavallisissa<br />
mikrokliinigraniiteissa, mutta suurempi kuin biotiittigranodioriiteissa,<br />
joita kumpaakin ne lähestyvät välimuodoilla . Ne ovat<br />
yleensä pienirakeisia ja vaaleanharmaita . Pääainekset ovat mikrokliini,<br />
oligoklaasi, kvartsi ja biotiitti . Biotiitti on jakautunut jokseenkin<br />
tasan kivilajiin . Rakeiden liitostavan mukaan kivilajit ovat<br />
milloin sitkeitä, kun rakeet ovat hammasmaisesti kiinnittyneet toisiinsa,<br />
milloin jyvämäisiä ja helposti lohkeilevia, kun rakeet ovat<br />
verrattain pyöreitä . Ne ovat yleensä sangen hyviä rakennuskiviä .<br />
Geologisesti biotiittigraniitti esiytyy samalla tavalla kuin mikrokliinigraniitti<br />
(esim . Pyhäjärvellä) ja muodostaa primäärisiä juonia<br />
porfyyrigraniittiin . Graniittigneissialueella esiytyvät biotiittigraniitit<br />
ovat selvästi nuorempia kuin graniittigneissi . Biotiittigraniittisuonet<br />
lävistävät esim . jyrkästi graniittigneissin pegmatiittisuonia .<br />
Huomattavia biotiittigraniittiesiytymiä on graniittigneissialueella<br />
Kiuruvedellä kirkonkylän pohjoispuolella ja Vaakskankaalla Vaaksjärven<br />
itä- ja koillispuolella . Noin 4 km kirkonkylän pohjoispuolella<br />
on Toivaismäen graniittimassiivi, johon kuuluvat Toivaismäki, Pienimäki<br />
ja Valkeismäki, tällaista graniittia . Kivilaji on hienorakeista,<br />
vaaleanharmaata ja sitkeämpää kuin samanlaatuinen Vaakskankaan<br />
graniitti . Valkeismäessä massiivin pohjoispäässä graniitti on hiukan<br />
punertavaa . Vaakskankaan graniitti on hieno- tai pienirakeista ja<br />
helposti lohkeilevaa . Kalliot ovat pehmeästi pyöristyneitä, ja pengermäinen<br />
rakoilu helpottaa kiven käyttämistä rakennuskivenä (Toivaismäki,<br />
Vaakskangas) . Mataramäellä ja Pitkäahossa Vaaksjärven<br />
pohjoispuolella lävistävät kivilajia paikotellen kirjograniittiset pegmatiittijuonet<br />
.<br />
Korkeen talon luona, n . 4 km Näläntöjärveltä WNW, on hienorakeista<br />
harmaata biotiittigraniittia, jota harmaanvalkoiset pegmatiittisuonet<br />
lävistävät siellä täällä .<br />
Paloisenjärven luoteispuolella Vieremän Valkiamäen kylässä<br />
olevassa graniittialueessa on vaaleata tasa- ja keskirakeista massamaista<br />
biotiittigraniittia näkyvissä Pirttimäessä, Hukkalan talon<br />
koillispuolella ja Koiramäessä alueen pohjoisosassa . Kivilajin maa-
sälpä on valkoista ja kvartsi punertavaa ; ainekset ovat samea epidoottiutunut<br />
oligoklaasi An 14 , kvartsi, mikrokliini, mikrokliinipertiitti,<br />
myrmekiitti, ruskeanvihreä biotiitti, vihreä kloriitti, apatiitti ja<br />
titaniitti . Kalliot ovat jyrkänrinteiset ja halkeilleet suuriksi lohkareiksi<br />
. Kivilaji lohkeaa helposti ja sitä voi kaikkialla käyttää rakennuskivenä<br />
. Se muistuttaa sangen paljon Pajusenmäen graniittityyppiä<br />
(Kauppilanmäen koillis- ja eteläpuolella), joka on kuitenkin<br />
viety postkalevalaisiin graniitteihin sen takia, että sen hieno- ja pienirakeinen<br />
muunnos rakenteeltaan ja kokoumukseltaan muistuttaa täydellisesti<br />
Iisalmen Paloisvuoren graniittia .<br />
M i k r o k 1 i i n. i g r a n i i t t i a . Mikrokliinigraniitit ovat alueen<br />
alkali- ja kvartsirikkaimpia graniitteja . Ne ovat massamaisia tai<br />
rinnakkaisrakenteisia ; väri on vaaleanpunainen tai punertavan harmaa<br />
. Kalimaasälpä on mikrokliinia ja mikrokliinipertiittiä, plagioklaasi<br />
on oligoklaasialbiittia An8An 15 ; biotiittia ja muita tummia<br />
aineksia on yleensä vähän . Mikrokliini- ja oligoklaasirakeet ovat<br />
usein kasvaneet yhteen sillä lailla, että mikrokliini sisältää oligoklaasiläikkiä<br />
ja oligoklaasi mikrokliiniläikkiä tai antipertiittisiä mikrokliinijuovia<br />
. Oligoklaasin muuttumistuloksina on serisiittiä ja zoisiittia ;<br />
sitäpaitsi on kivilajissa hiukan kloriittia, epidoottia, titaniittia, apatiittia,<br />
yksinäisiä malmirakeita ja joskus fluoriittia .<br />
Mikrokliinigraniitti ja varsinkin sen apliitti- ja pegmatiittimaiset<br />
muunnokset esiytyvät tavallisesti juonina ja juonijoukkueina<br />
melkein kaikissa alueen kivilajeissa, nuorempia juonia ja kalevalaisen<br />
muodostuman kivilajeja lukuunottamatta . Laajempia mikrokliinigraniitti-alueita<br />
on Ylävieskassa, Pyhäjärvellä j a graniittigneissialueella<br />
Oulujärven lounais- ja pohjoispuolella .<br />
Ylivieskassa on keski- tai jokseenkin karkearakeista mikrokliinigraniittia<br />
n . 3 km kirkon itä- ja koillispuolella olevassa alueessa .<br />
Rautatien varrelta ja Soukan talon koillispuolelta otetuissa näytteissä<br />
havaittiin mikroskoopilla tavallisten vaaleitten ainesten välillä siellä<br />
täällä pieniä värittömiä tai heikosti sinipunertavia isotrooppisia allotriomor<strong>fi</strong>sia<br />
läikkiä, joitten valontaittuminen on melko lailla pienempi<br />
kuin mikrokliinin ja jotka siis todennäköisesti ovat f 1 u o r i i tt<br />
i a . Soukan koillispuolella kivilaji on puristunutta ja kvartsi muodostaa<br />
litistyneitä linssejä, joitten valonsammutus on lujasti aaltoileva<br />
. Sammutusaallot ovat niissä melkein kohtisuoraan linssien pituussuuntaa<br />
vastaan eli paineen suunnassa . Mikrokliinirakeet ovat<br />
3-5 mm pituisia ja taajaan ryhmittyneitä ; oligoklaasin An-pitoisuus<br />
on tavallista suurempi, nim . An 15 An20 (vertaa analyysiä<br />
näytteestä, joka on otettu maantien varrelta rautatien pohjoispuolelta)<br />
.<br />
102-31<br />
145<br />
19
146<br />
Mikrokliinigraniittia, Ylivieskan kirkolta NE . Anal . L. Lokka :<br />
Si0 2 Ti0 2 A1 20 3 Fe 20 3 FeO Mn0 MgO CaO Na 20 K 20 P 205 H 2O S :a<br />
0/ 74 .200 .09 1_4.020 .45 1 .15 0 .01 0 .10 0 .74 4 .40 4 .57 0 .14 0 .37 100 .27<br />
0<br />
Mol . luvut : 1 .231 0 .001 0 .137 0 .003 0 .016 0 .000 0.003 0 .013 0 .071 0 .049 0 .001 0 .021<br />
Nigglin luvut : si 418, ti 0 . 3, p 0 . 3 1 a146 . s, fm 8 . s, c 4 .5, a1k 40 .5 1 k0 . 41, mg 0. 12, c/<strong>fi</strong>n 0 . 5 2 14<br />
qz = + 156<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Albiittia An 7 40, kvartsia 29, mikrokliinia 25 .4, biotiittia 4 .2, magnetiittia<br />
0 .7, apatiittiä 0 .3, ilmeniittiä 0 .2, fluoriittia 0 .2 % .<br />
Mineraalikokoumus laskettiin analyysistä ; K„0-määrä otaksuttiin<br />
sisältyvän ainoastaan mikrokliiniin ja biotiittiin, ja koko Na 20-määrä<br />
albiittiin . Täten biotiitti sai kokoumuksen H 2KA1 3Si 30 12 . ( Fe, Mg) 2<br />
Si0 4 , jossa MgO-määrä on hyvin pieni . Fluoriittimäärä on arvioitu<br />
geometrisesti .<br />
Kettukalliossa, n . 2 km Soukan eteläpuolella, kivilaji on heikosti<br />
rinnakkaisrakenteista ja jonkun verran sarvivälkkeenpitoista . Siinä<br />
näkyy pyöreitä emäksisiä sulkeumia ja hienorakeisia apliittisuonia .<br />
Paikalla onYlivieskan kunnan maalla kivilouhos . ja kiveä on käytetty<br />
laajalti kaikenlaisiin rakennustöihin .<br />
Noin 5 km Ylivieskan kirkolta etelään alkaa toinen mikrokliinigraniittialue,<br />
missä kivilaji on pienirakeista ja porfyyrimäista . Sitä<br />
lävistävät punaiset pegmatiittisuonet .<br />
Kantokylän (Vaaramaan) itäpuolella olevassa alueensa Ylivieskan<br />
itäosassa kivilaji on massamaista, keskirakeista, jokseenkin biotiittirikasta<br />
ja väriltään punertavan harmaata . Se on paikoin hiukan<br />
porfyyrimäista, ja sitä lävistävät siellä täällä kapeat apliitti- ja pegmatiittisuonet<br />
. Sulkeumina on siinä sekä liuskemaisia että emäksisiä<br />
kivilajeja .<br />
Oulaisten pitäjän lounaisosassa on pienirakeista punertavan harmaata<br />
mikrokliinigraniittia uraliittiporfyriitti- ja liuskealueiden välillä<br />
olevassa kapeessa vyöhykkeessä . Pitäjän kaakkoisosassa on samaa<br />
kivilajia monessa kohden Isojärven NE- ja E-puolella, missä se<br />
vaihtelee hienorakeisten leptiitti- ja gneissimurtokappaleitten ja<br />
mikrokliinigranodioriittimaisten osien kanssa, jotka kaikki ovat hyvin<br />
juovikkaita ja poimuisia . Samalla lailla vaihtelevat Pyhäjoen maantien<br />
eteläpuolella, muutamia km kirkolta WNW, mikrokliini-sarvivälkegranodioriitti<br />
ja punainen mikrokliinigraniitti keskenään . Viimeksi<br />
mainittu muodostaa kuitenkin juonia edelliseen .<br />
Merijärvellä on Pyhäjoen Pyhäkosken alapuolella jyrkissä rantakallioissa<br />
jokseenkin karkearakeista, heikosti rinnakkaisrakenteista<br />
vaaleanpunaista mikrokliinigraniittia, joka on kiilteestä köyhää<br />
(biotiittia ja muskoviittia) ja pegmatiittimaista .
147<br />
Pienehköjä mikrokliinigraniitti-esiytymiä on Pöllän talojen luona<br />
Saloisten pohjoisosassa (karkearakeista, tumman punertavanharmaata,<br />
massamaista), n . 5 km Pidisjärven länsipuolella Nivalassa ja<br />
Pihlajakankaan talon seudulla Toholammella kartta-alueen lounaiskolkassa<br />
.<br />
Pyhäjärven pitäjässä tapaa mikrokliinigraniittia laajoilla aloilla<br />
järven pohjoislahden länsipuolella ja Mäkiöiskylässä järven koillispuolella<br />
. Kirkonkylän pohjoispuolella maantien varrella kivilaji on<br />
sangen yksitoikkoista, pienirakeista, väriltään vaalean tai punertavan<br />
harmaata ja yleensä hiukan rinnakkaisrakenteista (Hornankallio,<br />
Tunturivuori) . Kivimaalla ja Hepokankaalla, Tikanmäeltä NNW<br />
Kuusenmäen kylän pohjoisosassa, kivilaji on samanlaatuista, pienitai<br />
keskirakeista ja selvään rinnakkaisrakenteista . Sen pääainekset<br />
ovat mikrokliini, kvartsi ja oligoklaasialbiitti ; sitäpaitsi siinä on vähässä<br />
määrin biotiittia, muskoviittia, zoisiittia, epidoottia ja kloriittia .<br />
Mikrokliinirakeet ovat 0 .2-0 .6 sm pituisia, taulunmuotoisia ja selvästi<br />
läpinäkyviä . Niissä on pertiittijuovia ja sisään kasvaneita<br />
plagioklaasirakeita . Plagioklaasi on taas jonkun verran muuttunutta ;<br />
se on usein antipertiittistä ja sisältää sitäpaitsi pieniä ristikkorakenteisia<br />
mikrokliiniläikkiä . Maasälpien välinen kivilajimassa on hienorakeisempaa<br />
ja sisältää kvartsia, biotiittia, pieniä muskoviitti- ja<br />
kloriittisuomuja sekä muodottomia epidoot,tikyhmyjä .<br />
Mikrokliinigraniitissa näkee usein primäärisiä apliittisuonia . Apliittia<br />
tapaa kuitenkin pieninä itsenäisinä alueinakin . Sellaisia on<br />
Palomäessä ja Paalinvuorella, Äyhynmäeltä NW, ja Riitamäessä,<br />
n . 2 km Kuusenmäeltä luoteeseen graniittialueen itärajalla Pyhäjärven<br />
itäosassa . Kivilaji on hienorakeista tai melkein tiivistä, felsiittimäistä<br />
ja selvään liuskeista ; väri on vaaleanpunainen tai vaaleanharmaa .<br />
Paikoin, esim . Paalinvuoressa, on siinä murtokappaleina liuskeista<br />
porfyyrimäistä graniittia ja hienorakeista gneissiä . Palomäessä Paalinvuoren<br />
eteläosassa kivilaji on breksiamaista ja täynnä hienoja rakoja,<br />
jotka laajenevat paikoin kvartsisikermiä, rautapiitä ja hematiittia<br />
sisältäviksi onkaloiksi .<br />
Paalinvuoren f e 1 s i i t i n ainekset ovat albiitti (An5Anlo),<br />
kvartsi ja biotiitti, jota on kuitenkin hyvin vähän . Maasälpä ja kvartsi<br />
ovat kasvaneet yhteen granofyyrisesti ; siellä täällä näkee jonkun suurehkon<br />
vahvasti muuttuneen plagioklaasirakeen .<br />
Kaikesta edellä esitetystä käy siis selville, että postbotnialaisten<br />
graniittikivilajien purkausjärjestys on Pyhäjärvellä : 1 . mikrokliinigranodioriitti<br />
(Väätti-Ruunala), 2 . karkeaporfyyrinen graniitti (kirkonkylä),<br />
3 . pieniporfyyrinen ja puoliporfyyrinen graniitti (kirkonkylä .<br />
Mäkiöiskylä), 4 . maasälpäporfyyri (Pyöreäkangas), 5 . pienirakeinen
1 48<br />
mikrokliinigraniitti (kirkonkylä, Mäkiöiskylä), 6 . apliitti, felsiitti ja<br />
pegmatiitti (Riitamäki, Paalinvuori) .<br />
Oulujärven eteläpuolella on Vuolijoen kirkonkylän, Saaresmäen<br />
ja Vuottolahden välillä laajalla alalla vaaleanpunaista j u o v a i s t a<br />
g r a n i i t t i a p 1 i i t t i a . Kivilaji on yleensä pienirakeista, kiilleköyhää,<br />
ja siinä vaihtelevat vaaleat kvartsi- ja maasälpärikkaat kohdat<br />
ja tummemmat gneissimäiset juovat keskenään . Hienorakeisia<br />
kvartsikasaumia näkee suurista kvartsi- ja maasälpärakeista muodostuneitten<br />
osien välillä . Jokseenkin tämän alueen keskikohdalla<br />
olevan Honkamäen pohjoisrinteellä kivilaji on punertavaa sarvivälkegraniittia,<br />
ja juovat sisältävät runsaasti sarvivälkettä . Tämä<br />
johtuu nähtävästi siitä, että kivilajissa on näissä seuduin lukuisia<br />
am<strong>fi</strong>boliittisulkeumia, joitten kanssa se muodostaa migmatiittisia<br />
seoskivilajeja . Kivilaji on paikoin puristunutta (Otamäki) ja sisältää<br />
tummia sarvivälketäpliä; sarvivälke esiytyy tällöin aivan sekundäärisesti<br />
rakoja täyttävänä aineksena .<br />
Kivilajin vaaleat suonimaiset osat ovat paikoin, esim . Honkamäen<br />
luoteispäässä, karkearakeisempia ja pegmatiittimaisia . Koppamäessä,<br />
n . 3 km Saaresjärveltä SW, kivilaji on lujasti liuskeutunutta,<br />
kaksikiilteistä, ja muskoviitti verhoaa liuskeisuuspinnat . Taipaleenkallioissa<br />
Vuottolahden itäpuolella graniitti on selvästi liuskeista ja<br />
jokseenkin kiillerikasta .<br />
Samallaista juovaista vaaleanpunaista graniittiapliittia (migmatiittigraniittia)<br />
on Jaalanganlahden länsipuolella ja Kankarinlahden<br />
molemmin puolin Oulujärven pohjoispuolella . Juovat ovat sekä<br />
kiille- että sarvivälkegneissimäisiä, ja kivilajia lävistävät paikoin<br />
punaiset pegmatiittijuonet (Honkanen, Neulaniemi, Väätäjä) . Kivilajin<br />
raesuuruus vaihtelee pienirakeisesta keskirakeiseen . Samantyyppistä<br />
kivilajia on vielä Kaivannon itäpuolella Kuuksanlahden<br />
tienoilla . Se on paikotellen puristunutta ja ristiin rastiin kulkevien<br />
ruhjerakojen lävistämää .<br />
Kivilajin pääainekset ovat mikrokliini, kvartsi ja natronrikas<br />
oligoklaasi (An 10An20 ) ; täplissä, juovissa ja ruhjevyöhykkeissä<br />
vähässä määrin esiytyvät tummat ainekset ovat biotiittia, muskoviittia,<br />
epidoottia, sarvivälkettä ja malmirakeita . Maasälvissä ja<br />
niiden välillä on tavallisesti hematiitin tai limoniitin täyttämiä rakoja .<br />
Kalevalaisten liuskeiden keskellä olevien vanhempien kivilajivyöhykkeiden<br />
yhteydessä on postbotnialaistyyppistä mikrokliinigraniittia<br />
havaittu seuraavilla paikoilla :<br />
Kurosenmäessä Iikosken itäpuolella (karkearakeista, vaaleanharmaata,<br />
pegmatiittimaista) ; maantien varrella n . 1 km Kiehimänjoen<br />
itäpuolella (puristunutta, vaaleanharmaata tai punertavaa ; sisäl-
tää poimuisia gneissimurtokappaleita) ; Korkeamaalla Laanniemellä<br />
(vaaleata juovaista graniittiapliittia) .<br />
P e g m a t i i t t i a . Pegmatiittia tapaa hyvin yleisesti juonina<br />
ja juonijoukkueina melkein kaikissa botnialaisen alueen kivilajeissa .<br />
Gneissigraniittia, emäksisiä eruptiiveja ja liuskeita lävistävät juonet<br />
ovat tavallisesti jyrkkärajaisia ja kulkevat monesti suoraan kivilajien<br />
juovikkaisuuden tai liuskeisuuden poikki . Tällaisia ristiin rastiin<br />
kulkevia juonia on runsaasti esim . gneissigraniitissa Reisjärven<br />
pitäjässä . Kettukallioissa pitäjän itäosassa lähellä Pihtiputaan<br />
rajaa, n . 2.5 km Rajakankaalta NNE, on laajahkolla alalla karkeakiteistä<br />
pegmatiittia . Kivilaji on väriltään hiukan punertavaa ja<br />
sisältää 10-15 sm pituisia kalimaasälpäyksilöitä, jotka ovat usein<br />
kasvaneet kirjograniittisesti yhteen kvartsin kanssa . Se lävistää kallioiden<br />
pohjoisreunalla gneissigraniittia suoraan tämän kulkusuunnan<br />
poikki. Maasälvän ja kvartsin ohella pegmatiitti sisältää jonkun<br />
verran biotiittia ja muskoviittia .<br />
POSTBOTNIALAISIA JUONIKIVILAJEJA .<br />
Postbotnialaisissa graniiteissa on paikotellen havaittu jyrkkärajaisia<br />
emäksisiä juonia, jotka ovat kokoumukseltaan metamor<strong>fi</strong>sta<br />
diabaasia tai dioriittiporfyriittiä . Juonikivilaji täyttää siis kaikesta<br />
päättäen graniiteissa myöhemmin syntyneitä rakoja . Tällaista<br />
kallioperustan pirstautumista voi olettaa tapahtuneen kalevalaisen<br />
geosynklinimuodostuksen alkuvaiheilla, jolloin lienee vajoamisen<br />
yhteydessä tapahtunut maankuoressa repeytymisiä ja siirroksia<br />
aiheuttaen vulkaanista toimintaa .<br />
D i a b a a s i j u o n i a on havaittu punaisessa porfyyrigraniitissa<br />
Ison Rytkynjärven luoteispuolella ja harmaassa porfyyrimaisessa<br />
graniitissa kirkonkylän NE-puolella Haapavedellä . Kivilaji<br />
on metamor<strong>fi</strong>sta uraliittidiabaasia, joka on paikoin selvästi<br />
o<strong>fi</strong>ittirakenteista . Sen pääainekset ovat sarvivälke, plagioklaasi, epidootti<br />
ja kloriitti . Sarvivälke muodostaa hajallisia raerykelmiä tai<br />
sälöjä maasälpäliistakkeiden väliin . Se on osaksi ruskeata, osaksi<br />
tavallista vihreätä sarvivälkettä . Edellinen muodostaa suurehkoja<br />
rakeita, jotka reunoiltaan kuitenkin vaihtuvat tavalliseksi sarvi<br />
välkkeeksi ja plagioklaasin, epidootin ja kloriitin seokseksi . Plagioklaasiliistakkeet<br />
ovat usein särkyneet ja hajonneet pienemmiksi ra<br />
keiksi . Juonien kulkusuunta vaihtelee WNW ja ENE välillä .<br />
Lujasti muuttunutta metabasiittia on 15-20 m leveänä juonena<br />
granodioriitissa Korkeamaalla n . 2 km Ison Rytkynjärven itäpuolella<br />
Haapavedellä . Tällaisia juonia, jotka ovat kokoumukseltaan<br />
149
150<br />
milloin metadiabaaseja, milloin dioriittiporfyriittejä, on vielä Korkattivuorijonon<br />
leptiiteissä Korkattijärven itäpuolella (s . 62) ja<br />
Ollikkaanvuoren unakiitissa Pulkkilan rajalla . Metabasiitin pääainekset<br />
ovat vaalea sädekivimäinen sarvivälke, plagioklaasi, epidootti,<br />
kloriitti ja malmirakeet .<br />
Pulkkilan pitäjän länsiosassa on n . 4 km Paakinahon eteläpuolella<br />
seudun porfyyrigraniitissa useita hienorakeisia, paikoin melkein<br />
tiiviitä diabaasijuonia, joitten leveys vaihtelee 0 .4-1 m . Ei ole<br />
kuitenkaan varmaa, onko näitä pidettävä graniittiin sulkeutuneina<br />
juonimaisina osina, vai todellisina juonina . Väyrysen mukaan<br />
graniitti eräässä kohden katkaisee tällaisen juonen ja näyttää nuoremmalta<br />
kuin diabaasi . Juoni jatkaa kuitenkin edelleen kulkuaan<br />
suoraan samaan suuntaan katkelman toisellakin puolella . Diabaasi<br />
on tummanharmaata, yleensä massamaista ja sisältää paikoin porfyyrisiä<br />
plagioklaasikiteitä .<br />
Kontiomäen talon luoteispuolella Haapajärven pohjoisosassa nähtiin<br />
pieniporfyyrisessä harmaassa graniitissa n . 3-4 m leveä, W-Esuuntainen<br />
hienorakeinen diabaasijuoni . Kivilaji on o<strong>fi</strong>ittirakenteista<br />
metadiabaasia ; sen ainekset ovat plagioklaasi An 45 , sarvivälke,<br />
kloriitti, epidootti ja malmirakeet . Sarvivälke on vaaleata,<br />
heikosti pleokroiittista ja on muuttunut sädekivineulasten, kloriitin,<br />
epidootin ja malmirakeiden seokseksi, joka täyttää plagioklaasiliistakkeiden<br />
välit .<br />
Pyhäjärven pitäjässä on diabaasijuonia tavattu \'äätin ja Ruunalan<br />
välisellä mikrokliinigranodioriittialueella . Noin 2 .5 km Väätistä<br />
kaakkoon on 0 .2-1 m leveä ja vähintäin 200 m pitkä, N 60 ° E suuntainen<br />
jyrkkärajainen juoni, joka on tummaa tiivistä diabaasia . Kivilaji<br />
on paikoin liuskeista juonen suuntaan ja lävistää eräässä paikassa<br />
punaista graniittiapliittijuonta .<br />
Valkiaislammen E- ja SE-puolella, Ruunalasta NW, lävistää<br />
seudun graniittia kolme leveätä diabaasijuonta . Pohjoisin on 10 m<br />
leveä ja N 75° W-suuntainen, kaksi etelämpänä olevaa ovat 2 4 m<br />
leveitä ja W-E-suuntaisia . Kivilaji on mustanharmaata ja selvään<br />
o<strong>fi</strong>ittirakenteista ; plagioklaasi An45An 50 muodostaa pitkiä idiomor<strong>fi</strong>sia<br />
sälöjä, joiden välit täyttää täydellisesti muuttunut sädekivimäinen<br />
sarvivälke, kloriitti, yksinäiset biotiittisuomut, epidootti ja<br />
malmirakeet . Pohjoisimman juonen itäpäässä lävistää diabaasia<br />
muuan apliittijuoni (J . N . Soikero) .<br />
Dioriittiporfyriittijuonia on havaittu Mäkiöiskylässä<br />
Pyhäjärven koillispuolella Pyhäjärvellä seuraavilla paikoilla :<br />
Riitamäellä, n . 2 km Kuusenmäeltä NW, lävistää täällä esiytyvää<br />
hienorakeista liuskeista apliittia liuskeisuuden suuntaan N 25° E
1 5 1<br />
n . 2 m leveänä juonena vihreänharmaa dioriittiporfyriitti . Hajarakeina<br />
on kivilajissa säännöttömän muotoisia, korkeintain 4-6<br />
mm suuruisia plagioklaasikiteita An 25 , jotka ovat hyvin epidoottiutuneita<br />
ja joissa näkee moninkertaista zonaarirakennetta, ja sitäpaitsi<br />
yksinäisiä suurehkoja kvartsirakeita ja sarvivälkesälöjä . Pohjamassa<br />
on hyvin hienorakeista plagioklaasin, kvartsin, vaaleitten<br />
sarvivälkeneulasten, biotiittisuomujen ja muodottomien epidoottikyhmyjen<br />
seosta .<br />
Kokkokankaalla Särkijärven talon pohjoispuolella, edellisestä<br />
paikasta n . 3 km NW, lävistää punertavan harmaata graniittia vähintäin<br />
3 samanlaatuista juonta . Juonikivilaji on hyvin hienorakeista,<br />
sitkeää, » basalttimaista», ja sisältää paikoin pieniä porfyyrisiä<br />
plagioklaasi- ja uraliittikiteitä . Se on hiukan liuskeista juonien<br />
kulkusuuntaan ja rajat graniittia vastaan ovat jyrkät .<br />
Kettukankaalla maantien pohjoispuolella, 3 km Komujärveltä<br />
NW, on tasarakeisessa vaaleanharmaassa graniitissa useita lähes 2 m<br />
leveitä samantyyppisiä juonia kuin Kokkokankaalla . Rinteessä Heittolan<br />
talon länsipuolella, Komujärveltä NE, lävistää lujasti puristusliuskeista<br />
porfyyrimäistä graniittia samanlaatuinen n . 1 m leveä<br />
juoni N-S eli liuskeisuuden suuntaan .<br />
JALKIKATSAUS ALUEEN ARKEISIIN KIVILAJEIHIN .<br />
T e k t o n i i k k a a . Niin hyvin vanhat gneissimäiset liuskeet<br />
kuin botnialaisen muodostuman suprakrustiset kivilajit ovat kaikkialla<br />
hyvin vahvasti kokoon poimuttuneita . Kulkusuunta on hyvin<br />
vaihteleva ja kerrosasento yleensä jyrkkä kerrosten kallistuessa milloin<br />
mihinkin suuntaan . Poimukaadekin vaihtelee todennäköisesti<br />
sangen paljon aivan lähekkäin olevissa seuduissa . Tästä johtuu, ettei<br />
samanlaatuista kerrosta yleensä voida seurata kovinkaan pitkiä<br />
matkoja . Näin ollen ei kulkusuunnasta ja kaateesta ole mitään apua<br />
kivilajien stratigraa<strong>fi</strong>sessa jaottelussa . Poimutustyyli on siis toisenlaatuinen<br />
kuin esim . kalevalaisissa vyöhykkeissä, ja tektoniikkaa voi<br />
pikemmin kutsua intrusiotektoniikaksi .<br />
Botnialaisen suprakrustisen sarjan intrusioon ovat uraliitti- ja<br />
plagioklaasiporfyriittien sekä gneissigraniitin ohella kerrossarjan<br />
alemmassa osassa ottaneet osaa vielä useimmat postbotnialaiset<br />
syväkivilajitkin (kerrossarjan alemmassa ja ylemmässä osassa) . Intrusio<br />
on yleensä tapahtunut kerrosten suuntaan ja suonet ovat poimuttuneet<br />
kerrosten mukana . Poikittaisjuonia muodostavat kerrosjuonien<br />
ohella vain happamammat graniittiset kivilajityypit . Suu-
e koi in plutoonisiin massiivei in, kuten porfyyrigraniittialuei in,<br />
on poimutus sangen vä än vaikuttanut ; kuitenkin tapaa näissäkin<br />
siellä täällä liuskeutuneita vyö ykkeitä . Tälläisia näkee varsinkin<br />
graniittigneissialueen rajalla Py ännällä ja Py äjärvellä, mutta lienee<br />
tämä liuskeisuus syntynyt vasta myö emmin kalevalaisella poimutuskaudella<br />
sivupaineen vaikutuksesta graniittipo jaan .<br />
Katsaus postbotnialaisten syväeruptiivien<br />
d i f f e r e n t i a t i o s a r j aan . Kuten edellä on esitetty, muodostavat<br />
postbotnialaiset syväeruptiivit differentiatiosarjan, joka alkaa<br />
ultraemäksisillä kivilajeilla ja loppuu mikrokliinigraniitilla ja pegmatiitilla.<br />
Tämän on jo Mäkinen teoksessaan Keski-Po janmaan kivi-<br />
Kuva 35 . Postbotnialaisia syväeruptiiveja järjestettyinä diagrammiin, jossa<br />
Nigglin si-luvut ovat abskissoina ja al-, fm-, c-, alk-luvut ordinaattoina .<br />
lajeista' esittänyt . Tyypillisistä kivilajeista te dyillä uusilla analyyseillä<br />
on sarjaa täydennetty . Kivilajit kuuluvat kalkki-alkalisarjan<br />
magmatyyppei in . Ne ovat tässä järjestetyt diagrammiin (kuva 35),<br />
jossa Nigglin si-luvut ovat abskissoina ja al-, fm-, c-, alk-luvut ordinaattoina<br />
. Ainoastaan unakiitit ja jotkut näiden sukuiset syeniittimäiset<br />
kivilajit ovat jonkun verran tämän sarjan ulkopuolella ja<br />
lä estyvät alkalimagmoja .<br />
si<br />
93 Pyrokseeni ornblendiittiä, Merijärven kirkolta E . Anal . L . Lokka .<br />
ti 1 .5, p 0 .1 1 al 10, fm 63 .5, c . 23, alk 3 .5 k 0 .27, mg 0 .76, c/fm 0 .361 3<br />
Hbl 54, di + y 29, pl An 69 10 .7, bi 6, ap 0 .3 % .<br />
1 EERO MÄKINEN, Översikt av de prekambriska bildningarna i mellersta<br />
Österbotten i Finland . Bull . de la Comm. geol . d e Finlande N :o 47, s . 101 .<br />
Helsingfors 1916 .
115 Diabaasia, Piipsjärveltä W, Oulainen . Anal. L . Lokka .<br />
153<br />
ti 2 . s, p 0 .71 al 23, fm 45, c 22 . s, alk 9 .51 k 0.14, mg 0 . 4 6, c/fm 0 .51 1 4<br />
PI An48 50. 9, hy 16 . 9, di 12 . 5, bi 13 . s, il 3, ap 1 . 6, mt 0. 9 %<br />
139 Biotiittinoriittia, Salmela, Ylivieska . E. Mäkinen .<br />
ti 2.71a 33,fm33.5,c20,alk13 .5~k0 .22,mg0 .48,c/fm0 .59 1 4<br />
PI An 4 . 68. s, bi 14 . 2, hy 11, il 2 . 6, mt 1 . 4, hbl 1, ap 1<br />
193 Mikrokliini-sarvivälkegranodioriittia, Kaistamäki, S-Oulainen . E . Mäkinen.<br />
ti 1 .9 1 al 28 .5, fm 33 .5, c 19.5, alk 16 .51 k 0 . 4 5, mg 0 . 5 5, c/fm 0 . .s 1 4<br />
PI An25 44, mi 16, bi 14, hbl 14, kv 12<br />
225 Hypersteenigranodioriittia, Näläntöjärvi, Kiuruvesi. Anal . L . Lokka%<br />
ti 5 . 3, p 0. 7 1 al 34, fm 31 . 5, c 14 . 5, alk 20 k 0 . 33, mg 0 .17, c/fm 0 . 46 1 4<br />
PI An 30 46 . 5, kv 16. 7, mi 13 . 4, bi 9 .1, hy 7 . s, il 3. 6, di 1 . 6, ap 0 . 9, mt 0 . 4<br />
245 Mikrokliini-sarvivälkegranodioriittia, Koskelta W, N-Oulainen . E . Mäkinen<br />
.<br />
ti 1 .s 1 al 35, fm 27, c 16 .5, alk 21 .5 1 k 0 . 46, mg 0 . 38, c/fm 0 .61 4<br />
PI An., 40, mi 19, hbl 19, kv 16, bi 6<br />
259 Biotiittigranodioriittia, Kastarista NE, W-Oulainen . E . Mäkinen .<br />
ti 1 .2 1 al 40, fm 24, c 16, alk 20 1 k 0.19, mg 0 .55, c/fm 0 .66 4<br />
PI An28 51 . 3, kv 26, bi 10, kl 5, mi 3, hbl 3, ti 1, mt 0 . 7<br />
261 Mikrokliinigranodioriittia, Räsyltä SW, SW-Oulainen . E . Mäkinen .<br />
ti 3 .1 1 al 35, fm 25 .5, c 16, alk 23 .5 1 k 0 .42, mg 0 .41, c/fm 0 .63 1 4<br />
Pl An 20 44, kv 21, mi 17, bi 11, hbl 7<br />
266 Porfyyrigraniittia Oulaisten ja Merijärven väliltä . E . Mäkinen .<br />
ti 0.7 1 al 34 . s, fm 30.5, c 11, alk 24 1 k 0 .44, mg 0.21, c/fm 0 .36 1 3<br />
Pl An 20 35.5 . kv 23 . 6, mi 22 . 2, hbl 11, bi 5, mt 2 . 3, il 0.4<br />
304 Hypersteenigraniittia, Suurluotosen SW-puolelta, Sonkajärvi . Anal .<br />
L . Lokka .<br />
ti 1 . 6, p 0 . 5 1 al 41 . s, fm 18 . 5, c 16, alk 24 k 0 .1s, mg 0. 38, c/fm 0 .87 1 5<br />
PI An2 9 56 .1, kv 26, mi 7 . 2, hy 5 . 6, bi 3 . 2, il 0 . 9, ap 0 . 6, mt 0 .4<br />
418 Mikrokliinigraniittia, Ylivieskan kirkolta NE . Anal . L . Lokka.<br />
ti 0. 3, p 0 .3 ~ al 46 . s, fm 8 . s, c 4 . s, alk 40.5 1 k 0 . 41, mg 0 . 12, c/fm 0 . 52 4<br />
Pl An 7 40, kv 29, mi 25 .4, bi 4.2, mt 0 . 7, ap 0 .3, il 0.2, f1 0 .2<br />
Emäksiset kivilajityypit muodostavat yleensä murtokappaleita<br />
happamampiin, vaikka niiden välillä onkin välimuotoja ja ne vaihtuvat<br />
toisiinsa . Ylivieskan biotiittinoriitti ja samanlaatuiset hypersteeni-biotiittigabrot<br />
vaihtuvat paikotellen oliviinigabroiksi . Mikrokliini-sarvivälkegranodioriitteja<br />
(si 193-261) on laajalti Etelä-<br />
Oulaisissa, ja ne muodostavat erikoisen ryhmän, jonka Mäkinen on<br />
tarkkaan tutkinut . Pyrokseenigranodioriiteissa ja pyrokseenigraniiteissa<br />
si-luku vaihtelee 225-304 .<br />
102-31 20
1 54<br />
Vertauksia muiden alueiden kivilajeihin .<br />
Verrattaessa alueen botnialaisia suprakrustisia muodostumia samanlaatuisiin<br />
Keski- ja Pohjois-Ruotsin kivilajeihin, huomaa sekä yhtäläisyyksiä<br />
että erilaisuuksia näiden ja alueen kivilajien välillä . Kuten<br />
Högbom 1 ja Mäkinen 2 ovat huomauttaneet, muistuttavat Skelleften<br />
aineen kivilajit sangen paljon alueen kivilajeja . Viimemainitut ovat<br />
kuitenkin eruptiivien vahvan intrusion takia paljon enemmän metamorfosoituneita<br />
. Plutoonisina infrakrustisina kivilajeina esiytyy<br />
Skelleften alueella kivilajisarja, joka vastaa alueen syväkivilajeja .<br />
Alueen blastoporfyyriset leptiitit ovat taas rakenteeltaan hyvin Ruotsin<br />
leptiittien kaltaisia ; ne ovat Pohjanlahden kummallakin puolen<br />
selvästi olleet alkuaan vulkaanisia laavoja tai tuffeja . Ruotsin leptiitit<br />
ovat kuitenkin yleensä natron- ja kalirikkaita, kuten monen<br />
sikäläisen tutkijan (Sundius, Magnusson, Geijer, Lindroth y . M .)<br />
erinomaisista teoksista käy selville, jotavastoin tällaisia on alueella<br />
vain vähässä määrin (nuoremmat leptiitit, felsiitit ja kvartsiporfyyrit<br />
Oulaisissa, Haapavedellä ja Pyhäjärvellä) ja ne ovat luonteeltaan<br />
emäksisempiä . Mustia ja harmaita tiiviitä liuskeita puuttuu alueelta .<br />
Alueen liuskegneissit muistuttavat sitävastoin, kun ei oteta huomioon<br />
metamorfoosia, kerrallisuudellaan Tampereen seudun fylliittejä,<br />
joita Sederholm 3 on niin tarkkaan tutkinut . Eskola 4 on Orijärven<br />
seudussa samalla paikalla tavannut blastoporfyyristä leptiittiä<br />
ja kvartsiporfyyriä, joista edellinen on vanhempaa kuin oligoklaasigneissigraniitti,<br />
mutta jälkimmäinen nuorempaa kuin tämä .<br />
Pohjanlahden kummallakin puolella olevien suprakrustisten<br />
kivilajien vertailu johtaa siis käsitykseen, että niitä voidaan geologisesti<br />
rinnastaa, vaikeuksia tuottaa vain kysymys, mitkä muodostumien<br />
osat vastaavat toisiaan .<br />
KALEVALAISIA LIUSKEITA .<br />
.Kalevalaisen liuskemuodostuman päävyöhyke kulkee Oulujärven<br />
kaakkois- ja itäpuolella olevien seutujen halki S-N-suuntaan ja<br />
liittyy lähimmin sen itäpuolella Nurmeksen karttalehden alueella ole-<br />
1 A . G . HÖGBOM . Geol . För . Förh . B d . 21, :EI . 7 . S . 637-638 . Stockholm<br />
1899 .<br />
2 E . MÄKINEN . Lee . cit ., S . 127-131 .<br />
3 J . J . SEDERHOLM . Tampereen kivilajikartan B 2 selitys, s . 19-32.<br />
Helsinki 1913 .<br />
4 PENTTI ESKOLA . Bull. Comm . geol. cle Finlande N :o 40, s. 134-136 .<br />
Helsingfors 1914 .
vaan muodostuman osaan . Pienempiä kalevalaisia alueita on Iisalmen<br />
luoteispuolella Haajaistenkylän, Vieremän ja Näläntöjärven välillä,<br />
Pyhännän pitäjän itäosassa ja Oulujoen varrella Vaalan ja Utaj<br />
ärven välillä .<br />
Muodostuman kivilajit kuuluvat muinaiseen vuorijonovyöhykkeeseen<br />
(karelidit), josta nykyään on karttalehden alueella jälellä vain<br />
edellä mainitut syvälle kuluneet osat . Liuskeet ovat alkuaan olleet<br />
maankuoren laskeumaan kerrostuneita sedimenttejä, jotka ovat kokoon<br />
poimuttuneet ja muuttuneet kiteisiksi liuskeiksi (ks . s . 202) .<br />
Kalevalaisen liuskemuodostuman alaosaan kuuluu konglomeraatteja,<br />
pohjaliuskeita, silmäliuskeita, arkoosimaisia liuskeita ja<br />
vaaleita kvartsiittiliuskeita ; keskiosaan harmaita kvartsiitteja, dolomiitteja,<br />
fylliittejä ja kiilleliuskeita ; yläosaan konglomeraatteja ja<br />
kvartsiitteja . Sitäpaitsi tapaa alueella monessa kohden liuskevyöhykkeiden<br />
välillä breksioita, jotka ovat nähtävästi tektoonisia ja syntyneet<br />
poimutuskauden loppupuolella graniittigneissipohjan ja eri<br />
liuskelaattojen työntyessä toistensa yli lännestä itään . Mahdollisesti<br />
kuuluu suuri osa graniittigneissin ja kalevalaisten liuskeiden<br />
rajoilla esiytyvistä pohja- ja silmäliuskeistakin tällaisiin muodostumiin<br />
(myloniitteja), mutta kun niitä ei yleensä voi eroittaa samanlaatuisista,<br />
rapautumistuotteista muodostuneista liuskeutuneista ja metaniorfosoituneista<br />
kivilajeista, esitetään ne näiden yhteydessä .<br />
KALEVALAISIA POHJAMUODOSTUMIA .<br />
OULUJÄRVEN ITÄPUOLINEN PÄÄVYÖHYKE .<br />
1 55<br />
P o h j a k o n g l o m e r a a t t i a . Vuohimäen eteläosassa, n .<br />
3 km Hakojärveltä lounaaseen Jormasjärven kylän lounaisosassa<br />
Sotkamossa, on harmaan kvartsiitin ja lujasti poimuttuneen pegmatiittisuonien<br />
lävistämän vanhemman liuskegneissin rajalla kapeassa<br />
vyöhykkeessä hyvin metamor<strong>fi</strong>sta liuskeista konglomeraattia . Tämän<br />
pohjamassa on kiillerikasta ja sisältää pieniä, 1-2 sm pituisia,<br />
soikeita ja kivilajin liuskeisuuden suuntaan litistyneitä harmaita<br />
graniittimukuloita ja vielä pienempiä maasälpäsirpaleita . Itään päin<br />
konglomeraatti mukuloiden yhä pienentyessä vaihtuu vähitellen harmaaksi<br />
kvartsiittiliuskeeksi . Länteen päin, kivilajin gneissimäistä<br />
alustaa kohti, konglomeraatti vaihtuu hyvin epätyypilliseksi »pohjakivilajiksi»<br />
.<br />
Konglomeraattiliuskeen liuskeisuuden ja kvartsiitin kerroksellisuuden<br />
suunta on N 15° W, kaade 30°-40° E . Todennäköistä on<br />
siis, että konglomeraatti on täällä jokseenkin alkuperäisessä asennossa<br />
alustassaan kiinni . Vasta Vuohimäen pohjoisosassa tapaa nimittäin
1 56<br />
harmaata breksiamaista kvartsiittia, jossa on kvartsisikermiä sisältäviä<br />
onkaloita, mikä osoittaa, että tektooninen ruhjoutumis- eli deformatiovyöhyke<br />
kulkee hiukan ulompana j a lähempänä päällystää .<br />
Lehtovaaran kylässä Paltamossa, noin 0 .5 km Kirjavalan talosta<br />
WSW päin, on kvartsiittivyöhykkeen keskellä olevissa Laukkukallioissa<br />
hienorakeista harmaata liusketta, jonka pääainekset ovat<br />
kvartsi, biotiitti ja maasälpä . Liuskemassa sisältää paikoin lähes<br />
2 sm pituisia maasälpäsiruja ja suuria, lähes 0 .s-1 m pituisia, liuskeisuuden<br />
suuntaisia soikeita graniittikappaleita, jotka ovat punaista<br />
liuskeista graniittia .<br />
Konglomeraattia on luultavasti pidettävä lännenpänä Lehtovaaran<br />
kylässä esiytyvästä punertavasta graniittigneissistä ylisiirroksien<br />
aikana irtaantuneena osana .<br />
H i e t a l a h d e n torpan luona Jormuanlahden suulla ovat<br />
vanhemman peruskallion j a kalevalaisten liuskeiden kontaktisuhteet<br />
verrattain selviä . Rannalla torpan länsipuolella on lujasti poimuttunutta<br />
migmatiittimaista graniittigneissiä . Ylempänä torpan kohdalla<br />
on SW-NE-suuntaisessa harjanteessa hienorakeista harmaata<br />
kvartsiittia . Tämä on rannalla graniittigneissin rajalla hyvin poimuttunutta<br />
jyrkkine poimumutkineen ja sisältää tummia kiisurikkaita<br />
liuskekerroksia . Kontaktilla graniittigneissiä vastaan se vaihtuu hankausbreksiamaiseksi<br />
kvartsiitiksi, jota kvartsisuonet lävistävät<br />
verkkomaisesti . Graniittigneissi on täällä nähtävästi työntynyt<br />
kvartsiitin päälle (ks . karttaa kuva 36) .<br />
Aivan lähellä torpan kaakkoispuolella on N 35° E-suuntaisessa<br />
kummussa tyypillistä pohjakonglomeraattia, joka sisältää taajaan<br />
sulloutuneita, 1-10 sm pituisia pegmatiitti- ja apliittimaisia graniittikappaleita<br />
ja siellä täällä tummia liuskesiekaleita (kuva 37) . Väliaines<br />
on harmaata kvartsi- ja kiillerikasta liuskemassaa, joka on paikoin,<br />
kuten esim . tästä koilliseen olevassa laajemmassa konglomeraattikalliossa,<br />
kiisunpitoista .<br />
Torpan SE-puolisessa kalliossa konglomeraatti vaihtuu SE päin<br />
pohjagraniitiksi ja välillä on paikoin silmägneissimäisiä kohtia .<br />
Konglomeraatin graniittikappaleet ovat tätä pohjagraniittia, ja sitä on<br />
laajemmalti näkyvissä tästä jonkun matkaa SE päin olevassa jokseenkin<br />
korkeassa Matokallio nimisessä harjanteessa . Tämä on osaksi<br />
poimuista migmatiittigneissiä, osaksi liuskeutunutta ja lujasti ruhjoutunutta<br />
(deformoitunutta) karkearakeista pegmatiittigraniittia .<br />
Matokallion SE-puolella on N 65° E-suuntainen siirrosrotko (ylityöntymisvyöhyke),<br />
joka eroittaa pohjagraniitin sen kaakkoispuolella<br />
olevasta harmaasta kvartsiitista . Tämä on selvästi poimuttunutta<br />
ja sisältää tummia fylliittikerroksia . Vielä kauempana kaa-
kossa on laaja kossa kalliory mässä poimuttunutta, pinnaltaan<br />
ruosteista tummaa fylliittiä, jonka kulkusuunta vai telee X40'-<br />
65' E . Fylliitin eroittaa vuorostaan sen eteläpuolella (n . 1 km Saviniemestä<br />
po joiseen) olevasta Raasakanvaarasta W-E-suuntainen<br />
rotko . Viimeksi mainittu mäki on van aa va vasti poimuttunutta<br />
Kuva 36. Miesla den ja Jormuanla den välisen seudun kivilajikartta, Paltamo<br />
. Mittakaava 1 : 120,000 . Tekijän kivilajikartan mukaan v :lta 1905 .<br />
suonigneissimäistä kiilleliusketta, jonka suonet ja juonet ovat samaa<br />
apliittimaista ja pegmatiittimaista graniittia kuin Hietala den<br />
konglomeraatin mukulat .<br />
Olosu teet ovat siis Hietala della ly yesti esitettyinä seuraavat :<br />
graniittigneissi on rannalla työntynyt kvartsiitti-, po jakonglome-
aatti- ja po jagraniittiry män päälle (Matokallio) ja tämä vuorostaan<br />
Matokallion SE-puolella olevan kvartsiitin ja fylliitin päälle,<br />
jotka ovat taas vuorostaan työntyneet Raasakanvaaran migmatiittigneissin<br />
ja graniitin päälle. Jos Wegmannin mukaan (vertaa s . 203)<br />
oletetaan, että Miesla den seutu edustaa syvää depressiota vuorijonovyö<br />
ykkeessä ja poimuakselikaade täällä on N ko ti, niin käyvät<br />
edellämainitut seikat ilman muuta selville jo seudun kivilajikartasta .<br />
joka silloin tavallaan esittää vinoa leikkausta poimuakselia vastaan<br />
kallioperässä .<br />
Kuva 37 . Hietala den kalevalaista po jakonglomsraattia, Jornmanla ti,<br />
Paltamo . 1/F luonn . kokoa . Valok . Benj . Frosterus .<br />
Mielenkiintoista on vielä, että täällä voidaan eroittaa toisistaan<br />
kaksi eri ikäistä liuskemuodostumaa, joista van empaan kuuluu lukuisten<br />
graniittisuonien lävistämiä gneissimäisiä liuskeita ja nuorempaan<br />
eli kalevalaiseen keskenään vuorottelevia armaita kvartsiitteja<br />
ja tummia liuskeita . Viimeksi mainitut eroavat vielä jyrkemmin<br />
van emmista liuskeista siinä, ettei niissä ole lävistäviä graniittijuonia<br />
tässä seudussa .<br />
Hietala den konglomeraattia jatkuu todennäköisesti vielä NE, E<br />
ja SE päin 2-2 .5 km, sillä samaa konglomeraattia on taas näkyvissä<br />
Saviniemen koillispuolella suon keskellä olevassa sammalpeitteisessä
1 5 9<br />
kalliossa, 0 .3-0 .4 km Lehmilammelta SSE . Kivilaji on pinnaltaan<br />
ruosteista, lujasti rapautunutta ja sisältää lukuisia graniittikappaleita .<br />
Noin 1 km Kytömäen talosta kaakkoon on Melalahden graniittigneissivyöhykkeen<br />
itärajalla parissa paikassa lohkarekasaumia, joissa<br />
kivet ovat 2-5 m suuruisia konglomeraattilohkareita . Kivilaji muistuttaa<br />
hyvin paljon Joensuun karttalehden alueella Kontiolahden<br />
pitäjässä esiytyvää Latvajärven konglomeraattia ja sisältää osaksi<br />
pyöreitä, osaksi litistyneitä graniittigneissikappaleita ja kvartsimukuloita<br />
. Sen pohjamassa on gneissimäistä, kiille- ja kvartsirikasta<br />
liuskemassaa . Lohkareiden runsaus viittaa siihen, että konglomeraattia<br />
on jossakin lähellä kiinteässä kalliossa .<br />
Pohjabreksiat, pohjaliuskeet ja silmäliusk<br />
e e t ovat hyvin tavallisia rajamuodostumia vanhemman kallioperustan<br />
ja kalevalaisten liuskeiden välillä . Graniittigneissi on liuskeiden<br />
rajoilla yleensä tektoonisesti ruhjoutunutta (pohjagraniitti) tai liuskeutunutta<br />
ja vaihtuu sangen epätyypilliseksi myloniittimaiseksi kivilajiksi,<br />
jossa maasälpä ja kvartsi ovat särkyneet sekavaksi hienorakeiseksi<br />
ainejoukoksi tai muodostavat pienehköjä silmäkkeitä ja<br />
kiillesuomut kasautuneet liuskeisuuden suuntaisiksi siekaleiksi . Lukuisat<br />
sekundääristen ainesten täyttämät hienot raot ja kiillemineraalien<br />
verhoamat luisupinnat lävistävät kivilajia . Liuskeisuuden<br />
lisäytyessä tällainen »breksia» usein vaihtuu pohjakvartsiitiksi eli<br />
-liuskeeksi, jossa etupäässä muskoviitti on kasautunut liuskeisuuspinnoille<br />
.<br />
Silmäliuskeet eroavat edellisistä siinä, että maasälpä ja usein<br />
kvartsikin muodostavat niissä eri suuruisia liuskeisuuden suuntaisia<br />
silmäkkeitä ja pohjamassa on tummempaa, biotiittirikasta . Niitä voi<br />
paikoin pitää porfyyrimaisen graniittigneissin ruhjoutumisesta ja<br />
liuskeutumisesta syntyneinä muodostumina, mutta usein niitä tapaa<br />
konglomeraattienkin yhteydessä, jolloin ne yhtäällä vaihtuvat näiksi,<br />
toisaalla kiilleliuskeiksi . Sellaiset silmäliuskeet ovat todennäköisesti<br />
olleet alkuaan karkeaklastillisia sedimenttejä (soraa) .<br />
Lukuisista yllämainittujen laatuisista pohjamuodostumista mainittakoon<br />
tässä seuraavat esiytymät :<br />
Graniittigneissin rajalla Savosenjärven NNW-puolella Jormas<br />
kylän eteläosassa Sotkamossa on hienorakeista kerroksellista kvartsiittia<br />
olevan kallion länsiosassa n . 25 m leveällä alalla vaaleanpunaista,<br />
ruhjoutunutta ja liuskeista pegmatiittigraniittia . Kvartsiitti kiertää<br />
tätä kaarenmuotoisesti ja kivilajien rajalla graniitti vaihtuu harmaaksi<br />
muskoviittirikkaaksi pohjabreksiaksi .<br />
Korholanmäen kylässä Sotkamossa on Rehjänselän eteläpuolella<br />
olevan graniittigneissialueen ja kvartsiitin rajalla havaittu biotiitin-
1 60<br />
pitoista pohjaliusketta Hevoskankaan NW-puolella ja Juuvanjoen<br />
Hanhilan N-puolella . Kivilajin aineksina ovat kvartsi, punainen<br />
maasälpä, biotiitti, muskoviitti ja malmirakeet . Maasälpä muodostaa<br />
1-4 mm pituisia silmäkkeitä . Rakenteeltaan kivilaji on hienorakeista<br />
ja puoleksi klåstillisen näköistä (arkoosimaista) . Itään<br />
päin maasälpärakeet pienenevät, ja kivilaji vaihtuu vähitellen liuskeiseksi<br />
kvartsiitiksi, länteen päin se vaihtuu lujasti liuskeiseksi punaiseksi<br />
graniittigneissiksi . Hevoskankaan NW-puolella lävistää liuskeinen<br />
am<strong>fi</strong>boliitti ja punainen juonigraniitti pohjaliusketta .<br />
Taanunvaaran länsirinteen alaosassa, lähellä Jormuanlahden<br />
Mieslahden maantietä, on Tololan luona hienorakeisen kiilleliuskeen<br />
kanssa vuorottelevan kvartsiittiliuskeen ja vääntyneen, breksioituneen<br />
pohjagraniitin rajalla kiillerikas pohjaliuskevyöhyke . Wegmannin<br />
mukaan (vertaa lukua »liuskeiden tektoniikka») on graniittigneissi<br />
täällä alloktoonisena linssimäisenä kielekkeenä poimuttunut<br />
liuskeiden väliin .<br />
Mieslahden kylän NW-osassa Paltamossa, Valtolasta (Junkkarista)<br />
n . 1 km SSW, on graniittigneissin ja liuskeen rajalla silmäliuskemaisia<br />
kohtia, jotka vaihtuvat kiilleliuskeeksi .<br />
Noin 2 km Kiehimänjoen suun länsipuolella maantien varrella<br />
olevien Suuren ja Pienen Honkamäen rinteillä on runsaasti pohjamuodostumia,<br />
etupäässä silmäliuskeita . Ruhjoutunutta ja liuskeista<br />
porfyyrimäistä graniittigneissiä on täällä näkyvissä kummassakin<br />
mäessä liuskeiden keskellä . Graniittigneissin porfyyriset hajarakeet<br />
ovat särkynyttä vaaleanharmaata mikrokliinia ; pohjamassa on pienirakeista<br />
harmaan maasälvän, kvartsin, biotiitin ja muskoviitin<br />
seosta . Ilman että kokoumus huomattavasti muuttuu, vaihtuu kivilaji<br />
kaikkialla rajoilla vähitellen tyypilliseksi silmäliuskeeksi . Tämä<br />
sisältää soikeita, tavallisesti linsseiksi puristuneita, 1-3 sm pitkiä<br />
silmäkkeitä, jotka ovat osaksi mikrokliiniä, osaksi plagioklaasia An25<br />
An 30, osaksi pienirakeista kvartsia (6-8 mm pitkiä ja 2-3 mm<br />
paksuja rakeita) . Välimassa on hienorakeista ja yleensä lujasti liuskeista<br />
. Se sisältää pääasiallisesti plagioklaasia, biotiittia ja muskoviittia<br />
sekä vähemmässä määrin kvartsia ja mikrokliinia . Biotiitti on<br />
järjestynyt hienoiksi kiemurteleviksi viiruiksi tai läikiksi . Sitäpaitsi<br />
näkee välimassassa paikoin maasälpäsiruja ja kvartsilinssejä .<br />
Tällaista silmäliusketta on esim . lännenpänä olevan Pienen<br />
Honkamäen SW- ja NE-rinteessä . Mäen SW-rinteessä silmäliuske<br />
vaihtuu maantien kohdalla kiillerikkaaksi kvartsiittiliuskeeksi, joka<br />
on paikoin kauniisti kerroksellista . Kulkusuunta on täällä W-E,<br />
kaade 25 °-30 ° S, muualla suunta vaihtelee N 70 ° W-N 60 ° E, kaade<br />
30°-40° S . Suuren Honkamäen SE-osassa maasälpäsilmäkkeet ovat
161<br />
milloin taajaan, milloin harvaan ryhmittyneet liuskemassaan . Graniittikappaleitakin<br />
sisältäviä konglomeraattimaisia kerroksia nähtiin<br />
täällä . Mäen kaakkoispuolella ja sen alapuolella on eräässä kohden<br />
kvartsiittiliuskekerros (kulkusuunta N 65°-70° E, kaade 30 ° SE) .<br />
Länteen päin silmäliuskealue ulottuu Pynnölänlahden koillis- ja<br />
pohjoispuolelle . Mikrokliinisilmäkkeet ovat täällä vaaleanpunaisia ja<br />
taajaan ryhmittyneitä ; pohjamassa on muskoviittirikasta . Kivilajia<br />
lävistävät siellä täällä kvartsi- ja pegmatiittisuonet .<br />
Melalahden kylän itäosassa on poimuttuneen ja lujasti ruhjoutuneen<br />
vaaleanharmaan graniittigneissin ja kvartsiitin rajalla kiilleja<br />
kloriittirikasta pohjaliusketta .<br />
Puolangan pitäjässä kartta-alueen pohjoisrajalla on silmäliuskeita<br />
tavattu seudun tektoonisesti ruhjoutuneen porfyyrisen graniittigneissin<br />
ja sen länsipuolella olevan kapean kvartsiittiliuskevyöhykkeen<br />
välillä Ison Salmijärven SE- ja Pienen Salmijärven NE-puolella .<br />
Noin 2 km Isosta Salmijärvestä etelään Körölän kohdalla esiytyvän<br />
kalkkikiven itäpuolella on n . 100 m leveässä vyöhykkeessä (aivan<br />
maantien itäpuolella) hyvin liuskeista, breksiamaista kvartsiittia ja<br />
sen itäpuolella, pienen notkon takana, ruhjoutunutta graniittigneissiä .<br />
jossa näkee silmäliuskemaisia kohtia . Silmäliusketta on vielä Pienen<br />
Salmijärven koillispuolellakin serisiittikvartsiittiliuskeen ja pohjagraniitin<br />
rajalla, onpa pieniä maasälpäsilmäkkeitä itse kvartsiittiliuskeessakin,<br />
mutta laajemmalti on tyypillistä silmäliusketta graniittivyöhykkeen<br />
itärajalla, Latolanvaarasta länteen . Tektonoblastinen<br />
porfyyrigraniitti vaihtuu täällä ilman selviä rajoja suuria ruhjoutuneita<br />
mikrokliinirakeita sisältäväksi silmäliuskeeksi . Kivilajien<br />
rajalla Salmijärvien itäpuolella kulkee omituinen tummajuovainen<br />
juonikivilaji (kvartsikeratofyyri), joka sisältää pieniä punertavia<br />
albiittirakeita . Tämäkin on hyvin liuskeista ja ruhjoutunutta, ja<br />
rakenne epätasaista .<br />
HAAJAISTENKYLÄN-VIEREMÄN-NÄLÄNTÖJÄRVEN ALUE .<br />
Tämän pääasiallisesti kiilleliuskeita käsittävän alueen itärajalla<br />
on runsaasti pohjamuodostumia, etupäässä s i 1 m ä 1 i u s k e i t a .<br />
mutta näitten ohella on konglomeraattej a ja arkoosim<br />
a i s i a 1 i u s k e i t a k i n, mikä viittaa siihen, että silmäliuskeetkin<br />
ovat täällä todellisia pohjamuodostumia, eikä vain tektoonisten<br />
liikkeiden aiheuttamia . Lueteltuina etelästä pohjoiseen ovat tärkeimmät<br />
esiytymät seudun liuskeen ja migmatiittisen graniittigneissin<br />
rajalla seuraavat :<br />
Haajaisten kylässä on lujasti puristunutta silmäliusketta Murtomäki,<br />
Aholanmäki ja Sikomäki nimisissä kallioharjanteissa, jotka ovat<br />
102-31 21
1 6 2<br />
jälekkäin n . 200-300 m leveässä ja 5 km pitkässä SSE-NNW-suuntaisessa<br />
vyöhykkeessä . Kivilaji sisältää vaaleanharmaita tai punertavia<br />
maasälpäsirpaleita (oligoklaasialbiittia ja mikrokliinia), kvartsilinssejä<br />
ja apliittikappaleita, jotka ovat ruhjoutuneita ja litistyneitä<br />
liuskeisuuden suuntaan . Viimemainitut ovat samallaista graniittiapliittia<br />
kuin raidallisessa pohjagraniitissa esiytyvät lukuisat vaaleat<br />
suonet . Liuskemassa on hienorakeista, kiillerikasta ; sen aineksina on<br />
kvartsia, rapautunutta maasälpää ja biotiittia sekä hiukan muskoviittia,<br />
kloriittia, epidoottia ja kalsiittia . Biotiitti on kasautunut liuskeisuuden<br />
suuntaisiksi juoviksi . Sitäpaitsi näkee pohjamassassa hyvin<br />
hienorakeisia tummia liuskesiekaleita, jotka ovat venyneet samaan<br />
suuntaan .<br />
Kivilaji on paikoin, esim . Haajaisten kansakoulun itäpuolella,<br />
selvästi kerroksellista, jolloin suurehkoja taajaan sulloutuneita kivilajisirpaleita<br />
sisältävät kerrokset vuorottelevat hienorakeisempien<br />
arkoosimaisten ja tummien liuskekerrosten kanssa . Kerrosten suunta<br />
on N 15°-25 W, kaade pysty . Kivimäessä Murtomäen itäpuolella<br />
on migmatiittigraniitin rajalla Mäkisen mukaan hiukan konglomeraattiakin,<br />
joka on kuitenkin hyvin breksioitunutta . Aholanmäen<br />
itärinteellä hän tapasi konglomeraattilohkareen, jonka mukulat ovat<br />
hienorakeista, punertavaa graniittiapliittia .<br />
Noin 4 km Vieremän kylästä länteen on samallaista silmäliusketta<br />
kuin Haajaistenkylässä . Kivilajissa näkee maasälpäsilmäkkeiden ja<br />
kvartsilinssien ohella täälläkin puristuneita vaaleanpunaisia apliittikappaleita<br />
.<br />
Murennusmäessä, n . 1 km Salahmin entisestä rautaruukista länteen<br />
Kiuruveden maantien varrella, on alinna mäen itärinteessä vääntynyttä<br />
ja ruhjoutunutta migmatiittia, joka vaihtuu vähitellen ylempänä<br />
rinteessä hienorakeiseksi myloniittiutuneeksi pohjaliuskeeksi<br />
(arkoosimaiseksi) . Tämän päällä on vuorottelevia vaaleita arkoosimaisia<br />
ja tummia kiilleliuskemaisia kerroksia . Viimemainitut sisältävät<br />
hienorakeista biotiittia ja kvartsia, vaaleat kerrokset kvartsia .<br />
rapautunutta maasälpää, serisiittiä ja epidoottia . Raesuuruus vaihtelee,<br />
ja vaaleissa kerroksissa näkee paikoin karkeita kvartsijuovia .<br />
Tämän kerrossarjan päällä on tummaa liusketta, jossa on harvoja<br />
pieniä kvartsi- ja maasälpäsilmäkkeitä, ja lopuksi ylinnä rinteessä<br />
harmaata arkoosimaista kiilleliusketta . Liuskekerrosten suunta on<br />
n. N-S, kaade 75°-80° W .<br />
Lähemäessä, n . 4 km Nissilästä (Rotimojärveltä) etelään maantien<br />
länsipuolella, on itärinteellä ruhjoutunutta pienirakeista migmatiittigraniittia<br />
. (Ainekset : plagioklaasi An la, kvartsi, biotiitti, vaaleanvihreä<br />
sarvivälke, muskoviitti, epidootti, kloriitti, titaniitti) .
Tämä vai tuu W päin iukan tummemmaksi, puristuneeksi po jagraniitiksi,<br />
jossa maasälpärakeet ovat ru joutuneita ja verkkomaisesti<br />
o uitten serisiitti- ja epidoottirakojen lävistämiä, ja jossa<br />
kvartsirakeet muodostavat liuskeisuuden suuntaisia ky myjä tai linssejä.<br />
Tätä seuraa lännempänä armaa maasälvänpitoinen kvartsiitti<br />
ja sitten serisiittirikas kvartsiittiliuske . Kvartsiitin päällä on lopuksi<br />
konkordanttisena ja osaksi sen kanssa vuorottelevana kerrossarjana<br />
ienorakeista kiilleliusketta . Tämä on pääasiallisesti yvin ienorakeista<br />
kvartsin ja serisiitin seosta, jossa on tasan jakautuneina suure<br />
koina ristiin rastiin järjestyneinä suomuina ruskeaa biotiittia .<br />
Kerrosten suunta on täällä N 15°-20° E, kaade n . 75° W .<br />
Rotimojärven lounaispuolella olevan liuskekielekkeen alle työntyy<br />
luoteesta päin osa migmatiittisesta gneissigraniitista ja täällä<br />
tapaa po jamuodostumia sekä Lapinsalon maantien varrella että<br />
siitä luonaaseen ja etelään po jagraniitin jatkona olevassa vyö ykkeessä<br />
.<br />
Kuva 38. Leikkaus kivilajeista Kar umäessä, Nissilästä lounaaseen, Vieremä.<br />
E . Mäkisen mukaan .<br />
a = gneissigraniittia ; b = konglomeraattia, silmäliusketta ja arkoosimaista<br />
kvartsiittia ; c = kiilleliusketta; d = maantie .<br />
Kar umäessä, Nissilästä SW, on kaunis sarja näitä muodostumia<br />
(ks . kuvaa 38) . Kauimpana luoteessa on gneissigraniittia, joka vai tuu<br />
kaakkoon päin tummemmaksi po jagraniitiksi (aivan samoin kuin<br />
Murennusmäessä ja Lä emäessä) . Tämän ja osaksi suoraan migmatiitin<br />
päällä on viivamaisesti liuskeista silmäliusketta ja k o n g 1 om<br />
e r a a t t i a, jossa mukulat ovat venyneet liuskeisuuden suuntaan.<br />
Nämä ovat ienorakeista gneissigraniittia, valkoista pegmatiittia,<br />
armaata kvartsia ja kiillegneissiä, eli samoja aineksia, kuin<br />
mitä on migmatiitin komponentteina . Mukuloiden suuruus vai telee<br />
1-15 sm. Välikerroksina on konglomeraatissa selvään kerroksellista<br />
arkoosimaista kvartsiittia, jossa on pieniä maasälpäsilmäkkeitä<br />
. Arkoosi välittää kivilajien vai ettumista kiilleliuskeeksi, jota<br />
on täältä kaakkoon päin . Liuskeisuuden suunta on N 45° E, kaade<br />
25°-40° SE .
Mäkisen mukaan on konglomeraatissa paikoin pegmatiittisuonia,<br />
jotka muistuttavat laadultaan yvin paljon migmatiittipo<br />
jassa esiytyviä, juovikkaisuuden poikki vinoon kulkevia<br />
juonia .<br />
Isossamäessä, n . 6 km Nissilästä lounaaseen on lujasti liuskeutunutta<br />
po jaliusketta (silmägneissiä), jossa on punertavia kvartsinpitoisia<br />
maasälpäjuovia ja armaita kvartsilinssejä . Kulkusuunta<br />
on N 10 ° E, kaade 70 °-80° W . Kivilaji vai tuu NW päin ienorakeisemmaksi<br />
liuskeeksi, jossa kvartsi muodostaa pitkiä biotiittijuovien<br />
eroittamia linssejä tai kerroksia . Sitä lävistävät paikoin<br />
leveät, kvartsirikkaat pegmatiittijuonet .<br />
Kukkomäessä viimeksi mainitun silmäliuskevyö ykkeen eteläkärjessä<br />
on pienessä kalliossa k o n g 1 o m e r a a t t i a, silmäliusketta<br />
ja arkoosimaista kvartsiittia . Konglomeraatin mukulat<br />
ovat yvin pyöristyneitä ja 1-10 sm pituisia . Ne ovat vaaleata<br />
apliittia, puristunutta pegmatiittia, kvartsia ja valkoista tai punertavaa<br />
maasälpää. Joku arva kivilajisirpale on vaalean armaata<br />
kvartsirikasta liusketta . Muuan pegmatiittimukula näkyi mikroskoo-<br />
Kuva 39. Poikkileikkaus kivilajeista Hukankalliossa ja Loutemäessä Näläntöjärven<br />
NE-puolella Kiuruvedellä .<br />
p. gr . = myloniittiutunutta porfyyrigraniittia, jossa pegmatiittijuonia;<br />
ark. = arkoosimaista liusketta ; sk. = kiilleliuskemaista liusketta ; kv = kvartsiittia;<br />
p = pegmatiittia; s = suota .<br />
pilla tutkittaessa sisältävän suuria antipertiittisiä maasälpäkiteitä<br />
(n . 40 % mikrokliinia ja 60 % albiittia), pienempiä, va vasti aaltoilevasti<br />
valoa sammuttavia kvartsirakeita, sameaa oligoklaasialbiittia<br />
(An 10An 15 ) ja iukan biotiittia . Liuskekerrosten kulkusuunta on<br />
täällä N 20° W, kaade 75° W .<br />
Näläntöjärven koillispuolella Kiuruvedellä esiytyvät po jamuodostumat<br />
ovat siitä mielenkiintoisia, että liuskeet rajoittuvat täällä<br />
tyypilliseen postbotnialaiseen porfyyrigraniittiin . Tämän ja liuskeiden<br />
kontakti ei ole eruptiivikontakti, vaan porfyyrimainen punertava<br />
graniitti, joka vielä Huttulankankaan venerannalla esiytyy verrattain<br />
muuttumattomana, vai tuu po joisempana Hukankalliossa vä itellen<br />
yvin ru joutuneeksi myloniitiksi (kuva 39, vertaa sitäpaitsi<br />
s . 142) . Tämä on varsinkin kallion itärinteessä yvin liuskeutunutta,<br />
silmägneissimäistä .
Hukankallion koillispuolella suonotkon takana olevassa Loutemäessä<br />
vallitsevat seuraavat kivilajit :<br />
Mäen länsirinteessä ja laella kivilaji on kellertävän armaata<br />
pieni- tai ienorakeista maasälpärikasta liusketta, jota leveät muskoviitinpitoiset<br />
pegmatiittijuonet lävistävät pääasiallisesti liuskeisuuden<br />
suuntaan . Kivilajia voi kutsua a r k o o s i k s i, joka on vuorijonopoimutuksessa<br />
lännestä päin yli työntyneen ja rajalla myloniittiutuneen<br />
porfyyrigraniittipeitteen paineesta liuskeutunut ja metamorfosoitunut<br />
. Se olisi siis alkuaan ollut porfyyrigraniitin ja varsinkin<br />
sen pyrokseeninpitoisten muunnosten rapautumistuotetta . Sillä on<br />
melkein samallainen kokoumus kuin näillä, mutta raesuuruus on<br />
Kuva 40 . Arkoosia Loutemäestä Näläntöjärven koillispuolelta Kiuruvedeltä .<br />
Nikolit + ; noin 15 X luonn . kokoa .<br />
paljon pienempi ja kalimäärä sisältyy etupäässä biotiittiin. Maasälpärakeet<br />
ovat keskimäärin 0 .5-1 mm pituisia ja särmiltään jonkun<br />
verran pyöristyneitä ; ne ovat pääasiallisesti oligoklaasia An 25 (kuva<br />
40) . Hienorakeinen välimassa sisältää biotiittia, kvartsia, epidoottia<br />
sekä lisäaineksina titaniittia ja apatiittia . Biotiitin sijasta on paikoin<br />
runsaasti vaaleanvi reätä, eikosti pleokroiittista sarvivälkettä .<br />
Tämä arkoosi vai tuu E päin mäen loivassa itärinteessä vä itellen<br />
arkoosimaiseksi kiilleliuskeeksi, joka on tummempaa, ienorakeisempaa<br />
ja selvään kerroksellista . Kerrokset ovat lujasti poimuttuneita<br />
. Kiilleliuske sisältää oligoklaasia ja kvartsia melkein y tä paljon<br />
sekä runsaasti biotiittia ja iukan muskoviittia ; raesuuruus on 0 .1--<br />
0 .3 mm . Kerroksellisuuden ja liuskeisuuden suunta on N 15°-25° W ;<br />
kaade on aluksi jyrkkä 70 °-80° W, mutta muuttuu E päin vä itellen
loivaksi ja n . 200 m mäen uipun itäpuolella tapaa matalissa kallioissa<br />
kerroksellista, kellertävän vaalean armaata k v a r t s i i t t i a, jossa<br />
on o uita am<strong>fi</strong>bolirikkaita kerroksia . Am<strong>fi</strong>boli on vaaleanvi reää, eikosti<br />
pleokroiittista . Kerrokset ovat melkein vaakasuoria, mutta<br />
kivilajista te dyssä ijeessä (kuva 41) näkee kvartsirakeiden litistyneen<br />
jonkun verran ko tisuoraan kerroksellisuutta vasten, jotenka<br />
puristus on tapa tunut lännestä itään .<br />
Kuva 41 . Kvartsiittia Loutemäen itärinteeltä, Näläntöjärvi, Kiuruvesi . Nikolit<br />
+ ; n. 20 X luonn . kokoa .<br />
Vinoon kuvan poikki kulkee ienorakeinen sarvivälkerikas kerros .<br />
"Samallaista kvartsiittia on vielä näkyvissä täältä SSE päin parissa<br />
paikassa suomaitten reunoilla . Esiytymät kuuluvat siis todennäköisesti<br />
samaan pitkään ja kapeaan vyö ykkeeseen .<br />
VAALAN-UTAJÄRVEN ALUE .<br />
Tällä liuskealueella on arkoosien kanssa vuorottelevia konglomeraatteja<br />
laajalti Utajärven kirkonkylän ja Utajärven itäpuolella .<br />
Kallioperustaa on kuitenkin näkyvissä vain Oulujoen koillispuolella<br />
ja jokseenkin arvoilla paikoilla ; kalliot ovat laakeita ja verrattain<br />
laajoja . Alueen itärajalla kulkee leveä arkoosivyö yke Säippäkos-
1 6 7<br />
ken tienoilta etelään päin Oulujoen Niskakosken koskille, missä<br />
kivilajia'lävistää postkalevalainen pegmatiittigraniitti .<br />
Utajärven itäpuolella olevat konglomeraat<br />
i t j a a r k o o s i t . Näitä kivilajeja on näkyvissä seuraavilla paikoilla<br />
: Soijinkalliossa, n . 2 km kirkolta ENE ; Utoslahden SE-rannalla<br />
Kallion talon alapuolella ; Lahdenkankaalla Utajärven itäpuolella,<br />
n . 5 km kirkolta SE ; Myllykankaalla Naamajoen länsipuolella, n . 6<br />
km kirkolta E ; Mäntyvaaran lounais- ja etelälaidalla, Naamajoen NEpuolella<br />
ja n . 4 km Korholasta E . Kaikilla paikoilla kivilajit vaihtelevat<br />
keskenään, niin että samassa kalliossa tapaa vuorokerroksina<br />
sekä eri suuruisia mukuloita sisältävää konglomeraattia että niistä<br />
vapaata arkoosia . Kerrosasento on loiva ja kerrokset kallistuvat eri<br />
suuntiin, pääasiallisesti kuitenkin SE kohti, tai ovat vaakasuoria<br />
(kulkusuunta on esim . Lahdenkankaalla N 25°-30° E, kaade 0 °-<br />
60° SE) . Usein näkee kivilajeissa N 35°-40° E suuntaista puristusliuskeisuutta,<br />
jonka kaade on 60 °-70 ° SE .<br />
Konglomeraatin mukulat vaihtelevat kooltaan 2-50 sm ; ne<br />
ovat särmiltään pyöristyneitä ja säännöttömän muotoisia, ja ne ovat<br />
seuraavia kivilajeja : graniittia tai granodioriittia, apliittia, harmaata<br />
tai tummaa kvartsia ja kiillegneissiä . Sekä Väyrynen että Hansen<br />
mainitsevat kivilajimukuloitten joukossa löytyvän sinertävänharmaita<br />
kvartsiittikappaleita ja pitkulaisia tummia liuskesiekaleita,<br />
joitten liuskeisuus tavallisesti yhtyy konglomeraatin liuskeisuussuuntaan,<br />
mutta saattaa olla poikittainenkin (Utoslahti) . Konglomeraatissa<br />
vaihtelevat sellaiset kohdat, missä mukuloita on runsaasti, sellaisten<br />
kanssa, missä niitä on harvassa tai missä ne ovat hyvin pieniä .<br />
Arkoosikerrosten rajoilla tapaa kivilajisirpaleitten sijasta usein vain<br />
kvartsikyhmyjä, maasälpäsiruja ja biotiittikasaumia (Soijinkallio,<br />
Myllykangas), ja konglomeraatti vaihtuu arkoosiksi siten, että mukulat<br />
häviävät ja pohjamassa jää vallitsevaksi .<br />
Konglomeraatin graniitti- ja apliittimukulat ovat lujasti puristuneita<br />
ja muuttuneita, ja rakeet ovat uudesti kiteytyessään liittyneet<br />
toisiinsa hakamaisesti . Ne sisältävät oligoklaasialbiittia An 5<br />
An 15 , kvartsia ja mikrokliinia sekä hiukan biotiittia ja malmirakeita .<br />
Sekundäärisinä muuttumistuloksina on serisiittiä, zoisiittia, epidoottia,<br />
kloriittia ja kalsiittia . Apliittimukulat sisältävät usein suurehkoja<br />
säännöttömiä kvartsirakeita, jotka ovat kasvaneet yhteen vahvasti<br />
muuttuneitten oligoklaasialbiittirakeiden kanssa . Näissä näkee usein<br />
antipertiittisiä mikrokliiniläikkiä ja sisään kasvaneita kvartsirakeita .<br />
Granodioriittisissa mukuloissa on maasälvän An-pitoisuus suurempi<br />
ja niissä näkee joskus migmatiittista juovikkaisuutta . Raesuuruus<br />
vaihtelee 0 .4-4 mm . Graniittiset mukulat ovat kaikesta päättäen<br />
peräisin migmatiittiseltä graniittigneissialueelta .
1 68<br />
Konglomeraatin pohjamassa ja arkoosimaiset kerrokset ovat harmaita,<br />
hieno- tai pienirakeisia ; rakeisuus on jonkun verran epätasaista<br />
(raesuuruus O.o5-2 mm) ja kivilaji sisältää siellä täällä lähes 2-5<br />
mm suuruisia pyöristyneitä kvartsi- ja maasälpärakeita . Rakenne on<br />
granoblastinen tai blastopsammiittinen . Kokoumus on granodioriittinen<br />
; kivilajin pääainekset ovat plagioklaasi (An 15An 20 ) ja kvartsi ;<br />
se sisältää sitäpaitsi biotiittia sekä vähässä määrin serisiittiä, kloriittia,<br />
zoisiittia, kalsiittia ja syöpyneitä malmirakeita (Soijinkallio .<br />
Lahdenkangas ) .<br />
Pohjamuodostumia lävistävät paikoin taajaan kvartsi- ja pegmatiittisuonet<br />
. Ne eivät yleensä ole missään kosketuksessa alustansa<br />
kanssa . Kumpusuon itäpuolella kartta-alueen pohjoisrajalla, n . 4<br />
km Naamajoelta ENE, on Hausen'in mukaan kuitenkin alustaan kuuluvaa<br />
ruhjoutunutta ja liuskeutunutta pohjagraniittia, joka vaihtuu<br />
S ja SW päin konglomeraatiksi ja arkoosiliuskeeksi .<br />
Säippäkosken-Niskakosken vyöhykkeen ark<br />
o o s i t . Liuskealueen itälaidalla esiytyvät arkoosit ovat vaalean -<br />
harmaita tai kellertäviä, paikoin punertaviakin, ja niiden rakeisuus<br />
vaihtelee hienorakeisesta karkearakeiseen . Pääainekset ovat kvartsi,<br />
mikrokliini, oligoklaasialbiitti ja biotiitti, jota on yleensä vähän ;<br />
muuttumistuloksina on hiukan kloriittia, serisiittiä ja zoisiittia ; lisäaineksina<br />
apatiittia ja titaniittia . Rakenne on granoblastinen, mutta<br />
hyvin usein kivilaji näyttää sangen klastilliselta sen takia, että 0 .5<br />
-2 mm, paikoin jopa 6-8 mm suuruisten kvartsi- ja maasälpärakeiden<br />
välinen pohjamassa on hienorakeista (raesuuruus n . 0.05-0 .5<br />
mm) . Rakeet ovat monisärmäisiä, jokseenkin pyöristyneitä ja hienosti<br />
hammaslaitaisia .<br />
Liuskealueen rajalla, esim . Säippäkosken pohjois- ja eteläpuolella,<br />
arkoosi on hienorakeisempaa, kiillerikkaampaa ja paikoin selvästi<br />
liuskeista . Se on täällä vuorokerroksina kiilleliuskekerrosten kanssa ;<br />
biotiitin ohella se sisältää jokseenkin runsaasti muskoviittia . Kaunista<br />
vuorokerrostusta nähtiin esim . uunikivilouhoksessa, 1 .5-2 km<br />
kosken pohjoispuolella, Pystökoskella Säippäkosken alapuolella ja<br />
Pitämänvaarassa, n . 1-2 km kosken eteläpuolella, missä tapaa vahvasti<br />
poimuttuneita liuskekerroksia arkoosikerrosten välillä . Kerrosten<br />
suunta on N-S, mutta kaade vaihtelee lujasti . Se on Säippäkosken<br />
tienoilla ja Pitämänvaarassa 60 °-70° W, mutta vaihtuu<br />
täältä SE päin itäiseksi ; kaade on ensin loivasti E kohti, sitten jyrkempi,<br />
kunnes se vielä kauempana kaakossa muuttuu jälleen läntiseksi<br />
.<br />
Säippäkosken arkoosi vaihtuu NE, E ja SE päin 2-3 km leveässä<br />
vyöhykkeessä karkearakeisemmaksi, kellertäväksi tai punertavaksi
arkoosiksi . Tällaista on esim . Maanselänkankaan itäpuolella Suurelle<br />
Säippäsuolle saakka . Se sisältää paikoin harvakseen 1-5 sm suuruisia,<br />
sinertävän tai tumman harmaita kvartsipalloja ja maasälpäsirpaleita<br />
. Paitsi näitä nähtiin kivilajissa siellä täällä, esim . Säippälammen<br />
itäpuolella, liuskesiekaleita .<br />
Pitämänvaarassa, n . 2 km Säippäkoskelta S, tapaa Väyrysen<br />
mukaan arkoosissa siellä täällä jonkun jyrkästi rajoittuneen apliittimaisen<br />
kivilajisirpaleen . Arkoosissa on paljon kvartsisuonia ja etelämpänä<br />
pegmatiittijuoniakin .<br />
Nuojuvan ja Oterman koskilla Oulujoen Niskakoskella on arkoosiin<br />
selvästi vaikuttanut seudun postkalevalainen mikrokliinigraniitti<br />
ja pegmatiitti . Kivilaji on pienirakeista, punertavaa tai punertavan-harmaata<br />
ja kaksikiilteistä . Suurehkot kvartsirakeet ovat paikoin<br />
sulaneet yhteen pitkulaisiksi juoviksi, joiden välinen kivilajimassa on<br />
hienorakeisempaa ; biotiitti ja muskoviittikin ovat kasautuneet läikiksi<br />
tai hienoiksi juoviksi ja kivilajia lävistävät siellä täällä vaaleanpunaiset<br />
pegmatiitti- ja apliittisuonet . Tämän graniitti-injektion<br />
vaikutuksesta uudesti kiteytyneen arkoosin aineksina ovat kvartsi,<br />
mikrokliini, oligoklaasialbiitti (An 10An 15 ), biotiitti, kloriitti ja<br />
muskoviitti . Rakeet ovat säännöttömän muotoisia ja liitoskohdiltaan<br />
pehmeästi pyöristyneitä . Samalla tavalla ovat arkoosin kanssa vuorottelevat<br />
liuskekerrokset gneissiytyneet ; ne sisältävät mikrokliinin<br />
sijasta runsaammin oligoklaasia ja biotiittia . Ylempänä olevalla<br />
Siitarinkoskella kivilaji on vielä enemmän muuttunut ; rinnakkaisrakenteiset<br />
punertavat graniittiset osat vuorottelevat harmaitten<br />
gneissikerrosten kanssa .<br />
Arkoosivyöhykkeen ja sen itäpuolella olevan migmatiittialustan<br />
rajasuhteita ei tunneta rajalla esiytyvien laajojen suomaitten takia .<br />
Mahdollista on kuitenkin, että arkoosit ovat kerrostuneet suoraan<br />
migmatiitin päälle, vaikka alkuperäiset kontaktisuhteet lienevät<br />
sangen paljon häiriytyneet karjalaisen orogenesin vaikutuksesta .<br />
KVARTSIITTEJA .<br />
Kalevalaiset kvartsiitit esiytyvät miltei yksinomaan Oulujärven<br />
itäpuolella olevassa päävyöhykkeessä . Ne muodostavat morfologisesti<br />
verrattain korkeita mäkiryhmiä tai vaaroja, joihin saattaa kuulua<br />
useita rinnakkaisia harjanteita . Näitten välisissä laaksoissa ja<br />
alankomailla ovat taas useimmiten dolomiitit ja liuskeet vallitsevina<br />
kivilajeina .<br />
Kvartsiitit ovat hienorakeisia kiteisiä liuskeita, joitten pääaineksena<br />
on kvartsi eri suuruisina polygoonisina rakeina ; kvartsirakeiden<br />
102-31<br />
1 6 9<br />
22
1 70<br />
välissä on usein hienosuomuista muskoviittia eli serisiittiä vaihtelevin<br />
määrin . Sitäpaitsi näkee siellä täällä joitakin pieniä maasälpärakeita<br />
(mikrokliinia ja plagioklaasia), vaaleanruskeita biotiittiläikkiä, hematiittitäpliä<br />
sekä joskus hyvin pieniä turmaliinineulasia ja zirkoonirakeita<br />
. Kokoumus vaihtelee kuitenkin jonkun verran riippuen alkuperäisestä<br />
aineksesta ja olosuhteista, missä kvartsiitit ovat kerrostuneet<br />
. Ne ovat useimmiten selvästi kerroksellisia ja kerrokset ovat<br />
poimuttuneita . Raesuuruus vaihtelee 0 .02-0 .5 mm . Puristusliuskeisissa<br />
kvartsiiteissa näkee usein p o i k i t t a i s 1 i u s k e is<br />
u u t t a . Lujasti puristuneissa vyöhykkeissä, missä esim . on tapahnut<br />
vahvoja tektoonisia liikuntoja ylisiirrosten yhteydessä, ne ovat<br />
hyvin liuskeutuneita, ruhjoutuneita tai breksioituneita, ja kerroksellisuus<br />
on niistä hävinnyt .<br />
Nämä metasedimentit ovat todennäköisesti alkuaan olleet osaksi<br />
mantereella geosynkliinimuodostuksen alkuvaiheella satunnaisten<br />
tulvavirtojen ja tuulen kasaumaa hiekka-ainesta, osaksi pieniin vesialtaisiin<br />
tai transgression aikana matalaan veteen savilietteen mukana<br />
kerrostunutta hiekkaa . Edelliset ovat vaaleampia, kerrokset ovat<br />
valkoisia, vaaleanharmaita, kellertäviä tai punertavia, ja ne ovat<br />
usein serisiittirikkaita (Väyrysen Kainuun kvartsiitteja 1), paikoin<br />
hiukan maasälvänpitoisiakin . Jälkimäiset ovat tummempia, harmaita<br />
tai sinertävän harmaita ja sisältävät m . m . runsaammin biotiittia<br />
; ne vuorottelevat kiisunpitoisten fylliittien ja tavallisten kiilleliuskeiden<br />
kanssa . Postkalevalaisten graniittialueiden reunoilla tavataan<br />
graniitti-injektion vaikutuksesta muuttuneita, osaksi massamaisia<br />
tai tiiviitä »lasimaisia», osaksi karkearakeisempia maasälpäja<br />
kiillerikkaita kvartsiittiliuskeita .<br />
Alla olevassa esitetään tärkeimmät kvartsiittijonot alkaen etelästä<br />
pohjoiseen päin, mikäli ne esiytyvät karttalehden alueella .<br />
MUODOSTUMAN ALAOSAN KVARTSIITTEJA .<br />
Sopenvaara-Korholanmäki . Päävyöhykkeeneteläpäässä<br />
graniittigneissialueen rajalla, Kuusimäessä, Vuohimäessä ja<br />
Latomäessä, vallitsee hyvin hienorakeinen sinertävän harmaa kvartsiitti<br />
. Savosenjärven ja Kuusimäen välillä siinä näkee vuorokerroksina<br />
vaaleanharmaata ja punertavaa kvartsiittia, jossa on muskoviittirikkaita<br />
kerrospintoja . Kolmisopen SE-puolella oleva S o p e nv<br />
a a r a on pääasiallisesti vaaleata kvartsiittia, mutta mäen lounaisja<br />
etelärinteessä tämä vaihtuu hiilen- ja kiisunpitoisten liuskeiden rajalla<br />
tumman- tai sinertävänharmaaksi kvartsiitiksi, jossa on väli-<br />
1 Bull . Comm . geo] . Finlande N:o 78, s . 32 . Helsinki 1928 .
1 7 1<br />
kerroksina vaaleampaakin serisiittirikasta kvartsiittia . Vaaran lounaisrinteessä<br />
kaikki kivilajit ovat vahvasti breksioituneita . Kerrosten<br />
kulkusuunta vaihtelee N 20 °-40° W, kaade on ENE kohti, etelämpänä<br />
graniittigneissin rajalla loiva, pohjoisempana jyrkempi, Sopenvaarassa<br />
25°-65° NE .<br />
Sopenvaaran vaaleita kvartsiitteja jatkuu Kolmisopelta NNW<br />
kohti Parkuanvaaralle ja täältä kaaressa jonkun matkan vielä W ja<br />
SW kohti . Kivilaji on valkoisen tai punertavan harmaata ja monessa<br />
kohden lujasti poimuttunutta ; muskoviittisuomut verhoavat kerrostai<br />
liuskeisuuspintoja ja poikittaisliuskeisuutta näkee<br />
siellä täällä . Kaakkomäessä, Pukkimäessä ja Väyryvaarassa Kolmisopen<br />
ja Saarijärven välillä liuskeisuus yhtyy kerroksellisuuteen ja<br />
kulkee N 25°-40° W suuntaan ; kaade on jonon lounaispuolella n . 70 °<br />
SW, koillispuolella n . 70°-80° NE . Vyöhykkeen W ja SW kohti<br />
kaartuvassa haarassa (Rytylinmäki, Parkuanvaara, Purnunmäki ja<br />
Losovaara) kerrokset ovat vahvasti poimuttuneita (kaade n . 70 ° SE .<br />
S ja SW kohti) ja liuskeisuuden suunta on N 20 °-50° E .<br />
Parkuanvaaran ja Korholanmäen välisessä laajassa SSW-NNEsuuntaisessa<br />
vyöhykkeessä, joka ulottuu Nuasjärven rantaan saakka,<br />
kvartsiitti on osaksi sinertävän harmaata (usein »lasimaista»), osaksi<br />
harmaata, kiillerikasta ja liuskeista . Kiilteenä on sekä biotiittia että<br />
muskoviittia . Sinertävän harmaa kvartsiitti vuorottelee monessa<br />
kohden Parkuan W- ja N-puolella olevan liuskevyöhykkeen rajoilla<br />
ruosteisen fylliitin kanssa . Sitä lävistävät siellä täällä eri suuntiin<br />
kulkevat leveät maitokvartsijuonet (esim . 0 .5 km Juuvan talosta NW<br />
ja pari km Kanalasta SW, Juuvanjoen lähellä) . Kerrosten suunta<br />
on N 10 °-35° E, kaade jokseenkin jyrkkä, mutta milloin E, milloin<br />
W kohti . Harmaa kvartsiitti vuorottelee leveitten kiilleliuskekerrosten<br />
kanssa, esim . Riekkilän SE-puolella (Kanalasta SE) lähellä Nuasjärven<br />
rantaa, missä sitäpaitsi liuskeinen metabasiitti lävistää kivilajeja<br />
. Kerrokset ovat paikoin vahvasti poimuttuneita ja liuskeisuuden<br />
suunta on poikittainen .<br />
Tummanharmaata k a 1 s i i t i n p i t o i s t a kvartsiittia havaittiin<br />
n . 1 km Keltamäestä ESE olevassa kalliossa Korholanmäellä .<br />
Kivilaji on hiukan liuskeista (kristalloblastista) ; raesuuruus 0 .1-0 .5<br />
mm ; ainekset ovat kvartsi, kalsiitti j a vaaleanruskea biotiitti sekä<br />
siellä täällä joku malmirae . Kalsiitti ja biotiitti muodostavat sementin<br />
kvartsirakeiden väliin ja ovat järjestyneet hienoiksi liuskeisuuden<br />
suuntaisiksi viiruiksi .<br />
Pohjoisessa Rehjänselän eteläpuolella tapaa jälleen vaaleata<br />
kvartsiittia, joka liittyy graniittigneissin rajalla oleviin pohjaliuskeisiin<br />
. Närhiniemellä Lauttalahden N-puolella on punaisten pegmatiittijuonien<br />
lävistämää lasimaista kvartsiittia .
L e t o v a a r a n likimmiten W-E-suuntaisessa vyö ykkeessä<br />
Etelä-Paltamossa on vaalean armaa kvartsiittiliusketyyppi vallitsevana<br />
. Yleiskatsauksen vyö ykkeen länsipäässä vallitsevista kerrossu<br />
teista saa Mäkisen piirtämästä poikkileikkauksesta Väisälän<br />
kaakkoispuolelta (kuva 42) . Kerrosten kulkusuunta on N 65 ° W,<br />
kaade 70 ° S. Vyö ykkeen po joisosassa on suunta N 80 ° E, koillisosassa<br />
N 25°-40° W; kaade on 50°-80 ° S ja SW. Liuskeiden rajoilla<br />
po joisessa ja koillisessa tapaa armaata lasimaista tai kiillerikasta<br />
kvartsiittia . Tällaista on esim . Särkimäen talon kaakkoispuolella<br />
vyö ykkeen NE-laidalla ; se on kiillerikasta, selvään kerroksellista ja<br />
monessa ko den nä tiin siinä v i n o k e r r o k s e l l i s u u t t a .<br />
K o r v a n v a a r a n-Lei unvaaran vyö ykkeessä<br />
Nuasjärven luoteispuolella kivilaji on enimmäkseen vaaleata serisiittirikasta<br />
kvartsiittiliusketta . Serisiitin o ella on kivilajissa biotiittiakin<br />
pieninä suomuina . Missä kvartsiitti on selvään kerroksellista ja<br />
Kuva 42 . Poikkileikkaus kivilajeista Le tovaaran lounaisosassa Etelä-Paltamossa.<br />
Piirtänyt E . Mäkinen 1906 .<br />
a l = postkalevalaista pegmatiittia ; b = alloktoonista graniittigneissiä ;<br />
a = kalevalaista metabasiittia, jossa on graniittigneissin rajalla graniittimurtokappaleita<br />
ja kvartsiitin rajalla kvartsiittimurtokappaleita; d l = kiillerikasta<br />
kvartsiittilusketta ; d 2 = muskoviittirikasta kvartsiittiliusketta, paikoin xnaasälvänpitoista;<br />
f = maasälpärikasta gneissimäistä liusketta ; a2 = a 1 ; g =<br />
kalkkikiveä; d 3 = jokseenkin >lasimaista> armaata kvartsiittia ; k = suota .<br />
kerroksellisuus y tyy liuskeisuuteen, ovat serisiittisuomut asettuneet<br />
kerrosten liitospinnoille, mutta muuten ne ver oavat liuskeisuuspintoja<br />
. Hyvin ienorakeista kerroksellista kvartsiittia, jossa on kellertäviä,<br />
armaita ja valkoisia kerroksia, nä tiin Korvanvaarassa<br />
ja Turunkorvan itäpuolella olevalla niemimaalla . Postkalevalaisen<br />
graniitin rajoilla, esim . niemessä Kuluntala den SE-puolella ja Pienellä<br />
Hiienjärvellä Rupukkavaaran NW-puolella, kvartsiitti on<br />
tavallisesti lasimaista, armaata tai punertavaa . Kerrosten kulkusuunta<br />
on N 10°-20° E, idässä ja po joisessa N-S ja N 10 °-20° W ;<br />
kaade on ylimalkaan n . 70 ° E . Kalliot ovat yleensä va vasti alkeilleita,<br />
ja alkeilu on tapa tunut ienoja rakoja myöten, jotka lävistävät<br />
verkkomaisesti kivilajia .
1 7 3<br />
Kiilleliuskeiden keskellä olevassa L o u h i v a a r a s s a n . 8<br />
km Leihunvaaralta E, on harmaata, kiillerikasta, arkoosimaista<br />
kvartsiittiliusketta .<br />
H ä i k i ö n v a a r a s s a Jormuanlahden SW-puolella tapaa<br />
useita rinnakkaisia kvartsiittikerroksia, joitten välillä on gneissimäisiä<br />
ja kvartsirikkaita liuskekerroksia . Muodostumasarja muistuttaa<br />
luonteeltaan Jormuanlahden pohjoispuolella olevaa Hietalahden sarjaa,<br />
ja lienee täälläkin tapahtunut samanlaatuisia pohjan ylisiirtymisiä<br />
kuin Hietalahdella (s . 156) . Kivilaji on vaaleata muskoviittirikasta<br />
kvartsiittiliusketta. Häikiönvaaran itäosassa olevassa Toppilan kalliossa<br />
se on punertavaa ja kerroksellista ; kerrokset ovat hienoja,<br />
0 .5-1 .5 mm paksuja . Välikerroksina on täällä harmaata kvartsiittiliusketta,<br />
jossa . näkee suoraan kerrosten poikki kulkevaa p o i k i ttaisliuskeisuutta<br />
.<br />
K o n t i o m ä e n kapeassa vyöhykkeessä Paltamon Mieslahdella<br />
kivilaji on muskoviittirikasta kvartsiittiliusketta, joka on paikoin<br />
selvään kerroksellista . Kerrosten suunta on N 15°-40° W,<br />
kaade 60 °-75 ° W . Mäen päällä lävistää liuskeinen am<strong>fi</strong>boliitti 2-<br />
20 m leveinä kerrosjuonina kvartsiittia . Kontiolammen itäpuolella<br />
vyöhykkeen NE-laidalla on harmaata tai sinertävän harmaata kvartsiittia<br />
välikerroksina kvartsirikkaassa kiilleliuskeessa (suunta N 5'W,<br />
kaade 80 ° W) .<br />
M i e s 1 a h d e n monihaaraisessa vyöhykkeessä (ks . karttaa s .<br />
157) vallitsee harmaa kiillerikas kvartsiitti . Kiillerikkaat kerrokset<br />
vuorottelevat puhtaampien kvartsiittikerrosten kanssa . Graniittigneissin<br />
rajalla, esim . Pekkalasta SW, tapaa paikoin vahvasti poimuttuneita<br />
kerroksia . Möhkäleenmuotoisia kvartsisuonia näkee siellä<br />
täällä .<br />
Laajalahden itärannalta olevassa kalliossa on lujasti poimuttuuutta<br />
harmaata kvartsiittiliusketta, jonka kulkusuunta vaihtelee<br />
N 50 ° W ja W-E välillä ; kaade on 60 ° S, mutta sitäpaitsi näkee kivilajissa<br />
N10° E suuntaista poikittaisliuskeisuutta .<br />
Vyöhykkeen koillis- ja itäosissa lävistää erikoisenlaatuinen intrusiivikivilaji<br />
(kersantiitti) leveinä juonina kvartsiittia .<br />
K i e h i m ä n v y ö h y k e . Kiehimänjoen suun luoteispuolella<br />
olevat korkeat mäet, Mustolanmäki, Kalliomäki ja Myhkyri, ovat<br />
yleensä sinertävän harmaata tai harmaata kiilteenpitoista kvartsiittia .<br />
Kerroksellisuus on selvä, mutta kerrokset ovat tavallisesti taipuneita<br />
ja murtuneita. Kulkusuunta vaihtelee N 60 ° W (lännessä)-N 40 ° E<br />
(idässä), kaade on loiva, 20°-40 ° S ja SE . Kiehimän ja Melalahden<br />
välinen graniittigneissi on Wegmannin mukaan E kohti kapenevana<br />
peitteenä työntynyt holvimaisesti lännestä itään päin liuskeiden ja
1 74<br />
kvartsiittien yli (ks . s . 203) . Tätä vahvistavat kerrosten murtumiset,<br />
kvartsiittibrecciat ja N 20 °-25° E suuntainen p o i k i t t a i s 1 i u sk<br />
e i s u u s, joita on havaittu esim . Kalliomäen länsirinteessä (liuskeisuuden<br />
kaade 60 ° W), Lanton eteläpuolella rinteen alaosassa ja Myhkyrin<br />
luoteisrinteessä . Lanton S-puolella breksioitunut kvartsiitti esiytyy<br />
matalissa kallionnyppylöissä tumman, kiisunpitoisen fylliitin<br />
länsipuolella .<br />
Kalliomäen sinertävän harmaassa kvartsiitissa tapaa välikerroksina<br />
vaaleanharmaata tai punertavaa kvartsiittia . Myhkyrin kvartsiitti<br />
on vaaleanharmaata tai punatäpläistä .<br />
Kiehimän vyöhykettä jatkuu Koikerojärven pohjoispuolella N<br />
päin kahtena rinnakkaisena j onona, joista itäiseen kuuluvat Lauttamäki,<br />
Korpimäki, Heiluanmäki ja Varsamäki, läntiseen Korpistenmäki,<br />
Rajamäki, Karjomäki ja Kaitavaara Paltamon pitäjän alueella .<br />
Lauttamäen itäpuolella on vielä Leppimäki ja tämän kohdalla Kiehimänjoen<br />
itäpuolella Putkonmäki . lijärven pohjoispuolella on livaara .<br />
Sekä Putkonmäki että livaara kuuluvat Mieslahden autoktoonisen<br />
graniittimassiivin reunoilla oleviin muodostumiin .<br />
Lauttamäessä ja rinteessä Korpimäen huipun (»Möttölän kuljun»)<br />
eteläpuolella kivilaji on harmaata »lasimaista» kvartsiittia, jossa on<br />
N 20° E- ja N 65° W-suuntaisia breksiavyöhykkeitä . Kaikkialla<br />
muualla on vaaleanharmaa tai punertava muskoviitinpitoinen kvartsiittityyppi<br />
vallitsevana, ja se on yleensä selvään kerroksellista .<br />
Muskoviittirikasta kvartsiittiliusketta tapaa Korpistenmäen lounais-<br />
ja luoteisrinteissä ja Heiluanmäen länsirinteessä . Kerrokset<br />
ovat usein poimuttuneet taajoihin pieniin poimuihin, ja niissä näkyy<br />
tällöin selvä N 20°-30° E-suuntainen p o i k i t t a i s 1 i u s k e is<br />
u u s . Korpistenmäen SW-rinteessä kerrokset kallistuvat loivasti<br />
n . 5° SW kohti ja länsirinteessä keskimäärin n . 30 ° W kohti graniittigneissin<br />
alle . Yleinen kulkusuunta on muuten n . N 20 ° E; kaade on<br />
itäisessä kvartsiittijonossa 30 °-60 ° E, Leppimäessä n . 30° E ja läntisessä<br />
jonossa n . 60 ° W. Karjomäessä, 2-3 km Saarisenjärveltä NE,<br />
kerroksellisuuden suunta on N 60 °-70 ° W, kaade 5°-20° S, ja poikittaisliuskeisuuden<br />
suunta N 10°-30° E, kaade 70 ° W .<br />
Leppimäen etelä- ja länsipuolella ja mäen S- ja SW-rinteissä<br />
kvartsiitti on yleensä sangen k 1 a s t i 11 i s t a ja selvään kerroksellista<br />
; se on paikoin kiilteestä köyhää, paikoin taas muskoviitinpitoista<br />
ja selvään liuskeista . Noin 0 .25 km Pienen Leppimäen länsipuolella<br />
esiytyvä kvartsiitti on esim . vaaleanpunaista ja jokseenkin<br />
hiekkakivimaista ; se sisältää kvartsia polygoonisina rakeina sekä hiukan<br />
muskoviittia ja vaaleanruskeata biotiittia pieninä suomuina ; raesuuruus<br />
on 0.1-1 mm .
1 75<br />
Kaitavaarassa Paltamon ja Puolangan rajalla on hyvin hienorakeista,<br />
kerroksellista kvartsiittiliusketta; kellertävät, harmaat, sinertävät,<br />
punertavat ja vaaleanpunaiset kerrokset vuorottelevat<br />
keskenään, ja sitäpaitsi kivilaji vaihtelee kiilleliuskekerrosten kanssa .<br />
Kvartsiitti sisältää kvartsin ohella hiukan serisiittiä ja hematiittia<br />
(yhtä paljon kumpaakin) sekä harvakseen joitakin biotiittisuomuja<br />
. Kerrokset ovat vahvasti poimuttuneita ja paikoin jopa<br />
breksioituneitakin . Ison Kaitasen pohjoispäässä on esim . breksiaa,<br />
jossa särmikkäitä valkoisia kvartsiittikappaleita liittää toisiinsa vaaleanruskea<br />
hiekkakivimainen aines .<br />
Kaitavaarasta NNE päin olevassa Hietavaarassa kivilaji on<br />
samanlaatuista kuin Kaitavaarassa .<br />
Melalahden kvartsiittijono alkaaMelalahdeltaja<br />
kulkee NNE-suuntaan Horkanlammen ja Hahtolan ohi Viitaselälle,<br />
Korholanmäelle ja Halmemäelle . Kivilajin fylliitti- ja dolomiittikerrosten<br />
kanssa vuorotteleva päätyyppi on harmaa-sinertävän harmaa<br />
»lasimainen» kvartsiitti . Kerrossarja on hyvin vahvasti poi<br />
muttunut ja sen päälle on lännestä päin työntynyt vaaleampi serisiitinpitoinen<br />
kvartsiitti valtavana peitteenä (kuva 43) . Näiden välillä<br />
on deformatiovyöhykkeitä, joissa on suuremmoisia fylliitti-, dolomiittija<br />
kvartsiittibreksioita (kuva 44) .<br />
Dolomiittikerrosten rajoilla Melalahden lasimainen kvartsiitti<br />
sisältää vaaleampia dolomiitinpitoisia kerroksia . Sellaista kvartsiittia<br />
on esim . suolla Kotilasta WSW olevan breksiakallion SE-päässä .<br />
Kvartsiittikerrosten raesuuruus on 0 .1-0.4 mm ; ne sisältävät aaltoilevasti<br />
valoa sammuttavien kvartsirakeiden ohella siellä täällä harvakseen<br />
kerrosten suuntaisia karbonaattiläikkiä . Dolomiittikerrokset<br />
ovat taas karbonaatti- ja kvartsirakeiden seosta ja selvästi rinnakkaisrakenteisia<br />
; kvartsirakeet ovat niissä järjestyneet kerrosten<br />
suuntaisiksi linsseiksi . Lisäaineksena tapaa paikoin pieniä pyriittirakeita<br />
.<br />
Horkanlammen pohjoispäässä kvartsiitti on vaaleampaa, ja<br />
sangen klastillinen kvartsiitti vuorottelee täällä lasimaisen tai kiteisen<br />
kvartsiitin kanssa . V aaleata serisiitinpitoista kvartsiittiliusketta on<br />
Koljolansaarella, Ellinlammen eteläpuolella, Melajoen SW- ja N-puo<br />
lella, Melalahden tien varrella ja graniittigneissin rajalla kylän itäpuolella<br />
. Se on milloin suoraliuskeista, milloin poimuista, ja vuorottelee<br />
serisiitistä puhtaampien kerrosten kanssa ; paikoin se saattaa olla<br />
sangen klastillistakin .<br />
K i v e s v a a r a n a 1 u e . Tähän voidaan lukea kolme rinnakkaista<br />
kvartsiittijonoa . Itäisimpään kuuluvat Varislahden pohjassa<br />
olevat kalliot sekä Nahkamäki, Kivimäki, Tappusenmäki ja Pentin-
Kuva 43. Melala den liuskealue Paltamossa . Mittakaava 1 : 50,000 .<br />
Kuva 44 . Poikkileikkaus liuskevyö ykkeestä Horkanlammen eteläpuolella,<br />
Melala ti, Paltamo .<br />
a = graniittigneissiä ; b = po jaliusketta; c = serisiitinpitoista kvartsiittiliusketta;<br />
c 1 = armaata kvartsiittia; c 2 ~ kvartsiittibreksiaa ; d dolomiittia;<br />
d 1 = dolomiittibreksiaa ; f = fylliittiä ; f 1 = sarvivälkeliusketta ; e = metabasiittia<br />
.
mäki ; keskimmäiseen Manttilanmäki (Varisniemellä), Lehtomäki,<br />
Keräsenvaara ja Itkonmäki; läntisimpään pääjonoon Kivesvaara,<br />
Honkamäki ja Raappananmäki . Vallitsevana kvartsiittityyppinä on<br />
vaalea, usein kellertävän tai punertavan harmaa serisiitinpitoinen<br />
kvartsiittiliuske, joka on paikoin jokseenkin klastillisea . Vyöhykkeen<br />
länsiosissa postkalevalaisen graniitin rajalla se vaihtuu hiukan<br />
karkearakeisemmaksi muskoviittirikkaaksi kvartsiittiliuskeeksi, jota<br />
pegmatiittijuonet lävistävät . Tälläistä on esim . Kivesjärven itärannalla<br />
. Seudun emäksisten kivilajien rajoilla näkee kvartsiitissa usein<br />
vihreitä juovia, ja itse kvartsiittikin on monesti vihertävän väristä .<br />
Verrattain tummanharmaata arkoosimaista kvartsiittia on Taipaleella<br />
Varisjoen niskan pohjoispuolella . Sen ainekset ovat kvartsi,<br />
oligoklaasi ja mikrokliini 0 .2-0 .8 mm suuruisina, jokseenkin hyvin<br />
pyöristyneinä rakeina ; näiden välit täyttää muskoviitti, hienorakeinen<br />
kvartsi ja biotiitti . Haapalan tienoilla ja Kivesvaaran etelä- ja lounaisrinteillä<br />
kvartsiitti on yleensä harmaata, lujasti poimuttunutta<br />
ja liuskeista . Se muodostaa täällä paikoin, kuten maantien varrella<br />
talon NW- ja E-puolella (suon reunalla) konglomeraattimaisia breksioita<br />
1 . Linssinmuotoisia, särmikkäitä tai pyöristyneitä kvartsiittikappaleita<br />
yhteen liittävä tummempi aines sisältää näissä samoin<br />
kuin liuskettuneessa kvartsiitissakin jonkun verran magnetiittia .<br />
Haapalasta SE päin olevan Lehtomäen kvartsiitti on hyvin hienorakeista,<br />
klastillisen näköistä, liuskeista serisiittikvartsiittia . 0.02-<br />
0 .3 mm suuruisia pyöreitä kvartsirakeita liittää toisiinsa hienosuomuinen<br />
serisiittiaines, jossa näkyy vielä joitakin vihertävän vaaleanruskeita<br />
biotiittisuomuja ja muodottomia hematiittiläikkiä .<br />
Kerrosten kulkusuunnat ja kaateet ovat seuraavat : itäisimmässä<br />
jonossa Varislahden NE-puolella N 45° E, 60 ° NW, jonon keski- ja<br />
pohjoisosissa N 40 °-50 ° E, pysty tai 80 ° W; keskimmäisessä jonossa<br />
Varisniemellä N 10 ° E, pysty-65 ° W, Lehtomäellä N-S, 80° W,<br />
Itkonmäellä N 50° E, 80° NW ; läntisimmässä jonossa Kivesvaaran<br />
eteläpäässä N 10 °-20° E, pysty-70° W, keski- ja pohjoisosissa<br />
N 70 ° E-N 70 ° W, pysty-80 ° N, Honkamäessä ja Raappananmäessä<br />
N 45°-55° E, pysty . Poikittaisliuskeisuutta näkee monessa kohden,<br />
esim . Keräsenvaaran lounaisrinteessä, Kivesvaaran laella ja pohjoisosissa<br />
(liuskeisuuden suunta N 20°-50 ° E) ja Honkamäen talon luona<br />
(kerrosten suunta N 45° W, kaade 80 ° NE) . Halkeiluraot ja kvartsisuonet<br />
kulkevat enimmäkseen liuskeisuuden suuntaan .<br />
1 Vertaa HEIKKI VÄYRYNEN, Geologische u. petrographische Untersuchungen<br />
im Kainuugebiete . Bull . Comm . geol . Finlande N :o 78, s . 75-76 .<br />
Helsinki 1928 .<br />
102--31<br />
1 7 7<br />
23
1 7 8<br />
Luoteis-Ristijärven ja Etelä-Puolangan<br />
k v a r t s i i t i t selostetaan tässä alla alkaen idästä länteen päin :<br />
I s o n U v a n kaakkoispuolella on sekä vaaleata että tummaa,<br />
kiisurikkaan fylliitin kanssa vuorottelevaa kvartsiittia (suunta N 10-<br />
-30' W, kaade 40°-60° SW) .<br />
Uvan koillispuolelta alkaa laaja kvartsiittivyöhyke, johon kuuluvat<br />
Humalavaara ja Humalaj oen kalliot sekä täältä<br />
NNW ja N päin kohoava korkea vaarajono P a 1 j a k a n n e n ä<br />
ja P a 1 j akka . Paljakan länsipuolella on T e e r i h a r j u n-<br />
H o 1 s t i n v a a r a n rinnakkaisjono . Vallitsevana kivilajina on<br />
harmaan valkoinen tai punertava kvartsiitti, joka sisältää verrattain<br />
vähän suomuisia mineraaleja . Kerroksellisuus on yleensä hyvin selvä<br />
ja rakenne näyttää klastilliselta . Serisiittirikasta kvartsiittiliusketta<br />
tapaa kuitenkin monessa paikassa, esim . Holstinvaaran W- ja NWrinteessä<br />
Holstinjärven itäpuolella, missä sen yhteydessä on epäpuhdas<br />
kaoliiniesiytymä, ja Louhenjoella kiilleliuskeen rajalla .<br />
Kvartsiitin pääainekset ovat kvartsi polygoonisina, hiukan pyöristyneinä<br />
rakeina ja serisiitti hyvin pieninä suomuina ; sitäpaitsi tapaa<br />
harvakseen vihreähkön ruskeita biotiitti-idioblasteja, pieniä<br />
mikrokliinirakeita, hematiittiläikkiä, magnetiitti- ja pyriittirakeita<br />
sekä joskus pieniä turmaliinineulasia ; raesuuruus on 0.1-0 .5 mm .<br />
'Kerrokset kulkevat vyöhykkeen eteläpäässä aluksi n . N 30° W,<br />
sitten N-S (Paljakka) ja lopuksi SW-NE suuntaan (Holstinvaara) .<br />
Kaade on 60°-80° E, Humalajärven tienoilla kuitenkin n . 40° SW .<br />
Järven itäpuolelta lähtee NNE kohti toinen kvartsiittijono, jota jatkuu<br />
Nurmeksen karttalehden alueelle (s . N 15° E, k . 65° E) . Kerrokset<br />
ovat heikosti taipuneita, ja liuskeisuus yhtyy useimmiten kerroksellisuuden<br />
suuntaan ; poikittaisliuskeisuutta näkee kuitenkin paikotellen,<br />
esim . Lehmirinteen torpan NW-puolella Paljakassa . Kvartsiitti<br />
on täällä kauniisti kerroksellista, ja kerrokset ovat hienoja, 0.5-1 .5<br />
mm paksuja .<br />
Päällysmäessä Humalajärven itäpuolella ja täältä NNE päin<br />
kvartsiitti on harmaata-punertavaa ja selvään kerroksellista . Harmaata<br />
kiilleliuskemaista kvartsiittia nähtiin n . 1 km järven E-puolella,<br />
missä se vuorottelee 0.5-2 sm leveitten »lasimaisten» kerrosten<br />
kanssa .<br />
Seuraava kvartsiittijono Paljakasta W päin on Kiehimän vyöhykkeen<br />
Hietavaaran jatkoa ja siihen kuuluvat M i k o n m ä k i sekä<br />
Hulmijärven itä- ja pohjoispuolella olevat vaarat, H u 1 m i v a a r a<br />
ja T a i v a s v a a r a . Jonon eteläosassa kvartsiitti on serisiittirikasta<br />
ja liuskeista, mutta pohjoisosassa tapaa liuskeiden rajoilla harmaatakin,<br />
kiillerikasta kvartsiittiliusketta . Kerrosten suunta on<br />
N 15° E, kaade pysty tai jyrkästi E .
179<br />
Lamminmäellä ja Törmämäellä Kiehimän-Puolangan<br />
maantien mutkassa on hyvin hienorakeista kvartsiittiliusketta,<br />
joka on milloin kiillerikasta, milloin tiivistä, lasimaista . Lamminmäen<br />
talon vieressä ja SW-puolella kivilaji on d o 1 o m i i t i n p i t o i s t a ;<br />
sen pääainekset ovat kvartsi, karbonaatti, muskoviitti ja ruskea biotiitti<br />
; sitäpaitsi se sisältää hiukan hematiittia ja zoisiittia . Raesuuruus<br />
vaihtelee kerroksittain samoin kuin karbonaatti-, muskoviitti- ja biotiittimääräkin<br />
.<br />
Näiltä seuduilta lähtee pohjoiseen päin kaksi kapeata kvartsiittivyöhykettä,<br />
joista itäinen kulkee Pahkavaaran ja Honkajärven<br />
kautta Latolanvaaraan ja läntinen Tulijärven, Nalkkijärven ja Rällinmäen<br />
kautta Salmijärvien itäpuolelle . Itäisessä vyöhykkeessä kvartsiitti<br />
on puristunut pohjagraniittikielekkeiden väliin ; se on ruhjoutunutta<br />
vaaleanharmaata-punertavaa kvartsiittiliusketta, jossa serisiittirikkaat<br />
kohdat vaihtelevat puhtaamman kvartsiitin kanssa .<br />
Läntinen vyöhyke seuraa Rällinmäen, Körölän ja Salmijärvien kohdilla<br />
seudun dolomiittivyöhykkeen itärajaa . Kvartsiitti on siinä harmaata-vaaleanharmaata,<br />
milloin lasimaista, milloin liuskeista, jolloin<br />
serisiitti verhoaa liuskeisuuspinnat . Rinteessä Pienen Salmijärven<br />
itäpuolella Huovilan kohdalla on serisiitinpitoista kvartsiittiliusketta,<br />
tämän itäpuolella eräässä kohden tummaa, hienokiilteistä<br />
liusketta ja itäisimpänä graniitin rajalla kvartsi-serisiittiliusketta,<br />
jossa on litistyneitä kvartsilinssejä ja rapautuneita maasälpäsiruja .<br />
S u o n i k v a r t s i i t t i a . Postkalevalaisen graniitin rajoilla<br />
Kivesjärven ja Osmankijärven välillä, Kongasjärven ympärillä ja<br />
Isojärven kaakkoispuolella esiytyviä kvartsiitteja lävistää kvartsirikas<br />
punainen pegmatiittigraniitti lukuisina juonina, joitten leveys<br />
vaihtelee muutamasta sentistä moneen metriin . Ne kulkevat sekä<br />
liuskeisuuden suuntaan että poikittain, ja muodostavat paikoin<br />
kvartsiitin kanssa täydellisiä seoskivilajeja (Kahluukangas Petäjälahden<br />
ja Mustilaiskallio Kongasjärven NE-puolella, Kongasmäki<br />
Kongasjärven NW-päässä) . Paikoin näkee taas leveitä, graniittijuonista<br />
vapaita kvartsiittikohtia . Migmatiittiosissa kvartsiitti on<br />
graniitin vaikutuksesta sulanut ja kiteytynyt uudestaan harmaaksi<br />
kvartsirikkaaksi ainej oukoksi, joka sisältää suurisuomuisia kiillejuovia<br />
ja -kasaumia (muskoviittia ja biotiittia), etenkin graniittisuonien<br />
reunoilla . Tällainen muuttunut kvartsiitti näyttää gneissimäiseltä<br />
; sen rakenne on granoblastinen, rakeisuus vaihtelee hienorakeisesta<br />
pienirakeiseen ; ainekset ovat kvartsi, muskoviitti, mikrokliini,<br />
plagioklaasi (n . An 20 ), biotiitti ja yksinäiset malmirakeet . Se on paikoin,<br />
esim . Osmankijärven NE-puolella, jossakin määrin paineliuskeista<br />
: kvartsirakeet ovat puristuneet liuskeisuuden suuntaan, mutta
muskoviittisuomut ja niitten y teydessä olevat mikrokliiniläikät ovat<br />
järjestyneet ienoiksi juoviksi alkuperäisen kerroksellisuuden suuntaan,<br />
joka kulkee vinoon edellisen poikki .<br />
MÄNTYKANKAAN KONGLOMERAATTI JA KVARTSIITTI .<br />
Salmijärvien o i kulkevan liuskevyö ykkeen länsipuolella on<br />
Somervaaran-Mäntykankaan kvartsiittijono . Noin 2<br />
-3 km Isolta Salmijärveltä lounaaseen on laakean Mäntykankaan<br />
eteläosassa kiilleliuskeiden ja kvartsiittien rajalla 15-20 m leveä<br />
konglomeraattikerros (kuva 45) . Tämä sisältää lukuisia yvin pyöristyneitä<br />
kivimukuloita, jotka ovat seuraavia kivilajeja, lueteltuina vä-<br />
Kuva 45 . Mäntykankaan konglomeraattia, Puolanka . '/ jo luonn . kokoa .<br />
Valok . H . Väyrynen .<br />
enevän määrän mukaan : valkoista, punertavia, armaata ynnä<br />
vi ertävän, sinertävän ja tumman armaata kvartsiittia, serisiitinpitoista<br />
kvartsiittiliusketta, apliittia, granodioriittia ja kvartsidioriittia,<br />
am<strong>fi</strong>boliittia, vi reän armaata ja tummaa kerroksellista fylliittiä,<br />
maasälpärikasta vaaleata graniittia . Mukulat ovat 0.5-15 sm<br />
suuruisia ja järjestyneet kivilajin liuskeisuuden suuntaan ; välimassa<br />
on maasälvän- ja kiilteenpitoista, liuskeista . Liuskeisuuden suunta<br />
on N 30° E, kaade 80 ° W. Konglomeraattikallion SE-puolella (kuva<br />
46) on näkyvissä ienorakeista kiilleliusketta, jossa on ienoja, 3-5<br />
mm paksuja kvartsiittimaisia kerroksia . Kallion NW-puolella on<br />
lo karekasauma (ma dollisesti kiinteätä kalliota), jonka kivet ovat<br />
arvoja mukuloita sisältävää arkoosimaista konglomeraattia . Tästä<br />
NW päin on kellertävän armaata, sangen klastillista k e r r a 1-
1 i s t a k v a r t s i i t t i a, jossa näkee ienoa vinokerroksellisuutta .<br />
Kerrat ovat n . 20 sm paksuja, ja kunkin kerran välissä on po joisesta<br />
etelään päin S-muotoisesti kaareutuvia ienoja vinoja kerroksia . Alkuperäinen<br />
iekka-aines näkyy tästä päättäen tulleen po joisesta päin .<br />
Konglomeraatissa esiytyvät kvartsiitti- ja liuskemukulat muistuttavat<br />
laadultaan täydellisesti kalevalaisen liuskealueen vastaavia<br />
Kivilajeja . Konglomeraattia ja sii en todennäköisesti<br />
liittyvää kvartsiittikerrostumaa on siis pidettävä<br />
nuorempana muodostumana, joka on<br />
kerrostunut diskordanttisesti edellisten päälle .<br />
Kun konglomeraatti on polymiktista ja mukulat<br />
yvin pyöristyneitä, on aines nä tävästi saapunut<br />
virtaavan veden mukana kaukaa mantereelta,<br />
missä kovettuneiden kvartsiittien ja liuskeiden<br />
o ella on ollut granodioriittisia kivilajejakin<br />
paljastuneina .<br />
Samanlaatuista vaaleata, kauniisti kerroksellista<br />
kvartsiittia kuin Mäntykankaalla on<br />
Somervaarallakin, n . 5 km edellisestä etelään,<br />
ja Pienessä Murtiovaarassa, pari km Mäntykan-<br />
kaalta po joiseen . Kvartsiittivyö yke kulkee<br />
siis N-S suuntaan ja kerrokset kallistuvat keskimäärin<br />
n . 70°-80° W, kuten yleensä lä iseudun<br />
liuskevyö ykkeissä . Isossa Murtiovaarassa,<br />
Mäntykankaalta NW, lävistää kvartsiittia postkalevalainen<br />
graniitti ; kuitenkaan ei ole varmaa,<br />
kuuluuko tämä kvartsiitti vyö ykkeen<br />
kvartsiittei in vai ei, sillä suomaat eroittavat<br />
kivilajit toisistaan .<br />
D OLOMIITTEJA .<br />
Kuva 46 . Karttaluonnos<br />
Mäntykankaan konglomeraattipaikasta,<br />
Puolanka . Tekijän piirustus<br />
v . 1924 .<br />
a = kiilleliusketta;<br />
b = konglomeraattia ;<br />
e = klastillista kvartsiittia<br />
.<br />
Alueen dolomiitit ovat ieno- tai pienirakeisia metamor<strong>fi</strong>sia dolomiittisia<br />
kalkkikiviä, joissa CaCO 3-määrä on jonkun verran suurempi<br />
kuin mitä menee MgCO3-määrän kanssa dolomiitin muodostamiseen .<br />
Kivilaji ei ole yleensä pu dasta, vaan sisältää kerroksittain vai televin<br />
määrin kvartsia ja silikaatteja ja vai tuu täten kalkinpitoisiksi liuskeiksi<br />
tai kalkkisilikaattikiviksi, joita tapaa sekä välikerroksina dolomiittikerrostumissa<br />
että niitten sivuilla (tremoliitti- ja kloriittiliuske,<br />
sarvivälkeliuske y . m .) . Riippuen alkuperäisestä kokoumuksesta ja<br />
lämpötiloista, missä kivilajien metamorfoosi on tapa tunut, ovat<br />
tavallisimmat silikaattimineraalit näissä kvartsi, tremoliitti, muskoviitti,<br />
kloriitti, biotiitti, diopsiidi, sarvivälke ja plagioklaasi ; arvem-
min tapaa oliviiniry män mineraaleja . Lisäaineksina on paikoin<br />
kiisu- tai rautamalmirakeita .<br />
Dolomiitteja on yksinomaan itäisessä kalevalaisessa päävyö ykkeessä,<br />
missä ne esiytyvät kiillerikkaiden tai pu taampien armaitten<br />
kvartsiittien ja tummien liuskeiden rajoilla liuskemuodostuman alaosassa<br />
. Niitä ja niiden sivukivilajeja lävistävät täällä monessa ko -<br />
den emäksiset intrusiivikivilajit . Po jagraniittialueilla tapaa dolomiittisia<br />
kalkkikiviä graniittigneissilaattojen väliin puristuneina<br />
siirrosvyö ykkeissä .<br />
SOTKAMON DOLOMIITIT .<br />
S o p e n v a a r a n SW-osassa Jormaskylässä on seudun breksiamuodostumien<br />
keskellä, n . 0 .5 km Kallolasta SW, poimuttunutta<br />
ienorakeista kalkkikiviliusketta, jossa armaan kellertävät, armaat<br />
ja tumman armaat kerrokset vuorottelevat keskenään . Vaaleat<br />
kerrokset sisältävät kvartsia, kalsiittia, tremoliittia ja biotiittia<br />
vai televin määrin ; lisäaineksena on paikoin rikkikiisurakeita . Tumman<br />
armaat liuskekerrokset sisältävät biotiittia, muskoviittia,<br />
kvartsia ja muodottomia epidoottirakeita sekä iukan magnetiittia,<br />
pyriittiä, apatiittia ja titaniittia .<br />
Kor olanmäen kylänlänsiosassaon Lauttala den<br />
eteläpuolella graniittigneissikallioiden välisiä notkoja myöten N-S<br />
pääsuuntaan kulkevia kapeita silikaattien sekaisia kalkkikivikerroksia,<br />
jotka ovat todennäköisesti jäännöksiä samasta alkuaan laajemmasta<br />
kalkkikivivyö ykkeestä (kuva 47) 1 .<br />
Kuva 47 . Lauttala den-Löytölän kalkkikivipaikat Sotkamon Kor olanmäen<br />
kylässä . Mittakaava 1 : 150,000 .<br />
1 P. ESKOLA, V . HACKMAN, A . LAITAKARI ja W. W. WILKMAN, Suomen<br />
kalkkikivi. Suomen geol . toim . geoteknillisiä tiedonantoja N :o 21, s . 170 .<br />
Helsinki 1919 .
1 83<br />
Lauttalahdelta itään päin Lauttalammelle menevän notkon varrella<br />
on hienorakeista lujasti poimuttunutta kloriitin- ja serpentiininpitoista<br />
vihreäliusketta (kartalle merkitty metabasiitiksi), jossa on<br />
paikoin tummia, massamaisempia kohtia . Lauttalammen länsipuolella<br />
on tässä kivilajissa kalkkisilikaattisuonia ja paikoin muutaman<br />
dm levyisiä puhtaampia (muskoviitinpitoisia) kalkkikivikerroksia .<br />
Noin 3/4 km Lauttalammelta W tapaa magnetiittirikasta kalkkiliusketta,<br />
jossa on lukuisia 0.5-1 sm suuruisia täpliä . Kivilajin pohjamassa<br />
sisältää vaaleata, melkein väritöntä biotiittia (2 V = 7°,<br />
opt . luonne neg .), väritöntä kloriittia, karbonaattia, tremoliittia ja<br />
runsaasti magnetiittia sekä siellä täällä heikosti kahtaistaitteisia<br />
(melkein yksiakselisia) zoisiittirakeita . Biotiittisuomut ovat reunoiltaan<br />
muuttuneet vihertäväksi kloriitiksi . Täplät ovat pääasiallisesti<br />
rakeista oliviinimineraalia, jossa suurehkot alat sammuttavat valon<br />
yhtäläisesti ja jossa serpentiini täyttää verkkomaisesti rakeiden väliset<br />
säännöttömät lohkoraot . Sitäpaitsi on täplissä runsaasti malmirakeita,<br />
hiukan väritöntä kiillettä ja kloriittia sekä karbonaattia .<br />
Näitä »kyhmyjä» ympäröi renkaana keltainen serpentiiniaines . Täplien<br />
keskusosissa vallitsevalla oliviinimineraalilla on kaikki oliviinin<br />
tavalliset ominaisuudet, mutta kahtaistaitteisuus on pienempi ja optillinen<br />
luonne negatiivinen, mikä viittaa siihen, että se saattaisi olla<br />
montice11iittiä .<br />
Kalkkikiven päävyöhyke ulottuu Lauttalahdelta Hanhipuron<br />
laaksoa pitkin n . 4 km etelää kohti . Puron suun pohjoispuolella on<br />
vihreänharmaata sädekivisuonien sekaista kiteistä kalkkikiveä, joka<br />
sisältää kalkkisälpää, tremoliittia, kloriittia ja malmirakeita . Kerrosten<br />
suunta on täällä N 60 ° W, kaade n . 20° S . Puron suun SWpuolella<br />
ja täältä etelään päin ulottuvassa vyöhykkeen haarassa kivilaji<br />
on puhtaampaa, vaaleanharmaata . Kerrosten pintaleveys on<br />
15-30 m, suunta N 15°-20° E, kaade n . 30 ° E .<br />
Hanhipurolla Alimmaisen Hanhilammen alapuolella kalkkikivi<br />
on puristunut graniittigneissikallioiden väliin ja kerrokset ovat lujasti<br />
poimuttuneet . Alimmaisen ja Keskimmäisen Hanhilammen välillä,<br />
n . 1 .5 km Lauttalahdelta S, kivilaji on vaaleanharmaata ja esiytyy<br />
välikerroksina vihreänharmaassa tremoliittiliuskeessa . Tämän aineksina<br />
on tremoliitti pitkinä liuskeisuuden suuntaisina sälöinä, karbonaatti<br />
harvoina rakeina sekä joku biotiittisuomu ja magnetiittirae ;<br />
raesuuruus on 0 .2-1 .2 mm . Biotiitti on heikosti pleokroiittista, melkein<br />
väritöntä (vaalean kellertävää-ruskean kellertävää) ; kahtaistaitteisuus<br />
on suuri . Tremoliittiliuskeen länsipuolella on N 10 °-20 °Wsuuntaisessa<br />
kapeassa vyöhykkeessä kvartsi- ja maasälpärikasta<br />
liusketta (kaade 60 °-70 ° E) .
Ylimmäisen Han ilammen ja Natulan talon välillä kalkkikivivyö<br />
yke on jakautunut ka deksi kerrokseksi, jotka punainen graniittigneissi<br />
eroittaa toisistaan . Itäisessä kerroksessa, n . 0 .5 km<br />
Natulasta W, on armaata kiteistä kalkkikiveä n . 6 m leveänä vyöykkeenä<br />
(kuva 48) . Kivilajissa on pieniä tummia am<strong>fi</strong>bolirakeita ja<br />
-juovia . Kerrokset ovat melkein vaakasuoria ja aaltomaisesti poimuttuneita<br />
; kaade on n. 5°-10° E . Kalkkikerroksen itäpuolella on<br />
muskoviitin- ja maasälvänpitoista »po jaliusketta», länsipuolella lasimaista<br />
kvartsiittia ja tämän vieressä graniittigneissin rajalla yvin<br />
poimuista biotiittiliusketta . Vi reän armaa epidootin- ja diopsiidinpitoinen<br />
am<strong>fi</strong>boliitti lävistää kerrosjuonina kalkkikiveä .<br />
Ylimmäisellä Han ilammella kalkkikivi esiytyy kapeina kerroksina<br />
liuskeisessa am<strong>fi</strong>boliitissa, joka muodostaa N-S-suuntaisen kerrosjuonen<br />
sarvivälke-biotiittiliuskeen ja kvartsiittiliuskeen väliin .<br />
Sekä am<strong>fi</strong>boliitti että liuskekerrokset ovat puristuneet graniitti-<br />
Kuva 48 . Graniittigneissin väliin puristunut kalkkikivikerros; n . 0 . s km Natulasta<br />
länteen, Kor olanmäki, Sotkamo .<br />
a = graniittigneissiä ; b = muskoviitin- ja maasälvänpitoista liusketta ;<br />
c = biotiittiliusketta; d = lasimaista kvartsiittia ; k = kalkkikiveä; e = am<strong>fi</strong>boliittia.<br />
gneissin väliin ja am<strong>fi</strong>boliitissa näkee näitä kivilajeja murtokappaleina<br />
. Kvartsiittiliuskeessa vuorottelevat maasälpä- ja kiillerikkaat<br />
juovat kvartsirikkaiden kanssa . Edelliset sisältävät mikrokliinia,<br />
muskoviittia, kvartsia, biotiittia, plagioklaasia, zoisiittia, kloriittia,<br />
titaniittia ja apatiittia, jälkimäiset pääasiallisesti polygoonisia<br />
kvartsirakeita .<br />
Eteläisimpänä Löytölän talon lä ellä, talon länsi- ja luoteispuolella,<br />
armaa kalkkikivi vuorottelee täplikkään kloriittiliuskeen<br />
kanssa. Täplät ovat 2-5 mm pituisia ; ne ovat verkkorakenteista<br />
serpentiiniä ja esiytyvät liuskeessa olevien karbonaattijuovien y teydessä,<br />
joissa on sitäpaitsi runsaasti suure koja muodottomia malmi<br />
rakeita . Liuskemassa on pääasiallisesti o utsuomuista, melkein väritöntä<br />
kloriittia, ja siinä näkee pieniä liuskeisuuden suuntaisia malmi-,<br />
apatiitti- ja titaniittirakeita . Talon itäpuolella on tremoliittirikasta<br />
kalkkikiveä n. 6 m leveänä kerroksena (suunta N-S, kaade 20°<br />
-55° E) .
PALTAMON DOLOMIITIT .<br />
Haukijoella Lehtovaaran kylän lounaisosassa, n .<br />
50 m Niskan torpasta SW, on pienirakeista kalkkikiveä vähintäin<br />
10 m leveänä kerroksena postkalevalaisen pegmatiittigraniitin ja harmaan<br />
lasimaisen kvartsiitin välillä (kuva 42) . Kalkkikivessä on kloriittijuovia,<br />
kloriitin täyttämiä rakoja ja luisupintoja sekä kiemurtelevia<br />
tummia am<strong>fi</strong>boliittisuonia . Sekä kalkkikiveä että am<strong>fi</strong>boliittia<br />
lävistää pegmatiittigraniitti n . 15 m leveänä juonena . Tämän rajalla<br />
kalkkikivi on muuttunut ruskeaksi kontaktikivilajiksi, jossa on<br />
kalkkisälpää, kondrodiittia, kloriittia ja malmirakeita . Kalkkikerroksen<br />
suunta on n . N 65° W, kaade 70°-80° SW .<br />
M i e s 1 a h d e n kaakkoispuolella tapaa dolomiittikerroksia kolmessa<br />
paikassa alueella, missä on tapahtunut vahvoja tektoonisia liikuntoja<br />
emäksisten kivilajien purkautumisen yhteydessä (kartta,<br />
kuva 36) .<br />
R a j a k a 11 i o s s a, Mieslahden SE-päässä olevan Pitkänlahden<br />
NE-rannalla, on vihreänharmaata karbonaatti-serpentiinikiveä,<br />
joka NE päin vaihtuu karbonaatti- ja talkkisuonien sekaiseksi talkkirikkaaksi<br />
serpentiiniksi . Sitten seuraa N 20 ° W-suuntainen länttä<br />
kohti kaareutuva kerros, missä kivilaji on kellertävän harmaata<br />
tremoliittijuovia sisältävää dolomiittiliusketta, ja tämän koillispuolella<br />
kloriittirikas vihreäliuske . Dolomiittikerros on n . 15 m leveä ;<br />
sen ja serpentiinin rajalla on Honkaniemen torpan NE-puolella sädekivirikasta<br />
kvartsiittibreksiaa .<br />
Rajakallion dolomiitti on pienirakeista ja kerroksellista ; kerrokset<br />
ovat ohuita, vaaleita ja vihreänharmaita . Kivilajin pääainekset<br />
ovat dolomiitti ja väritön tremoliitti ; sitäpaitsi se sisältää hiukan<br />
väritöntä kiillettä, magneettikiisua ja magnetiittia .<br />
K y 1 m ä n p u r o n länsipuolella olevan am<strong>fi</strong>boliittiharjanteen<br />
SE-päässä, hiukan maantieltä pohjoiseen, on n . 10 m leveällä alalla<br />
samallaista dolomiittia kuin Rajakalliossa . Samaa kivilajia on vielä<br />
irtokivinä harjanteen päällä ja pienessä kalliossa itärinteessä . Kerroksen<br />
suunta on N 20° W, kaade 75° W tai pysty . Sen itäpuolella<br />
alkaa kvartsirikas kiilleliuske .<br />
H y t t i k a n k a a n talon lounaispuolella, n . 2 km Mieslahden<br />
rannalta E, on suonotkon laidalla granaatinpitoisessa kiilleliuskeessa<br />
n . 3 m leveä dolomiittikerros . Kivilaji on kerroksellista ja kerrokset<br />
ovat poimuttuneita ; vaaleat kellertävänpunaiset kerrokset vuorottelevat<br />
harmaitten kanssa . Vaaleat kerrokset sisältävät karbonaattia,<br />
pyöreitä kvartsirakeita ja hiukan väritöntä kiillettä, jolla on muskoviitin<br />
korkea kahtaistaitteisuus ; tummat sisältävät samoin karbo-<br />
102-31<br />
185<br />
24
1 86<br />
naattia ja sitäpaitsi jonkun verran kvartsia, vihreän ruskeata biotiittia,<br />
diopsiidia, vihreätä kloriittia ja magnetiittirakeita . Kiilleliuskeen,<br />
missä dolomiittikerros on ja jonka kanssa se näkyy rajoilla<br />
vuorottelevan, keskeyttävät parissa paikassa luoteesta ja kaakosta<br />
päin väliin tunkeutuvat kvartsiittikerrokset. Suunta on N 40 ° W,<br />
kaade 45° SW.<br />
K i e h i m ä n kylässä on muutamia jokseenkin säännöttömästi<br />
liuskevyöhykkeiden ja pohjamuodostumien reunoilla tai graniittigneissialueella<br />
näiden läheisyydessä esiytyviä dolomiittikerroksia,<br />
joitten kulkusuunta on vaihteleva ja kerrosasento loiva sen takia,<br />
että graniittigneissi ja kvartsiittikerrokset ovat työntyneet vuorijonopoimutuksessa<br />
peitteenä niiden päälle . Dolomiitti onkin monessa<br />
kohden hyvin breksioitunutta .<br />
Noin 1 km J o e n n i e m e 1 t ä länteen j a n . 200 m maantieltä<br />
etelään on pienessä kalliossa kiteistä dolomiittibreksiaa, jossa<br />
tummanharmaa dolomiitti ja karkeakiteinen kalkkikivi liittää toisiinsa<br />
pyöreitä tai särmikkäitä dolomiittikappaleita .<br />
Graniittigneissialueella L i k o 1 a h d e n kaakkoisrannalla, n . 1<br />
km Pynnölänlahdelta SE, on hienorakeista dolomiittibreksiaa, jossa<br />
tummanharmaa kiilteen- ja sädekivenpitoinen liuskemassa liittää<br />
toisiinsa 1-5 sm suuruisia vaaleita dolomiittikappaleita . Suunta<br />
on N 70° W, kaade 30° S . Pienessä niemessä Likolahden pohjoisrannalla,<br />
edellisestä paikasta NW päin, on 15 X 20 m 2 laaja kvartsikallio<br />
ja siitä W päin graniittigneissin rajalla liuskeista metabasiittia .<br />
R e e t i n n i e m e 11 ä Koikerolahden ja Pynnölänlahden välillä<br />
on graniittigneissialueella matalissa kummuissa n . 75 m leveä<br />
dolomiittikerros, jonka suunta on N 45° W ja kaade 45° SW . Graniittigneissin<br />
rajalla on sen länsipuolella sarvivälkeliusketta ja itäpuolella<br />
tremoliitinpitoista kiilleliusketta . Dolomiitti on yleensä<br />
sangen puhdasta, valkoisenharmaata ja hienorakeista . Siellä täällä<br />
on siinä karkeampia ruusunpunaisia suonia, kiillejuovia ja säteettäisiä<br />
tremoliittikimppuja . Kerroksellisuus on paikoin selvä ja kerrokset<br />
ovat poimuttuneita . N 5°-20° E suuntaista poikittaisliuskeisuutta<br />
nähtiin paikoin . Dolomiittia on näkyvissä noin 200 m pituudelta,<br />
ja siinä on louhos, josta on louhittu kiveä kalkinpolttoon .<br />
Reetinniemen dolomiittia, Kiehimä, Paltamo . Anal . G . Simberg :<br />
Liukenematonta 4 .32<br />
A1 203 + Fe 20 3 1 .48 »<br />
CaO 40.5o »<br />
MgO 10 .66 »<br />
CO 2 43 .40 »<br />
100 .36
18 7<br />
Dolomiitissa on siis CaCO 3 noin 72 .3 % ja MgCO 3 22 .3 % .<br />
K a 11 i o j ä r v e n p u r o n notkon pohjoispuolella, Kalliomäen<br />
N-puolella Kiehimän kylän NW-osassa, on n . 70 m leveässä<br />
vyöhykkeessä tummaa liuskeista dolomiittibreksiaa, jossa on sinertävän<br />
harmaita kvartsiittikerroksia . Kerrosten suunta on N 15°-30 °W,<br />
kaade 30 °-40° W . Dolomiitin päällä eli länsipuolella on lujasti<br />
poimuttunutta ja breksioitunutta sinertävän harmaata kvartsiittia,<br />
sen alla eli itäpuolella kiemuraista, kvartsiittijuovia sisältävää fylliittiä<br />
. Fylliitissä on sitäpaitsi dolomiittinystyröitä ja -liuskaleita, ja välikerroksina<br />
tremoliittiliusketta, jossa on kapea dolomiittibreksiakerros<br />
.<br />
Kalliojärvenpuron dolomiittibreksiassa on vaaleita dolomiittikappaleita,<br />
joita ympäröi juovina tummempi dolomiittiaines. Vaalea<br />
dolomiitti sisältää etupäässä karbonaattia ja hiukan diopsiidia ;<br />
tummat kohdat sisältävät karbonaattia, diopsiidia ja hienoiksi juoviksi<br />
jakautunutta g r a f i i t t i a . Sekä karbonaatti että diopsiidi<br />
muodostavat paikoin lähes 3 mm pituisia rakeita, joissa mineraalit<br />
ovat kasvaneet yhteen toisiinsa .<br />
Koikerojärven SW-puolella oleva K o i k e r o j ä r v e n d o 1 om<br />
i i t t i a 1 u e on 0 .s-1 km leveä ja SW-NE suunnassa 2 km<br />
pitkä . Kerrokset ovat hyvin loivassa asennossa, ja sekä graniittigneissi<br />
että kvartsiittikerrokset ovat holvinmuotoisena peitteenä ylisiirroksien<br />
aikana lännestä päin työntyneet niiden päälle . Dolomiitti on<br />
täällä yleensä puhdasta, ja sitä on monessa kohden louhittu kalkinpolttoon<br />
käytettäväksi .<br />
S ä r k i s e n 1 a m m e n pohjoispuolella, n . 1 km Koikeroj<br />
ärveltä länteen, on mäen rinteessä näkyvissä vaaleanharmaata hienorakeista<br />
dolomiittia . Suunta on N 15°-20 ° W, kaade 20° W.<br />
H e i s k a l a n talon louhoksessa Särkisen SE-puolella dolomiitti<br />
on tummempaa ; ja siinä on paikoin tremoliittijuovia ja muskoviitin<br />
päällystämiä luisupintoja. Suunta on N 20 ° W, kaade 30° W .<br />
Louhoksen SE-päässä dolomiitti on vaaleampaa ja tiiviimpää ; se on<br />
täällä breksiamaista ja karbonaattisuonien lävistämää . Paikalta<br />
lähtee kaakkoon päin 400 m pitkä harjanne, mistä dolomiittia näkyy<br />
ainakin kolmessa kohden .<br />
L i k o 1 a m m e n länsirannalla, n . 0 .5 km Koikerojärveltä lounaaseen,<br />
dolomiitti on harmaata, breksiamaista . Suunta on N 40° W,<br />
kaade 10° SW .<br />
H e p o n i e m e 11 ä Koikerojärven lounaisrannalla on 25-30<br />
m korkea dolomiittikallio, jossa on louhos . Kivilaji on puhtaan harmaata,<br />
hienorakeista ja jokseenkin tasalaatuista . Kerrosten suunta<br />
on täällä N 60° E, kaade 30° SE . Paikkakuntalaiset louhivat ja poltta-
vat kiveä kallion rinteillä olevissa maauuneissa (kuva 49), jotka ovat<br />
sisustetut dolomiittilo kareilla . Poltettu dolomiittikalkki on valkoista<br />
ja sanotaan olevan laadultaan yvää .<br />
Heponiemen itäpuolella on pienen niemen kärjessä samallaista<br />
dolomiittia .<br />
Heponiemen dolomiittia, Kie imä, Paltamo . Anal . G . Simberg :<br />
Liukenematonta 6 .00 %<br />
A1 20 3 + Fe 20 3 . . . : 1 .06 »<br />
CaO<br />
29 .82<br />
MgO<br />
19 .25 »<br />
Ca02 44 .39 »<br />
100 .52<br />
Dolomiitissa on siis CaCO 3 noin 53 .2 % ja MgCO 3 n . 40 .3 °,,, .<br />
Kuva 49. Alkuperäinen kalkkiuuni Koikerojärven Heponiemellä, Kie imii,<br />
Paltamo . Valok. Benj . Frosterus 1904 .<br />
Koikerojärven kaakkoisrannalla on ka dessa<br />
paikassa näkyvissä samaa armaata dolomiittia . Kerrokset ovat<br />
aaltomaisesti poimuttuneita ja melkein vaakasuoria (suunta on n .<br />
N 20° E) . Täältä n . 200 m etelään, Killimäen alapuolella, on pienissä<br />
kallionystyröissä näkyvissä ienorakeista, selvästi liuskeista tremoliittikalkkikiveä,<br />
jossa on kvartsiittiky myjä ja -linssejä . Nämä<br />
sisältävät polygoonisia, iukan pyöristyneitä, 0 .1-0 .5 mm suuruisia<br />
kvartsirakeita, joitten liitoksissa on siellä täällä karbonaattia ja pieniä<br />
tremoliittiläikkiä . Niitä ympäröivän liuskemassan aineksina on 1-2<br />
mm pitkiä värittömiä tremoliittisälörykelmiä (c : y = 17°-18°, y-a<br />
= 0 .027), karbonaattia ja iukan kvartsia . Makroskooppisesti tremo-
liitti on vi reä kön armaata. Tämä tremoliitti-kalkkiliuske näkyy<br />
paikoin vuorottelevan pu taampien kvartsiitti- ja dolomiittikerrosten<br />
kanssa, mutta kerrokset ovat lujasti poimuttuneita ja murtuneita, ja<br />
kivilajiseos on yleensä yvin breksiamaista . Suunta on n . N 10 °-<br />
25° E, kaade vai telee pystyn ja 60 ° W välillä .<br />
N o r s s i n i e m e n talon ja Koikerojärven länsipuolella on n .<br />
20 m leveässä ja 70 m pitkässä kalliossa Reetinniemen tyyppistä armaanvalkoista<br />
dolomiittia, jossa on paikoin breksiamaisia, karbonaattisuonien<br />
lävistämiä ko tia . Suunta on N 40 ° W, kaade 20° SW .<br />
M e 1 a 1 a d e n kylässä on useita rinnakkaisia dolomiittikerroksia,<br />
jotka vai televat kvartsiitti-, fylliitti- j a sarvivälkeliuskekerrosten<br />
kanssa (ks . kuvia 43 ja 44) . Pisin ja levein dolomiittivyö-<br />
Kuva 50 . Dolomiittilou os Ha tolan SE-puolella, Melala ti, Paltamo .<br />
Tekijän valok . 1905 .<br />
yke kulkee Ha tolasta etelään päin menevää liuskeselännettä pitkin<br />
Horkanlammen o i Melala den rantaan . Se on kuitenkin jakautunut<br />
ka deksi tai kolmeksi kerrokseksi, joista läntisin on dolomiittikappaleita<br />
sisältävää breksiamaista fylliittiä .<br />
Maantien lä ellä H a t o 1 a n talon kaakkoispuolella on armaata<br />
ienorakeista dolomiittia välikerroksina kiilteenpitoisessa sädekiviliuskeessa<br />
. Läntisin kerros on n . 20 m leveä . Suunta on N 10 ° E,<br />
kaade 55°-70° W . Dolomiitti on jokseenkin epäpu dasta ja sisältää<br />
runsaasti sädekivi- ja liuskejuovia (kuva 50) . Vyö ykkeen koko leveys<br />
on n . 150 m .<br />
Maantien eteläpuolella samassa vyö ykkeessä on suoniityn reunalla<br />
olevissa pienissä kallioissa tiivistä armaata dolomiittia . Se<br />
on selvään kerroksellista ja kerrokset ovat poimuttuneita . Kerros-
1 9 0<br />
sarjan länsirajalla (päällystässä) kivilaji on tummempaa ja vaihtuu<br />
kiillerikkaaksi dolomuttibreksiaksi, jonka pohjamassa on liuskeista,<br />
fylliittimäistä . Tämä sisältää dolomiitti- ja sädekivijuovia sekä<br />
särmikkäitä tai linsseiksi venyneitä tiiviitä harmaita dolomiittikappaleita<br />
. Breksian leveys on n . 20 m .<br />
Tiivistä harmaata dolomiittia ; Hahtola, Melalahti, Paltamo . Anal .<br />
G . Simberg :<br />
Liukenematonta 14 .s6 0<br />
A1 20 3 + Fe 20 3 3 .56<br />
CaO . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 28 .94<br />
MgO . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 14 .22<br />
Co, . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 38 .21<br />
99 .79<br />
Dolomiitissa on siis CaCO 3 n . 51 .6 % ja MgCO 3 n . 29 .7 % .<br />
Horkanlammen pohj oispäässä on samaa tiivistä<br />
dolomiittia; siinä on tummia ja vaaleita kerroksia, ja se rajoittuu idässä<br />
vaaleaan lasimaiseen kvartsiittiin . Suunta on N 45°-50° E, kaade<br />
45°-60° SE .<br />
H o r k a n 1 a m m e n k a 1 1 i o s s a Horkanlammen koillispuolella<br />
dolomiitti esiytyy n . 100 leveänä kerroksena . Kallionpinta on<br />
kyhmyistä ja kerrospäät pistävät näkyviin moreenista . Suunta on<br />
N 10 ° E, kaade 60 ° W. Kivilaji on vaalean harmaata tai harmaata<br />
ja sisältää tremoliittiliuskejuovia . Kallion itäosassa liuskeaines lisäytyy<br />
ja dolomiitti vaihtuu sädekiviliuskeeksi, jossa on kapeita dolomiittilinssej<br />
ä .<br />
Horkanlammen SW-puolella on kapeita N10 ° E<br />
suuntaisia harjanteita, jotka ovat fylliitti-, dolomiitti- ja kvartsiittikappaleita<br />
sisältävää liuskeista dolomiittibreksiaa . Kaade on 60°<br />
-70° W .<br />
U k k o 1 a n ja P i e t o 1 a n talojen välillä, n . 0 .5 km Horkanlammelta<br />
S, dolomiittivyöhyke on n . 100 m leveä. Kivilajissa vaihtelevat<br />
tummat ja vaaleat dolomiittikerrokset ja sädekivijuovat keskenään.<br />
Suunta on n . N 30 ° E, kaade 75° W .<br />
H e i k k i s e n kohdalla, n . 200 m Pietolasta NE, on samaa<br />
dolomiittia n . 15 m leveänä kerroksena sädekiviliuskeessa . Suunta<br />
on n . N 10 ° E .<br />
M y 11 y m ä k i, Melalahden kylän eteläosassa oleva korkea<br />
kallio, on vaaleanharmaata hienorakeista, hiukan kvartsinsekaista<br />
dolomiittiliusketta . Mäen päällä ja itärinteellä on kivilajissa liuskeisia<br />
metabasiittijuonia, ja itärinteessä se vaihtuu sädekiviliuskeeksi,<br />
jossa on karbonaatinpitoisia liuskekerroksia . Sädekiviliuskeen ja
191<br />
dolomiitin rajalla on kvartsisuonia ja kalkkisälpäerittymiä . Dolomiittikerroksen<br />
leveys on n . 150 m; suunta on N 30° E, kaade 75° W .<br />
Myllymäen eteläpäässä pistää pienissä kallioissa näkyviin tummaa<br />
tiivistä dolomiittia . Samaan vyöhykkeeseen kuuluvia dolomiittiesiytymiä<br />
on vielä Varissaaressa Melalahden laivalaiturin kohdalla<br />
ja niemessä Ellinlammen eteläpuolella .<br />
P a a v o l a n talon NW-puolella, n . 0 .7 km Myllymäeltä länteen,<br />
on n . 30 m leveässä kalliossa jokseenkin puhdasta harmaata<br />
dolomiittia . Tämä kuuluu N 60 ° E suuntaiseen kerrokseen, joka<br />
rajoittuu luoteessa kvartsiittiin .<br />
K u k k u l a n talon vieressä Melajoen suun eteläpuolella on dolomiittikallio<br />
ja siinä louhos, missä kivilaji on hienorakeista harmaata<br />
dolomiittia . Suunta on N 25° E ja kaade 85° W. Tämän kerroksen<br />
jatkona on joen pohjoispuolella Hopeapuron kaarteessa pienessä kalliossa<br />
fylliitti- ja sädekiviliuskekerrosten kanssa vuorottelevaa dolomiittia<br />
. Samaa kerrosta on vielä näkyvissä täältä NE päin maantien<br />
lähellä kahdessa kalliossa .<br />
Viimemainitun dolomiittipaikan NW-puolella ovat moreenimaalla<br />
esiytyvät lohkareet kvartsiittia, mutta jo 75-100 m luoteeseen<br />
tapaa lohkareina pääasiallisesti dolomiittia, jotenka täälläkin<br />
lienee alla dolomiittikerros .<br />
Halmemäelle menevän tien varrella, n . 3 km Hahtolasta pohjoiseen<br />
S u t e l a n talon lounaispuolella, on särkyneissä matalissa<br />
kallioissa tummaa tiivistä dolomiittiliusketta, jossa on saviliuskemaisia<br />
kerroksia (merkeliliusketta) . Kerrosten leveys on n . 40 m,<br />
suunta N 25° W, kaade 60° W . Liuskeisuuden suunta on N 15° E .<br />
0 i k a r i 1 a n talon kohdalla, n . 4 km Hahtolasta länteen, on<br />
pienissä kallioissa tummaa sarvivälkeliusketta, jossa on 2-30 sm<br />
leveitä vääntyneitä dolomiittijuovia ja -liuskaleita . Talon WSW-puolella<br />
on hienorakeista huokoista kvartsiittia, jossa on leveä kvartsijuoni,<br />
ja sen vieressä vaaleanharmaata, tiivistä, liuskeista ja brek iamaista<br />
dolomiittia . Kerrosten suunta on N 30°-40 ° E, kaade<br />
70° NW .<br />
Suon reunalla P e n t i n m ä e n luoteisrinteen alaosassa, n . 5 km<br />
Hahtolasta NW, on pienessä kalliossa puhdasta vaaleanharmaata<br />
dolomiittia, joka rajoittuu sen itäpuolella olevaan harmaaseen serisiitinpitoiseen<br />
kvartsiittiliuskeeseen . Dolomiittikallion leveys on n .<br />
15 m ja pituus 25 m. Suunta on N 30 ° E, kaade pysty .<br />
Pienen M a t a 1 a j ä r v e n länsipuolella, n . 2 km Pentin<br />
mäestä N, on Pentinmäen kerroksen jatkona soitten keskellä kolmessa<br />
matalassa kummussa hienorakeista tai tiivistä harmaata dolomiittia ..<br />
Keskimmäisessä kummussa dolomiitti on vaaleampaa ; sitä on lou-
1 9 2<br />
hittu ja siitä sanotaan poltettaessa saatavan hyvää kalkkia . Toisissa<br />
kummuissa kivilaji on tummaa ja vaihtuu lounaassa breksiamaiseksi<br />
fylliitiksi, jossa on dolomiittikappaleita ja jota leveä kvartsijuoni lävistää<br />
. Dolomiittivyöhykkeen leveys on näkyvissä olevista kallioista<br />
päättäen n. 160 m . Kerrosten suunta on N 25 °-30° E, kaade 60° W .<br />
Isoahon-Näsäsenkankaan dolomiittivyöh<br />
y k e kulkee Kivesvaaran ja Itkonmäen välistä laaksoa pitkin koilliseen<br />
suuntaan Näsäsenkankaalle ja Vaarainjoelle . Vyöhykkeen pituus<br />
on n . 2 km ja leveys 0 .4-0 .8 km . Dolomiitti pistää näkyviin siellä<br />
täällä pienissä kallionnyppylöissä .<br />
Valkiaisenlammen eteläpuolella, tämän vyöhykkeen kaakkoisrajalla,<br />
on matalan V u o r i m ä k i nimisen harjanteen itärinteessä<br />
näkyvissä karbonaatinpitoista sädekiviliusketta, jossa on paikoin<br />
dolomiittisia kerroksia . Sädekiviliuske sisältää 0.2-4 sm pituisia<br />
ristiin rastiin järjestyneitä sarvivälkesälöjä, jotka ovat pleokroiittista<br />
sarvivälkettä (kellertävää-vaalean sinertävän vihreää) ja joissa on<br />
sisäänkasvaneita kvartsi- ja kiisurakeita sekä karbonaattitäpliä .<br />
Pohjamassa on hyvin hienorakeista kvartsin, plagioklaasin (An45),<br />
karbonaatin ja kiisurakeiden seosta . Kiisu on osaksi rikkikiisua,<br />
osaksi magneettikiisua . Kerrosten suunta on N 20 °-25° E, kaade<br />
60 °-80° W .<br />
Päävyöhykkeessä, n . 0 .5 km I s o a h o n talosta itään ja 0 .25<br />
km talosta koilliseen olevissa pienissä kallioissa, dolomiitti on vaaleanharmaata<br />
tai harmaata, tiivistä ja selvään kerroksellista . Suunta<br />
vaihtelee N 5°-40° E, kaade 60 ° W-pysty . Vyöhyke rajoittuu<br />
idässä Valkiaislammen NW-puolella esiytyvään kvartsiittikerrokseen,<br />
jonka SE-puolella ovat Vuorimäen sädekiviliuskeet .<br />
N ä s ä s e n k a n k a a n luoteisrinteen alaosassa, n. 2 km Isoahosta<br />
koilliseen, on kolmessa kohden näkyvissä harmaata liuskeista<br />
dolomiittia . Kerrosten suunta on N 45° E, kaade 70 ° SE . Dolomiitin<br />
luoteispuolella ja sen alla on fylliittiä . Näsäsenkankaan kaakkoisrinteellä<br />
Näsäsenlammen NW-puolella on runsaasti suuria lohkareita<br />
ja paikoin pieniä kallioitakin, joissa kivilaji on samaa harmaata tai<br />
valkoisenharmaata dolomiittia . Suunta on N 45°-70° E .<br />
LUOTEIS-RISTIJÄRVEN JA ETELÄ-PUOLANGAN DOLOMIITIT .<br />
Ristijärven ja Puolangan pitäjän dolomiitit ovat samanlaatuisia<br />
kuin Paltamon pitäjän ja ne ovat ilmeisesti näiden jatkona pohjoista<br />
kohti .<br />
P o i k k i j ä r v e n itärannalla, Ristijärven pitäjän luoteiskolkassa<br />
lähellä Puolangan rajaa, on kalkkisilikaatteja, joissa on<br />
välikerroksina dolomiittia ja kvartsiittia .
K a 11 i o n i e m e 11 ä (kuva 51) on sekä suoraliuskeista että<br />
lujasti poimuttunutta ja breksioitunutta sädekiviliusketta (1), jossa<br />
on 5-6 sm leveitä fylliittijuovia . Tämän vyö ykkeen keskellä on<br />
kerroksellista dolomiitti-sädekiviliusketta (2), jossa vaaleat ja vi reä -<br />
kön armaat juovat vuorottelevat keskenään . Vaaleat juovat sisältävät<br />
karbonaattia, plagioklaasia (An 35 ), kvartsia ja vi reä köä tremoliittia<br />
sekä iukan kloriittia 1 magnetiittia ja<br />
titaniittia ; vi reä köt juovat sisältävät samoja<br />
aineksia, mutta runsaasti sädekiveä ja vain vään<br />
karbonaattia. Värittömät läikät näkyvät<br />
olevan pääasiallisesti plagioklaasia . Kerrosten<br />
suunta on N 10° W, kaade 65° E . Breksiamaisissa<br />
osissa tapaa onkaloiden ja rakojen täytteinä<br />
pieniä kvartsi- ja dolomiittikiteitä .<br />
P i t k ä l l ä n i e m e l l ä on ienorakeista<br />
kellertävän valkoista dolomiittia (5), jota karkeakiteiset<br />
dolomiittisuonet lävistävät . Dolomiitti<br />
on kvartsinpitoista, ja siinä on välikerroksina<br />
ja linsseinä vaalean armaata kvartsiittia .<br />
Nämä lisäytyvät niemen kärjen puolella sii en<br />
määrin, että dolomiitti vai tuu seoskivilajiksi,<br />
jossa kvartsiitti- ja dolomiittikerrokset vuorottelevat<br />
keskenään .<br />
Hienorakeinen dolomiitti sisältää pääasiallisesti<br />
karbonaattia ja siellä täällä pieniä melkein<br />
värittömiä biotiittisuomuja ; kvartsia tapaa<br />
kivilajissa juovina .<br />
Rannalla Kallioniemen ja Pitkänniemen<br />
välillä on massamaista sädekiveä (3), jossa on<br />
1-4 sm pituisia ristiin rastiin järjestyneitä<br />
ruskean armaita sädekivisälöjä . Kivilajin po jamassa<br />
on sitkeää, kellertävän armaata, ilman<br />
kerroksellisuutta ja liuskeisuutta .<br />
Kuva 51 . Poikkijärven<br />
kalkkisilikaattikerrokset<br />
Luoteis-Ristijärvellä. G .<br />
Aminof<strong>fi</strong>n piirroksen<br />
mukaan v :lta 1905 .<br />
I s o n K a i t a s e n j ä r v e n luoteispuolella Hoikanvaaran<br />
ja Kaitavaaran välillä, n . 5 km Törmämäeltä ESE päin Etelä-Puolangalla,<br />
on armaata ienorakeista dolomiittia, joka sisältää runsaasti<br />
vaaleita tremoliittitäpliä ja -juovia .<br />
T u 1 i j o e n mutkassa ja itärannalla, n . 1 .5 km Törmämäeltä<br />
NW, on useissa kallioissa tiivistä armaata dolomiittia, joka kuuluu<br />
pitkään ja kapeaan N 15°-20° E-suuntaiseen vyö ykkeeseen . Kivilaji<br />
on suoraliuskeista tai poimuttunutta, jolloinka liuskeisuus menee<br />
kerroksellisuuden poikki . Kerrosten suunta on n . N 20° E, kaade<br />
102--31 25
1 94<br />
65° W . Eteläisimmissä kallioissa dolomiitti vuorottelee kiille- ja<br />
sädekiviliuskekerrosten kanssa . Viimemainitut ovat tummanvihreitä<br />
ja sisältävät pleokroiittista sarvivälkettä, biotiittia, plagioklaasia,<br />
kvartsia, karbonaattia ja hiukan diopsiidia . Sarvivälke ja kellertävän<br />
ruskea biotiitti ovat kasvaneet yhteen toisiinsa ja muodostavat täpliä,<br />
joissa on runsaasti sisään kasvaneita kvartsi- ja karbonaattirakeita .<br />
Diopsiidi esiytyy syöpyneinä rakeina siellä täällä sarvivälkerykelmissä .<br />
Ison S a l m i j ä r v e n eteläpuolella on n . 3-4 km pitkä ja<br />
0 .3-0 .4 km leveä, N 20° E-suuntainen dolomiittivyöhyke, jota jatkuu<br />
Ison ja Pienen Salmijärven kannasta myöten pohjoiseen päin<br />
Ison Vuorilammen itärannalle .<br />
Eteläisimpänä R ä 11 i m ä e n torpan kohdalla dolomiitti on<br />
hienorakeista, harmaata ja epäselvään kerroksellista tai liuskeista ja<br />
kiillerikasta . Liuskeinen dolomiitti sisältää tummia fylliittimäisiä<br />
kerroksia . Suunta on N 20 ° E, kaade 85° W .<br />
K ö r ö 1 ä n talon kohdalla dolomiitti on hienorakeista ja kauniisti<br />
kerroksellista ; ohuet vaaleat ja tummat kerrokset vuorottelevat<br />
keskenään . Vaaleat kerrokset ovat hyvin hienorakeisia ja sisältävät<br />
pääasiallisesti karbonaattia ja kvartsia sekä hiukan vihertävän<br />
ruskeata biotiittia ja vaalean vihreätä kloriittia . Tummat kerrokset<br />
sisältävät biotiittia, kloriittia, diopsiidia, kvartsia, karbonaattia ja<br />
malmirakeita . Näiden yhteydessä on lähes 5 mm pituisia kvartsilinssejä,<br />
joissa on suuria biotiitti- ja kloriittisuomuja, diopsiidi- ja<br />
plagioklaasirakeita (An 3Q ), karbonaattia ja malmihiukkasia . Sitäpaitsi<br />
tapaa paikoin 2 3 mm pituisia nystyröitä, joissa diopsiidi on<br />
kasvanut yhteen karbonaatin kanssa . Kerrokset ovat lievästi poimuttuneita,<br />
kaade on n . 80° W .<br />
Dolomiitti rajoittuu Körölän kohdalla maantien itäpuolella olevaan<br />
lujasti puristuneeseen »lasimaiseen» kvartsiittiliuskeeseen . Talon<br />
lounaispuolella on dolomiitissa hienoja sarvivälkeliuskekerroksia .<br />
Vyöhykkeen länsipuolella (dolomiitin päällä) on Sarvipuron varrella<br />
n. 0 .4 km vahvana kerrossarjana hyvin hienoliuskeista h i i 1 i-<br />
1iusketta .<br />
FYLLIITTEJÄ JA KIILLELIUSKEITA .<br />
Kalevalaisen liuskemuodostuman keskiosiin kuuluvat fylliitit<br />
ja kiilleliuskeet . Fylliiteiksi on kartalle merkitty hyvin hienorakeisia<br />
tai melkein tiiviitä tummanharmaita liuskeita, jotka ovat tavallisesti<br />
selvään kerroksellisia . Kerrokset ovat yleensä kokoon poimuttuneita<br />
. Nämä liuskeet ovat monessa kohden hiilen- ja kiisunpitoisia,<br />
ja niihin kuuluu vielä paikoin granaatin- ja sädekivenpitoisia liuskeita .
1 95<br />
No sisältävät hyvin pieniä pyöristyneitä kvartsirakeita, liuskeisuuden<br />
suuntaan venyneitä vaaleita kiillesuomuja (biotiittia ja muskoviittia)<br />
ja malmirakeita . Hiilenpitoisissa liuskeissa hiilihiukkaset ovat kasautuneet<br />
kerroksellisuuden suuntaisiksi hienoiksi juoviksi, jotka vuorottelevat<br />
kvartsirikkaiden juovien kanssa . Näitä liuskeita on vain<br />
itäisessä kalevalaisessa päävyöhykkeessä, ja ne liittyvät sangen läheisesti<br />
dolomiitteihin ja harmaihin kvartsiitteihin .<br />
Kiilleliuskeet eroavat fylliiteistä siinä, että ne ovat jonkun verran<br />
karkearakeisempia, vaaleampia ja selvemmin kiteisliuskeisia .<br />
Ne ovat kvartsirikkaampia, ja kiille muodostaa niissä paljain silmin<br />
selvästi näkyviä suomuja . Ne ovat useimmiten lujasti puristusliuskeisia<br />
; kerroksellisuus näkyy niissä tavallisesti vain epäselvinä<br />
juovina, joiden suunta poikkeaa liuskeisuuden suunnasta ja jotka<br />
ovat poimuttuneita . Postkalevalaisten graniittialueiden läheisyydessä<br />
on paikoin enemmän metamorfosoituneita, »gneissimäisiä»,<br />
granaatin- ja stauroliitinpitoisia kiilleliuskeita .<br />
Hiilen- ja kiisunpitoisia liuskeita . Kolmisopenlammen<br />
Hovinlahden eteläpuolella Sotkamon Jormaskylässä on<br />
NNW-SSE suuntaan Sopenvaaran lounaisrinnettä pitkin kulkevassa<br />
vyöhykkeessä tummaa hiili- ja kiisurikasta liusketta . Kerrokset<br />
ovat lujasti poimuttuneita ja kallistuvat yleensä loivasti itää kohti<br />
eli Sopenvaaran alle . Liuskeessa vuorottelevat hienot tummat ja<br />
vaaleanharmaat juovat keskenään . Tummat sisältävät mustia amor<strong>fi</strong>sia<br />
hiilihiukkasia, vaaleat kvartsia ja vaaleata kiillettä . Kiisu<br />
esiytyy kivilajissa osaksi pieninä rakeina liuskemassassa, osaksi<br />
lukuisina hienoina kvartsinsekaisina suonina, jotka lävistävät liusketta<br />
liuskeisuuden suuntaan . Nämä kiisusuonet ovat paikoin, esim .<br />
Hovinlahden rannalla ja siitä 0 .5 km SE päin, 0 .5-2 sm leveitä .<br />
Kiisu on pääasiallisesti vaaleankeltaista r i k k i k i i s u a .<br />
Samallaista, paikoin sangen tiivistä liusketta on Peuralan, Kylmälän,<br />
Parkuan ja Pirttimäen välillä olevassa vyöhykkeessä ja n . 2 km<br />
Kanalasta SSE päin Korholanmäen kylässä Sotkamossa . Kvartsiittien<br />
rajoilla liuske vuorottelee sinertävän harmaan kvartsiitin kanssa .<br />
Rikkikiisun ohella se sisältää paikoin niin paljon m a g n e e t t ik<br />
i i s u a, että tämä vaikuttaa kompassiin . Sellaisia kohtia on esim .<br />
Pirttisuon pohjoispuolella ja n . 1 km Viiskannan talon eteläpuolella,<br />
missä liuske sisältää sarvivälkerikkaita kerroksia . Kanalan SSEpuolella<br />
lävistää sitä kerrosjuonina hienorakeinen metabasiitti .<br />
Kosketuskohdilla tätä vastaan liuske on muuttunut sarveiskivimaiseksi<br />
.<br />
Nuasjärven ja n . 1 .5 km Lahnaslammen eteläpuolella olevan<br />
Koivukorven vuolukiviesiytymän sivukivenä ja sen länsipuolella on
1 96<br />
pienoispoimuista tummaa liusketta, joka sisältää kvartsia, vaaleata<br />
biotiittia, hiilihiukkasia ja runsaasti magneettikiisurakeita sekä<br />
hiukan pyriittiä . Hijeessä biotiitti on hyvin vaaleata (väritöntäkellertävää)<br />
; se on optillisesti yksiakselista ja kahtaistaitteisuus on<br />
suuri, Y-a = 0 .042-0 .045 .<br />
Paltamossa on tummia kiisun- ja hiilenpitoisia fylliittejä havaittu<br />
seuraavilla paikoilla : Lehtovaaran kvartsiittivyöhykkeen ja Korpijoen<br />
itäpuolella ; Hietalahden kaakkoispuolella Jormuanlahden NEpuolella<br />
(s . 15 -,) ; Hyttikankankaalla, Kontiomäen itäpuolella Miesjokeen<br />
laskevan puron varrella ja Turunkorvan koskella Miesjoella,<br />
missä liuske vuorottelee kvartsirikkaan kiilleliuskeen kanssa ; Kiehimän<br />
mäkiryhmän etelärinteessä (s . 174) ; Hahtolan NW-puolella<br />
Melalahden kylässä, missä kiisua on aikoinaan louhittukin, ja Horkanlammen<br />
eteläpuolella Melalahden dolomiittivyöhykkeessä, missä<br />
liuske esiytyy harmaitten »lasimaisten» kvartsiittikerrosten välillä<br />
(s . 176) .<br />
Paltamon ja Ristijärven pitäjien rajaseuduilla olevassa vyöhykkeessä<br />
on tummia kiisunpitoisia fylliittejä Kuikkamäen<br />
SW-rinteessä Lahnajärven NW-puolella, Kuoretjärven itäpuolella<br />
ja Palokankaalla lijärven ja Ison Uvan välillä . Uvajärven<br />
kaakkoislahden Kuivaslahden SW-puolella on liuskeessa niin paljon<br />
m a g n e e t t i k i i s u a, että se aiheuttaa kompassihäiriöitä . Liuske<br />
vuorottelee näissä seuduin paikotellen tummanharmaan kvartsiitin<br />
kanssa . Läntisessä fylliittivyöhykkeen haarassa, joka kulkee livaaran<br />
luoteispuolelta pohjoiseen suuntaan lilammen ohi ja Oravisaaren<br />
kautta Poikkijärven itäpuolelle ja sieltä edelleen Kentän talon ohi<br />
Poskimäelle, tapaa tummia kiisurikkaita ja vaaleampia p u h t a i t a<br />
f y 11 i i t t i k e r r o k s i a vuorokerroksina kiilleliuskemaisessa fylliitissä<br />
. Tiivistä kiisurikasta liusketta on esim . Saarenmaassa Oravisaaren<br />
talon N-puolella ja Poikkijärven itäpuolella, missä se sisältää<br />
runsaasti m a g n e e t t i k i i s u a . Iilammen luoteispuolella on<br />
tummia fylliittikerroksia, jotka sisältävät pieniä granaatteja ja sädekivineulasia<br />
.<br />
Hyvin h i i 1 i r i k a s t a mustaa liusketta on n . 0 .4 km vahvana<br />
kerrossarjana Sarvipurolla dolomiittivyöhykkeen länsipuolella Ison<br />
Salmijärven eteläpuolella Puolangalla . Kerrosten suunta on n. N<br />
15° E, kaade 80° W . Liuske on suoraliuskeista ja lohkeaa helposti<br />
hyvin ohuiksi levyiksi . Samallaista liusketta on Pääkön talon luona<br />
Pienen Salmijärven pohjoispuolella, missä sen hiilenpitoisuus on<br />
Väyrysen määräyksen mukaan 15 .4 %' .<br />
1 Bull. Comm . geol. Finlande N :o 78, s . 97 . Helsinki 1928 .
1 9 7<br />
Granaatin- j a sädekivenpitoista tummaa fylliittiä<br />
on kapeassa N-S-suuntaisessa vyöhykkeessä Mieslahden<br />
graniittigneissialueen itäpuolella Paltamossa . Etelästä pohjoiseen<br />
päin luettuna on tätä kivilajia näkyvissä Pienessä Viitamäessä, Hiisvaarassa<br />
Ristijärven maantien varrella, Lumelan NE-puolella ja<br />
Möykkysenvaaran etelärinteessä . Se on selvään kerroksellista ja<br />
kerrokset ovat poimuttuneita . Pienen Viitamäen talon länsipuolella<br />
liuske vaihtuu granaatin- ja stauroliitinpitoiseksi kiilleliuskeeksi .<br />
Sekä täällä että Hiisvaaran N-rinteessä on kivilajissa välikerroksina<br />
harmaata kvartsiittia (kiilteen- ja sädekivenpitoista tai lasimaista) .<br />
Hiisvaarasta pohjoiseen päin sitä lävistävät postkalevalaiset graniittisuonet<br />
. Kerrosten kaade on 65°-80° u' . Graniittigneissin rajalla<br />
on breksiamuodostumia .<br />
Liuskeen pohjamassa on hyvin hienorakeista ja sisältää kvartsia,<br />
hiilihiukkasia ja kiisurakeita . Granaatti ja sädekivi muodostavat<br />
siinä 3-8 mm suuruisia, kerroksittain kasautuneita porfyroblasteja .<br />
Granaattirakeita ympäröi paikoin, esim . Möykkysenvaaran liuskeessa,<br />
lujasti pleokroiittinen vihreä sarvivälke renkaina, joitten ulkoreunoilla<br />
on hiili- ja kiisukasaumia . Granaattirakeiden sisällä on allotriomor<strong>fi</strong>sia<br />
kvartsi- ja sarvivälkerakeita . Sädekivisälöt ovat pilarinmuotoisia,<br />
lähes 8 mm pitkiä ja 2 mm leveitä . Ne sisältävät hiili-<br />
hiukkasia, mutta ovat muuten värittömiä tai hiukan ruskeahkoja,<br />
ja niissä näkyy 100-suuntainen kaksoisviirukkeisuus ; c : y = 16°,<br />
optillinen luonne on +, kahtaistaitteisuus ja akselikulma suuri .<br />
Sädekivi kuuluu todennäköisesti gruneriitti-cummigtoniittisarjaan .<br />
S ä d e k i v i l l u s k e i k s i on kartalle merkitty hieno- tai<br />
pienirakeisia, enimmäkseen dolomiittien yhteydessä esiytyviä sarvivälkeliuskeita,<br />
joissa sarvivälke muodostaa pitkiä sälöjä, neulasia<br />
tai neulasrykelmiä . Nämä ovat väritöntä tai heikosti vihertävää<br />
tremoliittia, tai pleokroiittista sädekivimäistä sarvivälkettä (ks .<br />
lukua »dolomiitteja») .<br />
Paltamossa on Melalahden dolomiittivyöhykkeen itäpuolella<br />
rinnakkainen kapea sädekiviliuskevyöhyke . Kivilaji on harmaata,<br />
selvään kerroksellista ja sisältää lukuisia 2-5 mm pituisia sarvivälkekyhmyjä<br />
. Aineksina on pleokroiittista, kellertävänvihreää-sinivihreää<br />
sarvivälkettä, joka on kasautunut neulasrykelmiksi, plagioklaasia<br />
(An35An 45 ), kvartsia, biotiittia ja malmirakeita . Biotiittia<br />
on kerroksittain sangen runsaasti . Vyöhykkeen pohjoispäässä,<br />
Hahtolan pohjoispuolella, liuske vuorottelee karbonaattijuovien<br />
kanssa, jotka sisältävät karhonaatin ohella väritöntä tremoliittia,<br />
plagioklaasia ja hiukan kvartsia . Sarvivälkeliuskejuovat ovat kokoumukseltaan<br />
edellämainitun laatuisia, mutta sisältävät lisäksi karbo-
1 98<br />
naattia ja epidoottia . Plagioklaasi- ja karbonaattirakeet ovat 0 .5<br />
-1 mm pituisia, malmirakeet ovat magnetiittia ja magneettikiisua ;<br />
rakenne on granoblastinen .<br />
Noin 0 .5 km Poskimäen talon pohjoispuolella Puolangalla on<br />
kapeassa vyöhykkeessä fylliittien ja kiilleliuskeiden rajalla hyvin<br />
tummaa sarvivälkeliusketta, jossa on hienoja kvartsiittilinssejä ja<br />
-kerroksia . 1-3 mm paksut valkoiset kvartsiittikerrat vuorottelevat<br />
paikoin hyvin ohuitten tummien kerrosten kanssa, jotka sisältävät<br />
pääasiallisesti m a g n e t i i t t i a .<br />
Kongasjärven luoteispäässä Puolangalla on suonikvartsiittien ja<br />
postkalevalaisen graniitin rajalla suoraliuskeista sarvivälkeliusketta,<br />
jota punainen graniitti paikoin lävistää .<br />
K i i 11 e 1 i u s k e i t a on itäisessä päävyöhykkeessä sangen<br />
laajalti Nuasjärven etelä- ja pohjoispuolella, mistä ne ulottuvat<br />
lijärven tienoille Ristijärvelle . Kapeampia kiilleliuskevyöhykkeitä<br />
on Lehtovaaran kylässä, Sotkamon rajalla ja Kiehimäjoen varrella<br />
Paltamossa sekä siellä täällä Etelä-Puolangalla . Graniitti-injektion<br />
vaikutuksesta muuttuneita, jokseenkin suuria kiillesuomuj a j a paikoin<br />
granaatti- ja stauroliittikiteitä sisältäviä kiilleliuskeita tapaa postkalevalaisten<br />
graniittialueiden reunoilla ja murtokappaleina niiden<br />
keskellä .<br />
Vieremän ja Utajärven liuskealueilla kiilleliuskeet ovat vallitsevina<br />
kivilajeina . Kaikkialla ne ovat hyvin lujasti poimuttuneita<br />
johtuen siitä, että ne samoin kuin fylliititkin kuuluvat kokoontyöntyneen<br />
kalevalaisen geosynkliinin pehmeimpiin ja taipuvaisimpiin<br />
metasedimentteihin . Alla esitetään eri kiilleliusketyyppejä,<br />
mikäli niitä on voitu toisistaan eroittaa .<br />
Tummanharmaata fylliittimäistä kiilleliusketta<br />
on kvartsiitti- ja gneissivyöhykkeiden itärajalla Nuasjärven NWpuolella<br />
Paltamossa, esim . Iivonvaarassa ja Pohjanvaarassa . Liuske<br />
on selvään kerroksellista ja sisältää ohuita kvartsiittimaisia kerroksia.<br />
Puolangalla on tällaisia liuskeita Kentän talosta Poskimäen<br />
ja Särkijärven ohi (Särkimäen kautta) Hulmi- ja Taivasvaaralle enenevässä<br />
vyöhykkeessä . Liuske vuorottelee täällä vaaleamman kvartsirikkaan<br />
kiilleliuskeen kanssa . Tummat kerrokset ovat biotiittirikkaita<br />
ja sisältävät paikoin m a g n e t i i t t i a (esim . Särkilammen<br />
pohjoispuolella) . Liuskeisuus kulkee milloin kerroksellisuuden<br />
suuntaan, milloin tämän poikki .<br />
Kuikkamäessä ja Kellovaarassa Ison Uvan SE-puolella Ristijärvellä<br />
on samanlaatuisia raidallisia liuskeita . Kuikkamäen liuskeessa<br />
on välikerroksina sädekiviliusketta, tummaa kiisurikasta liusketta<br />
ja harmaata kvartsiittia . Kellovaarassa lävistävät sitä muskoviitinpitoiset<br />
graniittiapliittijuonet .
1 9 9<br />
Vieremän liuskealueen itärajalla on hyvin hienorakeista »kerrallista»<br />
kiilleliusketta havaittu Petäjäselän itärinteessä Kiuruveden<br />
rajalla, missä 0 .3-2 sm vahvat tummanharmaat ja harmaat, aaltomaisesti<br />
pienoispoimuiset kerrokset vuorottelevat keskenään. Harmaat<br />
kerrat ovat hiukan karkearakeisempia, arkoosimaisia . Samanlaatuista<br />
liusketta on Metelinmäessä Murennusmäen pohjamuodostumien<br />
NW-puolella . Liuske sisältää täällä pieniä, 0 .5-1 mm suuruisia<br />
granaatteja, ja kapeat metabasiittijuonet lävistävät sitä liuskeisuuden<br />
suuntaan . Alueen lounaisrajalla on tummaa m a gn<br />
e e t t i k i i s u r i k a s t a liusketta Roma-ahon NE-puolella Lapinsalon<br />
tien varrella ja Lapinniemen talon luoteispuolella Luupuvedellä,<br />
missä graniittiapliittisuonet lävistävät sitä .<br />
Biotiittirikkaita, maasa1vanpitoisia kiille-<br />
1 i u s k e i t a on Näläntöjärven pohjamuodostumien itäpuolella<br />
Kiuruvedellä, missä ne vaihtuvat vähitellen E päin tavallisiksi kaksikiilteisiksi<br />
liuskeiksi . Nämä ovat esim . Lapinsalon kylässä, missä<br />
muskoviitti-pegmatiittijuonet lävistävät niitä, jokseenkin karkeasuomuisia<br />
ja sisältävät 1-2 mm pituisia kiillesuomuja . Hienorakeisia<br />
ja biotiittirikkaita ovat vielä Utajärven alueen liuskeetkin,<br />
esim . Ahmaskosken lounais- ja eteläpuolella . Ne sisältävät pääasiallisesti<br />
biotiittia ja kvartsia, vähemmässä määrin mikrokliinia,<br />
oligoklaasialbiittia ja muskoviittia ; lisäaineksina on magneettikiisua,<br />
apatiittia, titaniittia j a zirkoonia . Biotiitti on jakautunut tasan liuskemassaan<br />
ja muodostaa 0 .2-1 .5 mm pituisia suomuja . Maasälpää<br />
on kerroksittain runsaammin, jonka takia kivilaji on jossakin määrin<br />
»gneissimäisen» näköistä .<br />
Muskoviitti- ja kvartsirikkaat kiilleliuskeetovat<br />
tavallisimpia liuskelajeja . Kiillerikkaat kerrokset vuorottelevat näissä<br />
kvartsirikkaiden kerrosten kanssa, joitten leveys vaihtelee yhdestä<br />
sentistä moneen metriin . Kerrokset ovat poimuisia . Tällaisia liuskeita<br />
on itäisessä päävyöhykkeessä Nuasjärven etelä- ja pohjoispuolella,<br />
Jormuanlahden lounais- ja itäpuolella, Mieslahden kaakkoisja<br />
Mieslahden kylän itäpuolella sekä Kiehimänjoen varrella Uuran<br />
kylässä Paltamossa . Etelä-Puolangalla on sangen suurisuomuista<br />
muskoviittirikasta kiilleliusketta havaittu Rahikkalanvaarassa<br />
Kongasjärven itäpuolella . Vieremän alueella on samallaista liusketta<br />
muskoviitti-pegmatiittijuonien lävistämässä vyöhykkeessä .<br />
Hyvin metamor<strong>fi</strong>sta, muskoviittirikasta kiilleliusketta on pienessä<br />
vyöhykkeessä Vesikko-ojan latvan itäpuolella Pyhännän pitäjän<br />
itäosassa . Liuske on selvään kerroksellista, mutta kerrokset ovat<br />
puristuneet lukuisiin pieniin aaltomaisiin ryppyihin . Suurin piirtein<br />
kerrokset kuitenkin kulkevat sangen suoraviivaisesti N 20 ° W-suun-
2 00<br />
taan . Kaade on graniittigneissin rajalla idässä pysty, lännenpänä<br />
65°-40° W . Vyöhykkeen pohjoispäässä, Itämäen länsirinteessä, vuorottelevat<br />
suurisuomuiset, pienisuomuiset ja kvartsirikkaat kerrokset<br />
keskenään . Länsirajalla on liuskeessa siellä täällä kvartsisuonia<br />
ja valkoisenharmaita muskoviitti-pegmatiittijuonia . Liuske on tektoonisesti<br />
poimuttunut SW-NE- ja W-E-suuntaisten pohjagneissija<br />
pohjagraniittiosien väliin .<br />
Mäkelän luoteispuolella Kivesvaaran lounaisrinteellä Paltamossa<br />
on poimuista muskoviitti-kloriittiliusketta, joka<br />
vuorottelee hienorakeisen kvartsiitin kanssa . Kerrokset ovat puristuneet<br />
N 20 ° E-suuntaisen poikittaisliuskeisuuden mukaan .<br />
Granaatti- ja stauroliitti-kiilleliusketta on<br />
Rupukan ja Viitamäen välillä ja täältä pohjoiseen Korholanmäen<br />
kylässä Sotkamossa . Granaatit ovat paikoin 1 .5 sm suuruisia . Liuske<br />
on näissä seuduin taajaan pienoispoimuista, ja siinä näkee säännöttömiä<br />
kvartsijuonia . Stauroliitti-kiilleliusketta on Korholanmäen NWrinteessä<br />
Nuasjärven rannalla . Stauroliitti muodostaa liuskeeseen<br />
0 .8-1 .2 sm pituisia vinoja kaksoiskiteitä .<br />
Lehtovaaran kylän länsiosassa Paltamossa on granaatinpitoista<br />
kiilleliusketta rautatien ja maantien välisessä vyöhykkeessä . Liuske<br />
on tämän länsipäässä, Ruostepuron S-puolella, yleensä tummanharmaata<br />
ja sisältää magneettikiisua . Maantien kohdalla se on tyypillistä<br />
granaatti-kiilleliusketta . Pohjoisempana se vaihtuu vaaleaksi<br />
muskoviitti-kiilleliuskeeksi, jota on murtokappaleina seudun graniitissa<br />
.<br />
Granaatinpitoista kiilleliusketta on vielä rinteessä Mieslahden<br />
SW-puolella ja maantien kohdalla Mieslahden itäpäässä Paltamossa .<br />
Granaatti muodostaa lukuisia pieniä kyhmyjä, joita liuskeisuuden<br />
suuntaiset, suurehkot kiillesuomut kiertävät . Kerroksellisuuden<br />
suunta on n . N 55° W, mutta kerrokset ovat puristuneet kokoon pieniksi<br />
poimuiksi, joitten mukaan poikittaisliuskeisuus kulkee SSW-<br />
NNE-suuntaan . Liuskeessa on paikoin kiisurikkaita kerroksia, ja<br />
Mieslahden NE-rannalla nähtiin siinä 4-6 sm leveitä kalkkinystyröitä<br />
.<br />
Etelä-Puolangalla on granaatin ja stauroliitinpitoista, muskoviittirikasta<br />
liusketta Martinvaaran länsirinteessä ja Mekkomäessä<br />
Somerjärven länsipuolella, ja Kapustasuonkallioissa, Somerjärveltä<br />
luoteeseen . Liuske on hienorakeista tai karkeampaa ja suurisuomuista<br />
. Granaatti- ja stauroliittikiteet ovat yleensä pieniä .<br />
Vieremän alueella on havaittu stauroliitti-kiilleliusketta seuraavilla<br />
paikoilla : Tuliniemellä Salahmijärven länsirannalla ja täältä<br />
pari km luoteeseen ; Karhumäen eteläosassa ja Isonkankaan pohjois-
20 1<br />
osassa, Karhumäeltä ja maantieltä etelään Nissilän lounaispuolella .<br />
Stauroliitit ovat 0.5-L s sm pituisia, j a niitä on jokseenkin harvassa .<br />
Etelämpänä ne häviävät liuskeessa ja tämä vaihtuu vuorottelevia,<br />
ohuita kvartsi- ja kiillerikkaita kerroksia sisältäväksi liuskeeksi .<br />
Lukuisia hienorakeisia kvartsiittimaisia linssejä<br />
sisältävää liusketta on Isonkankaan eteläosassa, n . 3 km äsken mainitusta<br />
Karhumäestä etelään . Linssit ovat yleensä litistyneet kivilajin<br />
liuskeisuuden suuntaan, ja ovat paikoin lähes 50 sm pituisia<br />
ja 5 sm paksuisia . Paikoin tapaa kuitenkin mukulankin muotoisia<br />
vaaleita kvartsiittikappaleita, joissa näkyy joskus kerroksellisuuttakin<br />
(J . N . Soikero) . Kerrosten suunta on täällä N-S, pohjoisempana<br />
NE-SW; kaade on pysty . Karhumäessä graniittigneissin rajalla<br />
pohjoisessa kaade on SE kohti ja Lähemäessä kaakkoisrajalla NW<br />
kohti . Kvartsilinssejä sisältävä liuske on siis synkliinimäisen liuskepoimun<br />
keskivaiheilla .<br />
Myllykoskella Näläntöjärven pohjoispuolella, saman liuskealueen<br />
länsirajalla, on hienorakeista suoraliuskeista s a r v i v ä 1 k e-<br />
1 i u s k e t t a, jossa on lukuisia kellertävän harmaita juovia . Nämä<br />
sisältävät diopsiidia, zoisiittia ja hiukan plagioklaasia (An 65 ) sekä<br />
joitakin aktinoliittineulasia . Lisäaineksina on hiukan titaniittia ja<br />
magneettikiisua . Tummanharmaan sarvivälkeliuskeen ainekset ovat<br />
lujasti pleokroiittinen sarvivälke, plagioklaasi, kvartsi ja rautarikas<br />
epidootti . Kivilaji on siis jonkinlaista kalkkisilikaattikiveä . Diopsiidinpitoisia<br />
juovia on vielä havaittu liuskeessa täältä SSE päin<br />
Loutemäen kvartsiittivyöhykkeen itäpuolella . Hienorakeista sarvivälkeliusketta<br />
on sitäpaitsi vuorokerroksina kiilleliuskeessa Luupuveden<br />
NNW-puolella, maantien kohdalla ja Saenkankaalla, ja Heinämäen<br />
SW-osassa, Luupuvedeltä muutamia km koilliseen .<br />
K o n k r e t i o i t a . Liuskeissa näkee paikotellen soikeita mukulanmuotoisia<br />
sulkeumia, jotka vaihtelevat muodoltaan, kooltaan<br />
ja kokoumukseltaan . Ne ovat yleensä massamaisia tai hiukan liuskeisia<br />
ja keskustastaan milloin vaaleampia kuin reunoiltaan, milloin<br />
taas päinvastoin . Yhteistä on niille hienorakeinen pohjamassa, jonka<br />
pääainekset ovat kvartsi ja An-rikas plagioklaasi (An50 An65) .<br />
Muita aineksia on vähemmin . ja tavallisimmat näistä ovat heikosti<br />
pleokroiittinen sarvivälke ja vaalea granaatti, jotka kumpikin esiytyvät<br />
repaleisina porfyroblasteina mukuloissa . Liuskeisissa mukuloissa<br />
on sarvivälkkeen sijasta biotiittisuomuja .<br />
Tällaisia konkretioita on esim . kiilleliuskeessa Petäjäselän keskija<br />
eteläosassa, Kiuruveden pitäjän itäosassa lähellä Vieremän rajaa .<br />
Utaj ärven alueella on niitä havaittu hienorakeisessa liuskeessa Ahmaskosken<br />
alapuolella olevassa niemessä, arkoosimaisessa liuskeessa<br />
102-31 26
202<br />
n . 2 km Säippäkosken pohjoispuolella ja Tuohikallion etelälaidalla<br />
Mäntyvaaran eteläpuolella, Säippäkoskelta 5 km NW . Ensin mainitulla<br />
paikalla konkretiot ovat linssimäisiä ja keskeltä vaaleampia<br />
ja karkearakeisempia kuin reunoilta, jälkimäisillä paikoilla ne ovat<br />
soikeita, keskeltä tummia ja reunoilta vaaleampia . Ahmaskosken<br />
konkretioissa ei ole granaatteja, vaan suuria tummia sarvivälkeläikkiä<br />
sekä hiukan biotiittia, kloriittia, ilmeniittiä, titaniittia ja<br />
apatiittia . Säippäkosken konkretioiden tummissa keskusosissa on<br />
repaleisia granaattiläikkiä, jotka ovat kasvaneet yhteen pohjamassan<br />
ainesten, kvartsin, plagioklaasin, biotiitin, kloriitin, vaaleanvihreän<br />
sarvivälkkeen, epidootin, kalsiitin ja serisiitin kanssa . Samoja aineksia<br />
on reunaosissakin, mutta kvartsi ja plagioklaasi ovat siellä vallitsevina<br />
. Tuohikallion konkretiot ovat sarvivälkerikkaita, mutta<br />
muuten samanlaatuisia .<br />
G r a n i i t t i -i n t r u s i o n vaikutuksesta muuttuneita liuskeita<br />
tapaa suurina murtokappaleina postkalevalaisessa graniitissa<br />
Kajaanista etelään ja lounaaseen, esim . Mainuanjärven SW-puolella .<br />
Liuske on karkeapilsteistä, gneissimäistä, ja sisältää suuria muskoviittisuomuja<br />
ja linssimäisiksi rykelmiksi ryhmittyneitä punaisia<br />
maasälpärakeita . Paikoin näkee murtokappaleiden keskusosissa<br />
hienorakeista kiilleliusketta, joka vaihtuu vähitellen reunoille päin<br />
gneissimäiseksi liuskeeksi . Näitä liuskeita on vielä sangen laajalti<br />
Isonjärven S- ja SE-puolella ja Louhenjoen varrella Etelä-Puolangassa .<br />
Vaikka pegmatiittimainen graniitti lävistääkin niitä kaikkialla eri<br />
suuruisina kerrosjuonina ja poikittaissuonina, on liuske kuitenkin<br />
monessa kohden hyvin suoraliuskeista .<br />
LI-G'SKEILEN TEKTONIIKKA .<br />
Kuten jo karttalehtiselityksen alussa, luvussa »Yleiskatsaus<br />
kallioperään» mainittiin, ovat kalevalaiset liuskeet alkuaan kerrostuneet<br />
laajaan geosynkliiniin, joka on kokoon työntynyt karjalaisen<br />
poimutuksen aikana . Täten on syntynyt valtava S-Nsuuntainen<br />
vuorijonovyöhyke, k a r e 1 i d i t, josta on nykyään jälellä<br />
vain syvälle kuluneita osia . Kokoon työntävä voima on vaikuttanut<br />
lännestä itään tai ehkä paremmin NNW-ESE-suuntaan, mihinkä<br />
esim . Paltamon liuskealueilla tehdyt lukuisat poikittaisliuskeisuusja<br />
breksiahavainnot viittaavat .<br />
Karjalaisen vuorijonon tektoniikkaa on viime vuosina ansiokkaalla<br />
tavalla tutkinut sveitsiläinen geologi C . E. Wegmann . Hän<br />
on perustanut tutkimuksensa suureksi osaksi geologisessa kartoituksessa<br />
tehtyihin havaintoihin ja tullut siihen käsitykseen, että poimu-
203<br />
tus on luonteeltaan alpiininen . Poimutuskauden loppuvaiheilla on<br />
sekä liuskelaattoja että graniittigneissipohjaa pitkiksi venyneinä<br />
kielekkeinä työntynyt toistensa päälle lännestä itään . Alla esitetään<br />
viittaamalla Wegmannin tätä aluetta koskeviin julkaisuihin 1<br />
ja lopussa oleviin tauluihin I ja II tektoniikan pääpiirteet .<br />
Alueen ulkopuolella kaakossa, Nurmeksen karttalehden D 4<br />
alueella, on Wegmannin mukaan n . k . N u r m e k s e n k u 1 m in<br />
a t i o eli kohta, mistä lähtien poimuakseli alkaa kallistumaan<br />
pohjoista kohti, ensin jyrkästi, sitten loivemmin, kunnes se lähellä<br />
n . k . O u 1 u j ä r v e n depression eli laskeuman keskikohtaa<br />
uudelleen kallistuu sangen jyrkästi tätä tai tarkemmin sanoen Mieslahden<br />
pohjukkaa kohti, joka edustaa depression syvintä kohtaa .<br />
Oulujärven pohjoispuolella poimuakseli kallistuu ensin jyrkästi,<br />
sitten loivemmin etelää kohti . Seurauksena poimuakselikaateen<br />
vaihteluista on, että Nurmeksen kulmination kohdalla on näkyvissä<br />
vain kapeita, graniittigneissimassiivien väliin syvälle puristuneita<br />
liuskesiekaleita, jotavastoin liuskevyöhyke Oulujärven depression<br />
kohdalla saavuttaa suurimman laajuutensa ja pinnalla näkee kaikenlaatuisia<br />
pinta- ja syväkivilajeja säilyneinä .<br />
Nurmeksen karttalehden D 4 alueelta lähtien pohjoiseen päin<br />
(taulu II) liuskeet taipuvat aluksi Iisalmen massiivin koillisreunaa<br />
vasten (jota Wegmann katsoo vastaavan Petrovaaran massiivia<br />
Joensuun karttalehden D 3 alueella), mutta jo tämän kärjessä työntyvät<br />
Korholanmäen kvartsiitit peitteenä itää kohti taipuen Sopenvaarassa<br />
liuskeiden väliin . Täältä luoteeseen ovat Lehtovaaran liuskeet<br />
jääneet Paltamon peitteen alle, jonka itäreunan yli osa Korholanmäen<br />
liuskeista on taipunut länttä kohti . Kajaanin pohjoispuolella<br />
työntyy Paltamon peite näidenkin yli itää kohti, ja Hietalahden<br />
kohdalla on suomuisia osia siitä siirtynyt liuskekerrosten päälle<br />
(s . 157) . Kontiomäen pientä graniittialuetta on pidettävä pohjasta<br />
irtaantuneena alloktoonisena linssinä, joka on venynyt itää kohti .<br />
Samaan suuntaan on vielä venynyt Mieslahden graniittimassiivikin,<br />
ja sen eteläpuolella ja päällä oleva, moneksi kielekkeeksi jakautunut<br />
kvartsiitti .<br />
Paltamon peitteeseen kuuluva Melalahden graniittigneissi on,<br />
sen takia että poimuakseli täällä nousee, kaartunut holvimaisesti<br />
itäpuolella olevien Kiehimän kvartsiittien ja liuskeiden yli, painuen<br />
Kiehimänjoen tienoilla, Mieslahden graniittimassiivia vasten, vielä<br />
1 C . E . WLGMANN, Uher die Tektonik der jungeren Faltung in Ost<strong>fi</strong>nnland,<br />
Fennia 50 . N:o 16, s . 11 12, kuvat 1-3 ; ja Beispiele tektonischer<br />
Analysen des Grundgcbirges in Finnland, Bull . Cocom . göol . Finlande N :o 87,<br />
C1 . H . Soc . geol . Finlande N :o 2, s . 115-117, taulu 5 . Helsinki 1928 ja 1929 .
2 0 4<br />
kiilana liuskeiden väliinkin (taulu l) . Tämän peitteen päällä ovat<br />
suomumaisesti länsipuolella olevat Melalahden kylän dolomiitit ja<br />
kvartsiitit, ja näiden päällä valtavana peitteenä Kivesvaaran<br />
kvartsiittijonot . Näissä seuduin on siis kolme kvartsiittijonoa työntynyt<br />
toinen toisensa päälle . Kun samoja kvartsiittijonoja jatkuu<br />
Etelä-Puolangallakin, on hyvin luultavaa, että täällä esiytyvät<br />
kapeat graniittigneissikaistaleetkin ovat osia ylisiirtyneistä peitteistä .<br />
Vieremän liuskealueella näkyy samallaisia tektoonisia piirteitä .<br />
Alueen länsireunalla Näläntöjärven koillispuolella on myloniittiutunutta<br />
porfyyrigraniittia . Tämän liuskeisuudesta ja kaateesta päättäen<br />
graniitti on täällä työntynyt itää kohti peitteenä liuskeiden<br />
päälle . Samoin on alueen koillisreunalla SW kohti venyneen pohjagraniittikielekkeen<br />
eteläisin kärki todennäköisesti työntynyt itäkaakkoon<br />
päin liuskeiden päälle . Siihen viittavat täältä etelään<br />
päin ulottuvat, lujasti liuskeutuneet pohjamuodostumat, joitten<br />
kaade on 70'-80° W<br />
T e k t o o n i s i a b r e k s i o i t a . Paitsi emäksisten eruptiivien<br />
purkautumista niillä paikoilla, missä vahvat tektooniset liikunnot<br />
ovat järkyttäneet liuskeiden keskinäisiä asentoja, tapaa liuskealueilla<br />
vielä lukuisilla paikoilla breksioita, jotka ovat luonteeltaan<br />
tektoonisia . Suurimmat näistä esiytyvät juuri niissä vyöhykkeissä,<br />
missä Wegmannin mukaan on ylisiirroksia tapahtunut .<br />
S o p e n v a a r a n b r e k s i a esiytyy Sopenvaaran SW-rinteessä,<br />
Kolmisopenlammelta SSE päin ulottuvassa kvartsiittikielekkeessä,<br />
Kallolan talon länsi- ja lounaispuolella Sotkamon Jormaskylässä<br />
(kuva 52) . Breksiamuodostumia tapaa täällä niinhyvin<br />
fylliitin rajalla lounaassa kuin itse kvartsiittivyöhykkeessä, jossa on<br />
paikoin karbonaatinpitoisia välikerroksia ja näiden lähellä fylliittikerroksia<br />
. Kaikki kivilajit ovat puristusliuskeisia ja vahvasti breksioituneita<br />
. Breksioiden luonnetta kuvaavat seuraavat havainnot :<br />
Hiilen- ja kiisunpitoisen fylliitin rajalla Hovinlahden itä- ja<br />
kaakkoispuolella on tummien liuskekerrosten välillä breksioitunutta<br />
sinertävän harmaata tai tummanharm_aata kvartsiittia, jossa on vaaleampia<br />
lasimaisia ja harmaita kiilteenpitoisia kvartsiittikappaleita .<br />
Nämä ovat 2-15 sm suuruisia ja jokseenl in teräväsärmäisiä . Breksiakerrokset<br />
kulkevat N 30'-35° W-suuntaan ja kallistuvat loivasti<br />
NE kohti ; ne vaihtelevat hiukan ehyempien kvartsiittikerrosten<br />
kanssa .<br />
Kvartsiittivyöhykkeessä Hovinlahden ja Kallolan keskivaiheilla<br />
breksiakc rrokset sisältävät vaaleita kvartsiittikappaleita (makroskooppisesti<br />
sinertävän harmaita, »lasimaisia») ja hyvin hienorakeisia<br />
tummia liuskesiekaleita, jotka ovat 0 .5-1 sm paksuja, teräväsär-
inäisiä ja kivilajin liuskeisuuden suuntaisia . Kvartsiittikappaleiden<br />
raesuuruus on 0 .1-1 mm ; ainekset ovat unduloiva kvartsi, vaaleankellertävä<br />
biotiitti ja iili iukkaset . Samoja aineksia sisältää liuskeinen<br />
välimassakin, jossa on sitäpaitsi kiisurakeita ; sen raesuuruus<br />
on 0.1-0 .4 mm . Suure kot kvartsiittikappaleet ovat paikoin särkyneet<br />
pienemmiksi, jolloin niiden liitoksiin on kasautunut biotiittia<br />
Kuva 52 . Sopenvaaran seudun kivilajikartta, Jormaskylä, Sotkamo .<br />
Mittakaava 1 : 50,000 .<br />
ja iili iukkasia . Paikoin ne ovat jonkun verran pyöristyneet tai<br />
asettuneet poikittaisasentoon liuskeisuuteen nä den . Noin 0 .5 km<br />
Hovinla den itäpuolella avaittiin armaitten kvartsiittikappaleiden<br />
joukossa kellertäviä serisiitinpitoisia kvartsiittikappaleita .<br />
Karbonaatinpitoisia kvartsiittibreksioita on n . 0.4-0 .5 km<br />
Kallolan WNW- ja SW-puolella . Kvartsiittikappaleet ovat sinertävän<br />
armaita, teräväsärmäisiä ja lä es 10 sm suuruisia . Ne sisältä-
20 6<br />
vät pääasiallisesti kvartsia sekä hiukan muskoviittia, karbonaattia,<br />
biotiittia ja kiisurakeita . Välimassa on hienorakeisempaa, vihreätäpläistä<br />
kvartsiittibreksiaa, jossa on m . m . kiisunpitoisia liuskesiruja<br />
. Sen aineksina on kvartsia, hiukan karbonaattia, vaaleanruskeaa<br />
biotiittia, tremoliittia ja hiilihiukkasia . Breksiakerrosten<br />
välissä on poimuisia, kiisunpitoisia fylliittijuovia .<br />
V u o h i m ä e n pohjoispäässä, Isosta Kaivosjärvestä WSW<br />
päin Jormaskylän lounaisosassa Sotkamossa, on pohjagneissin rajan<br />
lähellä kvartsiittibreksiaa, joka sisältää sinertävänharmaita särmikkäitä<br />
kvartsiittikappaleita . Näitä liittää toisiinsa kvartsiittinen<br />
välimassa, jossa on lukuisia kauniita kvartsikideryhmiä sisältäviä<br />
onkaloita .<br />
Paskolahden SW-puolella K o r h o 1 a n m ä e n kylän itäosassa,<br />
n . pari km Kanalasta kaakkoon, on lähellä Nuasjärven rantaa<br />
n . N 60° W-suuntainen breksia, jossa tumma kvartsiittimassa ympäröi<br />
särmikkäitä kvartsiittikappaleita . Kivilajia lävistävä am<strong>fi</strong>boliittikin<br />
on vahvasti breksioitunut .<br />
K o k k o k a 1 1 i o s s a Kajaanista Sotkamoon menevän maantien<br />
pohjoispuolella, Nuasjärven NW-puolella, on breksioitunutta<br />
vaaleanpunaista apliittia ja pegmatiittia . Näille paikoin työntyy<br />
pohjoisesta päin ylisiirtyneestä Paltamon peitteestä kapea gneissigraniittikieleke.<br />
Noin 1 .5 km pohjoisempana on tämän ja kvartsiitin<br />
rajalla tavattoman vahvasti poimuttunutta, maasälpäsiruja ja<br />
kvartsilinssejä sisältävää serisiitti- ja kvartsirikasta »pohjaliusketta» .<br />
Tämä breksia näkyy muodostavan kerrosmaisia osia ruskeanharmaaseen<br />
kvartsiittiliuskeeseen .<br />
H a u t a m ä e n-H i i s v a a r a n breksia . Liuskeiden yli<br />
jossakin määrin venyneen Mieslahden massiivin itäreunalla olevaa<br />
laaksoa pitkin kulkee S N-suuntaan kapea breksiavyöhyke . Kivilajia<br />
on näkyvissä matalissa kallioissa Hautalammen itäpuolella ja<br />
Hiislammen NE-puolella . Se sisältää taajaan sulloutuneita särmikkäitä<br />
kvartsiitti- ja fylliittikappaleita, joista suurimmat ovat paikoin<br />
15-40 sm pituisia ja 10-20 sm levyisiä, ja jotka ovat kivilajin<br />
liuskeisuuden suuntaisia .<br />
Huomiota ansaitsee, että breksiavyöhykkeen suunnassa ovat<br />
täältä pohjoiseen Iijärven etelä- ja pohjoislahdet ja Iivaaran NErinteessä<br />
oleva kvartsiittibreksia . Breksioituneita kvartsiitteja on<br />
vielä Iivaaran W-rinteessä ja Uurankosken itäpuolella liuskevyöhykkeen<br />
ja graniittimassiivin rajalla .<br />
K i e h i m ä n b r e k s i a t . Liuskeiden ja ylisiirtyneen graniittigneissipeitteen<br />
rajalla olevia silmäliuskeita Paltamon Kiehimän<br />
kylässä lienee ainakin osaksi pidettävä myloniittimaisina muodos-
tumina (taulu I) . Tyypillisiä kvartsiittibreksioita on tässä seudussa<br />
Kiehimän mäkiryhmän etelärinteessä kvartsiitin ja kiilleliuskeen<br />
rajalla (Lantosta etelään) ja Kalliomäessä kvartsiittivyöhykkeen<br />
länsirajalla. Breksioissa esiytyvät kvartsiittikappaleet ovat seudun<br />
harmaata kvartsiittia ; ne ovat särmikkäitä tai särmiltään heikosti<br />
pyöristyneitä, ja niitä liittää toisiinsa milloin kiillerikas, milloin<br />
tremoliitinpitoinen liuskemassa . N 20°-25 ° E-suuntaan kulkevan<br />
poimuakselin ja poikittaisliuskeisuuden suuntaisia breksiavyöhykkeitä<br />
on havaittu kvartsiitissa Myhkyrin NW-rinteessä, Lauttamäen<br />
pohjoispäässä ja Korpimäen huipun eteläpuolella,<br />
Melalahden breksiavyöhykel kuuluu alueen pisimpiin<br />
ja leveimpiin breksiamuodostumiin . Se kulkee Paltamon<br />
Melalahden kylässä N 15° E-pääsuuntaan kvartsiittien ja dolomiittivyöhykkeen<br />
läntisten osien kautta, ja ulottuu Melalahdelta etelästä<br />
Halmemäelle saakka pohjoiseen (kuva 43) .<br />
Vyöhykkeen keskikohta on rinteessä Hahtolan talon W- ja SWpuolella<br />
. Kivilaji on täällä kaunista kvartsiittibreksiaa, joka sisältää<br />
1-40 sm pituisia, harmaita tai vaaleanharmaita kvartsiittikappaleita<br />
. Nämä ovat yleensä teräväsärmäisiä, mutta muuten säännöttömän<br />
muotoisia . Dolomiitin rajalla talon eteläpuolella tulee näiden<br />
sekaan dolomiitti- ja fylliittikappaleita, ja dolomiittivyöhykkeen<br />
länsireunalla, maantieltä etelään, ovat nämä yksinomaan vallitsevina<br />
. Länteen päin kvartsiittibreksia vaihtuu tavalliseksi kvartsiitiksi .<br />
Kvartsiittibreksiassa kivilajikappaleet ovat yleensä taajaan sikin<br />
sokin sulloutuneita ja niitä liittää toisiinsa kvartsirikas välimassa .<br />
Paikoin, varsinkin dolomiittivyöhykkeen rajalla kaakossa, tapaa kuitenkin<br />
liuskeisia kohtia, missä välimassa on kiillerikasta ja kivilajikappaleet<br />
ovat venyneet liuskeisuuden suuntaan (N 30°-50° E) .<br />
Fylliitin rajalla talon NW-puolella välimassa on hyvin kiillerikasta<br />
ja sisältää pieniä kiisurakeita .<br />
Horkanlammen lounaispuolella, Hahtolasta n . 1 .5 km etelään,<br />
on rinnakkaisissa kapeissa kallioharjanteissa d o 1 o m i i t t i b r e ks<br />
i a a (kuva 44) . Kivilajimassa on hyvin hienorakeista dolomiitinpitoista<br />
liusketta, jonka ainekset ovat karbonaatti, kvartsi, serisiitti,<br />
biotiitti ja pigmenttimäinen hiiliaines . Tässä liuskemassassa, joka on<br />
milloin kiille-, milloin kvartsirikasta, on lukuisina särmikkäinä, mutta<br />
yleensä liuskeisuuden (N 10° E, kaade 65° W) suuntaisina sulkeumina<br />
kvartsia, tiivistä tummaa liusketta, vaaleanharmaata dolomiittia,<br />
harmaata hiilenpitoista kvartsiittia ja vaaleampaa karbonaatinpitoista<br />
1 Taulun I tekstissä koskee sana skonglomeraattias ainoastaan Kytömäen<br />
konglomeraattia (ks . s . 159) .<br />
2 0 7
kvartsiittia . Läntisimmässä arjanteessa ovat kvartsiittikappaleet<br />
vallitsevina . Suurimmat niistä ovat 15-40 sm pituisia . Kivilajisirpaleista<br />
rikkaat »kerrokset» vuorottelevat sellaisten kanssa, missä<br />
niitä on vä än tai jotka ovat melkein pu dasta, pinnaltaan rapautunutta<br />
ruosteista fylliittiä tai sädekiviliusketta . Ka dessa ko den<br />
on breksiakerrosten välillä ru joutunutta ja pieniä särmikkäitä fylliittisiruja<br />
sisältävää armaata kvartsiittia . Siellä täällä näkee<br />
kvartsilinssejä ja -my kyröitä, joissa on kvartsi- ja karbonaattikiteiden<br />
täyttämiä onkaloita .<br />
Melala den breksiavyö ykkeen lounaisosaan kuuluvat Hopiapuron<br />
ja Melala den-Ha tolan maantien itäpuolella esiytyvät<br />
kvartsiittibreksiat, jotka sisältävät eri suuruisia, vaalean armaita<br />
Kuva 53 . Poikittaisbreksiaa kvartsiitissa Hopiapuron mutkan itäpuolella<br />
Melala della Paltamossa .<br />
tai armaita, selvään kerroksellisia kvartsiittikappaleita . Liuskeisuuden<br />
suuntaisten breksioiden o ella tavattiin Hopiapuron mutkan<br />
itäpuolella olevassa kalliossa ka dessa paikassa N70'-75'W-suuntaisia<br />
p o i k i t t a i s b r e k s i o i t a . Nämä ovat nä tävästi syntyneet<br />
kvartsiittikerrosten murtumisesta ja siirtymisestä paikalla,<br />
niissä jyrkkä eteläinen poimuakselikaade verrattain nopeaan muuttuu<br />
loivemmaksi . Niitten leveys on 0 .25 ja 2 m, ja välillä on e yempää<br />
kerroksellista kvartsiittia (kuva 53) . Täältä NW ja W päin<br />
maantien varrella olevissa kallioissa nä tiin monessa ko den<br />
kvartsiittikerrosten murtumista, siirtymistä ja breksioitumista . Sekundääriset<br />
kvartsisuonet liittävät paikoin toisiinsa suuria kvartsiittikappaleita<br />
.<br />
Kvartsiittibreksioita on vielä vyö ykkeen po joisosassa Korosenmäen<br />
ja Onnenmättään talojen länsipuolella ja Halmemäen
lounaispuolella . Ne muodostavat liuskeisuuden N 20 °-30 ° E-suuntaisia<br />
kerrosmaisia kohtia harmaaseen kvartsiittiin .<br />
K i v e s v a a r a n alueella Paltamossa, missä kvartsiittikerrokset<br />
ovat paikoin vahvasti poimuttuneita, on kvartsiittibreksioita seuraavilla<br />
paikoilla : Kivesvaaran lounais- ja etelärinteissä (maantien<br />
kohdalla konglomeraattimaista breksiaa), NW-rinteessä vaaran pohjoispäässä<br />
(breksioitunutta harmaata kvartsiittia) ja Itkonmäessä<br />
kapean kalliorotkon itälaidalla, Valkiaislammelta kaakkoon .<br />
I s o n K a i t a s e n pohjoispuolella Etelä-Puolangalla on seudun<br />
kvartsiitissa hankausvyöhyke, jossa kvartsiittikappaleet ovat<br />
osaksi vain siirtyneet toisiinsa nähden, osaksi muodostavat selvän<br />
breksian, missä särmikkäitä valkoisia kvartsiittikappaleita ympäröi<br />
punertavan ruskea huokoinen kivilajimassa . Breksiavyöhyke on<br />
useita kymmeniä m leveä ; sen suunta on N 40° E, kaade 80 ° NW .<br />
KALEVALAISIA INTRUSIIVIKIVILAJEJA .<br />
Kalevalaisilla liuskealueilla ja osaksi niiden ulkopuolellakin<br />
tapaa monessa kohden kerrosten suuntaisina juonina tai linsseinä<br />
sekä emäksisiä että jonkun verran happamampia eruptiivikivilajeja .<br />
Näitä on sangen runsaasti Mieslahden ympäristössä, mikä seikka<br />
viittaa siihen, että ne ovat purkautuneet karjalaisen poimutuksen<br />
aikana ja varsinkin sen loppuvaiheilla ylisiirrosten yhteydessä . Ne<br />
muodostavat todennäköisesti sarjan, jossa kiteisdifferentation kautta<br />
gabromaisesta magmasta erittyneisiin kuuluvat metamor<strong>fi</strong>set serpentiini-<br />
ja gabrokivilajit (sarvivälkegabro, metabasiitti, vihreäliuske),<br />
kersantiitti ja kvartsikeratofyyri.<br />
Nuorin hapan eruptiivi on postkalevalainen graniitti, joka esiytyy<br />
laajoilla aloilla Oulujärven etelä-, pohjois- ja luoteispuolella . Se<br />
on poimutuskauden viimeiseksi jähmettyneitä syväkivilajeja, joka<br />
ei kuitenkaan ole postorogeninen sanan varsinaisessa merkityksessä,<br />
koska se esiytyy hyvin yleisesti kerrosten suuntaisina juonina ja suonina<br />
esim . päävyöhykkeen läntisissä kiilleliuskevyöhykkeissä ja<br />
j uonikvartsiiteissa .<br />
102-31<br />
SERPENTIINI- JA TALKKI-MAGNESIITTIKIVEÄ .<br />
Serpentiinit ovat metamor<strong>fi</strong>sia magnesiarikkaita ja plagioklaasista<br />
vapaita kivilajeja, joitten pääaineksena on serpentiini, tavallisesti<br />
antigoriitti . Sitäpaitsi on kivilajissa vähenemässä määrin<br />
vaaleanvihreätä sädekiveä, talkkia, karbonaattia (magnesiittia),<br />
20 9<br />
27
2 10<br />
kloriittia, magnetiitti- ja kiisurakeita . Usein tapaa serpentiinikivessä<br />
jäännöksiä oliviinikiteistä, jolloin serpentiini täyttää malmirakeiden<br />
ohella oliviinin lohkoraot . Serpentiinikiviä onkin sen takia todennäköisesti<br />
pidettävä oliviinirikkaiden ultraemäksisten magmojen<br />
muuttumistuloksina . Tämä metamorfoosi on luultavasti tapahtunut<br />
hydrotermaalisella vaiheella kaasujen, etuperässä veden, erkautuessa<br />
jähmettyvästä magmasta .r Rakenne on yleensä hienorakeinen,<br />
väri sinertävän tai vihreähkön tummanharmaa .<br />
Serpentiinit esiytyvät useimmiten metamor<strong>fi</strong>sten gabrokivilajien<br />
yhteydessä . Rajoilla niiden välillä on tavallisesti sädekivi-, talkkija<br />
kloriittiliuskeita . Serpentiinikalliot ovat pinnaltaan 0 .5-2 sm<br />
vahvan kellertävän ruskean rapautumiskuoren peittämiä, ja niitä<br />
lävistävät taajaan ristiin rastiin kulkevat, asbestin, talkin, kloriitin<br />
ja karbonaatin täyttämät raot .<br />
M i e s l a h d e n s e r p e n t i i n i t . Suurimmat serpentiiniesiytymät<br />
ovat Mieslahden ympäristössä ja Paltaselän rannalla Paltamossa<br />
. Tyypillistä serpentiinikiveä ovat esim . M i e s 1 a h d e n<br />
eteläpuolella olevat, laajoista NW-SE-suuntaisista kallioharjanteista<br />
muodostuneet kukkulat Tiitonmäki, Antinmäki ja<br />
Lehmimäki (kuva 36) .<br />
Tiitonmäen serpentiini on hiukan liuskeista ; sen aineksina on<br />
antigoriittia hienoina liistakkeina, karbonaattia serpentiiniytyneina<br />
liuskeisuuden suuntaisina linsseinä ja malmirakeita epämääräisinä<br />
juovina, joitten yhteydessä on kellertävää krysotiilimäistä serpentiiniä<br />
ja väritöntä kloriittia . Mäen länsirinteessä nähtiin kivilajissa<br />
tremoliittisuonia . Samaa mineraalia on serpentiinissäkin siellä täällä<br />
hienoina neulasina .<br />
Samallaista serpentiiniä kuin Tiitonmäessä on muissakin mäissä<br />
Mieslahden ja Jormuanlahden välillä . Serpentiinikukkuloita ympäröivien,<br />
osaksi vihreäliuskemaisten, osaksi massamaisempien m e t agabrojen<br />
ja serpentiinien rajasuhteista mainittakoon<br />
seuraavaa :<br />
Lehmilammen SE-puolella Lehmimäen kaakkoispäässä on kloriittiliuskemaisen<br />
vihreäkiven ja serpentiinin rajalla edellisessä kivilajissa<br />
serpentiinimöhkäleitä, joitten väliin kloriittiliuske muodostaa<br />
N 25° E-suuntaisia juonimaisia kohtia . Antinmäen pohjoisrinteessä<br />
on tiiviissä vihreänharmaassa serpentiinissä möhkälemäisinä<br />
osina gabromaista am<strong>fi</strong>boliittia, joka serpentiinin rajoilla ensin<br />
vaihtuu hienorakeiseksi sädekivirikkaaksi kivilajiksi ja sitten puh-<br />
1 U . GRUBENMANN U. P . NrGGLr, Die Gesteinsmetamorphose . 'Veil 1 .<br />
S . 186 . Berlin 1924 .
2 1 1<br />
taaksi serpentiiniksi . Säynäniemellä Mieslahden rannalla, n . 2 km<br />
Antinmäeltä NW, on talkki-magnesiittikiveä n . 15 m<br />
leveänä »kerroksena» magnetiittirikkaassa kloriittiliuskeessa, josta<br />
tunkeutuu sivuilta haarakkeita edelliseen . Talkki-magnesiittikiven<br />
karbonaatti on vaaleanruskeaa ja muodostaa kyhmyjä ja nystyröitä<br />
kivilajiin . Kallioniemellä, viimemainitusta paikasta luoteeseen, on<br />
vahvasti liuskeista sädekiveä, joka vaihtuu itään päin poimuiseksi,<br />
sädekivi- ja asbestijuovia sisältäväksi kloriittiliuskeeksi . Tässäkin<br />
on n . 20 m leveänä kerroksena talkki- ja magnesiittirikasta serpentiiniä<br />
. Rajat eivät ole jyrkkiä kivilajien välillä, vaan toinen vaihtuu<br />
vähitellen toiseksi . Samallaiset ovat rajasuhteet maantien varrella<br />
Mieslahden ja Jormuanlahden keskivaiheilla esiytyvän, karkearakeisen<br />
liuskeisen metagabron ja serpentiinin välillä . Täälläkin gabro<br />
vaihtuu S päin ensin sädekivirikkaaksi kloriittiliuskeeksi ja sitten<br />
vaaleaksi tremoliittikiveksi, joka taas vaihtuu talkin- ja karbonaatinpitoiseksi<br />
serpentiiniksi . Pehmeitä talkinpitoisia kohtia tapaa täällä<br />
niin hyvin metagabron ja serpentiinin rajalla, kuin sulkeumina viimemainitussa,<br />
jolloin niitä ympäröi sädekivivyöhyke . Kova gabrokivilaji<br />
kohoaa kumpuna näiden alempana suon reunalla olevien pehmeitten<br />
osien yli . Serpentiinissä tapaa 2 6 mm suuruisia magnetiittikiteitä<br />
.<br />
M i e s l a h d e n i t ä r a n n a 11 a on serpentiinejä Laajaniemellä<br />
ja täältä etelään päin olevissa niemissä ja luodoissa, sekä Honkaniemellä,<br />
Rajakalliossa ja Matokalliossa Pitkänlahden koillisrannalla<br />
ja saman lahden kaakkoispäässä . Serpentiini on tavallista tyyppiä ;<br />
kalliot on yleensä täynnä halkeilurakoja, jotka kulkevat N 10 ° W-<br />
N 20 ° E- ja N 70 °-80 ° W-suuntiin (kuva 54) . Serpentiini vaihtelee<br />
kloriittiliuskeen, vihreäliuskemaisen metabasiitin ja näiden yhteydessä<br />
esiytyvien karkearakeisempien uraliittigabropahkujen kanssa<br />
(Ketroniemi, Honkaniemi y . m .) . Kivilajien keskinäiset suhteet käyvät<br />
varsin selvästi esille Honkaniemen SW-rannalla olevan niemen<br />
kallioissa (kuva 55) . Läntisinnä niemen kärjessä on talkin- ja karbonaatinsekaista<br />
serpentiiniä, jota kloriitin verhoamat luisu- ja siirrosraot<br />
lävistävät n . N 60 ° W-suuntaan ja tavalliset raot tätä vastaan<br />
kohtisuoraan suuntaan . Keskellä, niemen pohjoisrannalla, on massamaista<br />
metagabroa, jota kloriittiliuske ympäröi . Tämä vaihtuu itään<br />
päin vihreäliuskeeksi ja tämä taas talkkirikkaaksi, liuskeiseksi serpentiiniksi<br />
. Niemen kärjessä oleva serpentiini on mikroskoopilla tarkastettaessa<br />
talkkirikasta ja breksiamaista . Serpentiini on antigoriittia,<br />
ja talkki muodostaa siihen verkkokudoksen, jossa on sitäpaitsi<br />
karbonaattiläikkiä ja malmirakeita . Kloriittirikkaat osat<br />
ovat epäilemättä syntyneet kivilajin rikki hankautumisesta, ja
Kuva 54 . Halkeilurakoja serpentiinikivessä Honkanie reen S\V-rannalla,<br />
Miesla ti, Paltamo .
2 1 3<br />
kloriittimuodostus on todennäköisesti nuorempaa kuin kivilajin serpentiiniytyminen<br />
(Benj . Frosterus) .<br />
Rajakalliossa ja Matokalliossa, Honkaniemeltä SE päin, serpentiini<br />
on tavallista vihreänharmaata tyyppiä . Rajakalliossa sitä lävistävät<br />
karbonaatin täyttämät raot, ja se vaihtuu NE päin talkkirikkaaksi<br />
serpentiiniksi, jossa on kapeita karbonaatti- ja talkkisuonia<br />
(ks . s . 185) . Pitkänlahden päässä, n . 250 m rannasta olevassa kapeassa<br />
NW-SE-suuntaisessa kalliossa, on serpentiinissä 20 m leveä talkkija<br />
karbonaattirikas kerros . Kallion luoteispäässä on tämän ja serpentiinin<br />
rajalla magnesiitin täyttämiä rakovyöhykkeitä, kaakkoisosassa<br />
kloriittiliuskemaista metabasiittia . N kohti jyrkässä kalliorinteessä<br />
on talkkirikkaassa serpentiinissä möhkäleenmuotoisia kloriittiliuskesulkeumia<br />
.<br />
Mieslahden pohjoispuolella on sangen laaja serpentiinivyöhyke,<br />
joka ulottuu rannalta luoteeseen päin Törmälän<br />
kohdalle Kiehimänjoelle . Kivilajia on näkyvissä Mieslahden saarissa<br />
ja niemissä, kahdessa paikassa maantien pohjoispuolella, Korsun ja<br />
Törmälän välillä ja Törmälän talon NE-puolella . Serpentiini on<br />
hienorakeista tai tiivistä, milloin kellertävän, milloin sinertävän<br />
vihreänharmaata, massamaista tai liuskeista . T a 1 k k i- j a<br />
m a g n e s i i t t i r i k k a i t a liuskeisia kohtia (suunta N 10'E,<br />
kaade 70 ° W) nähtiin n . 1 km maantien pohjoispuolella ja pienissä<br />
matalissa kallioissa Korsun ENE-puolella . Törmälän NE-puolella<br />
on laajassa kalliossa karbonaatinpitoista serpentiiniä ja sen itäpuolella<br />
tummaa, kiisurikasta liusketta . Asbestisuonia on 2-3 km<br />
maantieltä N ja 2 km Kiehimänjoelta E olevassa serpentiinikummussa .<br />
Serpentiini on yleensä antigoriittia, ja tämä muodostaa 0 .1-<br />
0 .2 mm pitkiä j a 0 .01-0 .02 mm paksuja, ristiin rastiin j ärjestyneitä<br />
suomuja, joitten välillä on siellä täällä repaleisia malmirakeita ja<br />
karbonaattitäpliä . Antigoriittimassassa on paikoin, esim . maantien<br />
pohjoispuolella, tremoliittirykelmiä ja -sälöjä, joissa serpentiiniytyminen<br />
on tapahtunut hienoja poikittaisrakoja myöten, ja kellertävän<br />
harmaita täpliä, jotka ovat optillisesti melkein isotrooppista<br />
serpentiiniä . Viimemainittuja lävistävät verkkomaisesti hienot tremoliitti-<br />
ja antigoriittisuonet .<br />
P a 1 o s e n s a a r e s s a Ojaniemen kohdalla, n . 2 .5 km Kiehimänjoen<br />
suulta kaakkoon, on tiivistä tummaa serpentiiniä, jota<br />
kallion pinnalla peittää 2-3 sm vahva, kellertävän vihreä rapautumiskuori<br />
. Kivilajissa vaihtelevat hyvin tiiviit kohdat karkeampien<br />
nystyrä- tai suonimaisten osien kanssa . Edellisissä kahtaistaitteisuus<br />
on hyvin pieni (interferenssiväri sinisenharmaa), jälkimäisissä<br />
serpentiini on jonkun verran kuituista ja verkkorakenteista, ja se
2 14<br />
ympäröi siellä täällä yksinäisiä o 1 i v i i n i r a k e i t a, joilla on<br />
suuri kahtaistaitteisuus ja säännötön rakoilu . Rapautumiskuori ei<br />
näy tehdyssä hijeessä eroavan kokoumukseltaan terveestä kivestä .<br />
Ainoastaan uloimmissa pintaosissa näkyy kellertäviä täpliä (limoniittia)<br />
.<br />
P a 1 t a s e 1 ä n r a n n a 1 1 a, muutamia km Paltamon kirkolta<br />
koilliseen, on jokseenkin leveä serpentiinivyöhyke, missä karbonaatti-,<br />
talkki- ja sädekivirikkaat, ja tummemmat oliviininpitoiset kohdat<br />
vaihtelevat keskenään . Hannuksen talon eteläpuolella nähtiin tummassa<br />
serpentiinissä hienoja vihreänkeltaisia suonia (»jaloa serpentiiniä»)<br />
. Vyöhykkeen SW-osassa on paikoin massamaista uraliittiam<strong>fi</strong>boliittia<br />
.<br />
P o h j a n v a a r a n lounaispuolella NW-Sotkamossa on kiilleliuskeessa<br />
kloriittiliuskekerros, joka keskikohdaltaan vaihtuu<br />
talkki- ja magnesiittirikkaaksi serpentiiniksi . Viimemainitussa<br />
nähtiin paikoin puhdasta talkkia (H . Kyrklund) .<br />
Koivukorven vuolukivikerros . Koivukorven niityltä,<br />
n . 1 .5 km Papinmäeltä lounaaseen Nuasjärven eteläpuolella<br />
Sotkamossa, alkaa kapea vuolukivivyöhyke, joka kulkee NNWsuuntaan<br />
Lahnaslammelte ja täältä vielä hiukan lammen NNWpuolelle<br />
. Koivukorvella kivilaji on vaaleanharmaata ja sangen tiivistä;<br />
sen ainekset ovat steatiittimainen talkki ja karbonaatti . Hienot<br />
kiisusuonet lävistävät kivilajia, ja pinnaltaan se on ruosteista ja<br />
rapautunutta . Kerroksen vahvuus on n . 12 m . Länteen päin vuolukivi<br />
vaihtuu magneettikiisurikkaaksi liuskeeksi (s . 195). Samaa<br />
vuolukiveä on vielä pienessä kalliossa n . 1 km Lahnaslammelta<br />
etelään ja isommassa kalliossa suolla lammen NNW-puolella . Kerroksen<br />
leveys on täällä n . 30 m, ja kivilaji vaihtuu kallion länsisivulla<br />
tummatäpläiseksi karbonaattiserpentiiniksi . Hienot raot<br />
ja luisupinnat lävistävät kaikkialla kivilajia .<br />
Melalahden serpentiinit . Melajoen eteläpuolella ja<br />
Kukkulan talon länsipuolella olevassa niemessä Paltamossa on<br />
magnesiittirikasta serpentiiniä, jossa on runsaasti malmihiukkasia .<br />
Magnesiitti muodostaa osaksi suurehkoja rakeita, osaksi katkonaisia<br />
suonia kivilajiin . Serpentiinikallion eteläpuolella on korkeammassa<br />
töyräässä hyvin hienorakeista ruhjoutunutta metabasiittia, johon<br />
serpentiini tunkeutuu kielekkeenä, ja kauempana tämän lounaispuolella<br />
sitkeää, puristusliuskeista, emäksistä kivilajia . Tämä on pinnaltaan<br />
rapautunut n . 5-6 sm syvälle ja näyttää makroskooppisesti<br />
breksiamaiselta . Mikroskoopilla tarkastettaessa näkyy siinä omituista<br />
implikatiorakennetta . Ainekset ovat plagioklaasi (Aniy An30) ,<br />
kvartsi, biotiitti, muskoviitti, epidootti ja apatiitti, ja näistä on
2 15<br />
kvartsi hyvin hienoina kiemurtelevina juovina kasvanut yhteen<br />
plagioklaasin kanssa . Muutkin ainekset ovat rikkaruohon tapaan<br />
kasvaneet yhteen suurehkojen maasälpärakeiden kanssa . Ilmiö<br />
muistuttaa jossakin määrin Oulaisissa botnialaisella alueella vallitsevia<br />
rajasuhteita diabaasin ja postbotnialaisen graniitin välillä, missä<br />
myöskin tapaa implikatiorakenteisia kivilajimuunnoksia (s . 94) .<br />
Melalahden tien varrella, n . 1 km Oulun maantieltä, on kvartsiittien<br />
keskellä (kuva 43) talkki- ja karbonaattirikasta serpentiiniä, jota<br />
hienot karbonaatin täyttämät raot lävistävät verkkomaisesti . Tämän<br />
itäpuolella on huokoista kvartsiittibreksiaa ; hiukan etelämpänä serpentiini<br />
rajoittuu sen itäpuolella olevaan kapeaan ruosteiseen fylliittikerrokseen<br />
.<br />
M a t a 1 a n s u o 11 a, n . 2 km Hahtolasta NW, on kallioryhmä,<br />
jonka koillisosa on serpentiiniä ja lounaisosa metabasiittia . Serpentiinivyöhykkeen<br />
SE-päässä, keskellä ja NW-osassa on liuskeisia<br />
talkki- ja karbonaattirikkaita kohtia, joissa on runsaasti malmirakeita<br />
. Kivilajia lävistävät raot sisältävät magnesiittia, talkkia tai<br />
kloriittia . Eräässä n . 4 sm leveässä suonessa nähtiin 3-4 sm pituisia<br />
magnesiittikiteitä. Metabasiitti on hyvin muuttunutta metagabroa,<br />
jonka ainekset ovat sädekivimäinen vihreä sarvivälke, plagioklaasi<br />
(An 30 ), kvartsi, biotiitti, malmi- ja apatiittirakeet .<br />
Nuotta- j a K a r h u s a a r e s s a Junttilanniemen kohdalla,<br />
Varislahden eteläpuolella Paltaselällä, on tavallista serpentiiniä,<br />
joka on hyvin breksioitunutta ja vaihtuu paikoin, esim . Karhusaaren<br />
pohjoisosassa, Junttilanniemen tyyppiseksi gabroksi .<br />
0 1 i v i i n i j ä ä n n ö k s i ä sisältäviä serpentiin<br />
e j ä on tavattu Oulujärven liuskevyöhykkeen länsiosissa, missä<br />
postkalevalainen pegmatiitti lävistää liuskeita . Sen laatuista tummaa<br />
serpentiiniä on esim . K a 1 1 i o p u r o n k a 11 i o s s a Kongasjoen<br />
itäpuolella, Kivesjärveltä koilliseen . Kivilajin rakenne vaihtelee täysin<br />
massamaisesta heikosti liuskeiseen . Makroskooppisesti näkee siinä<br />
pieniä vaaleita tremoliittineulasia ja pitkiä, serpentiiniytyneita sarvivälkeneulasia<br />
. Mikroskoopilla tarkasteltaessa näkyy sarvivälke olevan<br />
a n t o f y 11 i i t t i ä, ja serpentiiniytyminen näkyy siinä tapahtuneen<br />
poikittaisrakoja myöten . Kivilajin muut ainekset ovat verkkorakenteinen<br />
serpentiini, kloriitti, malmirakeet ja joku harva oliviinirae<br />
. Sitä lävistävät asbestin ja sinivihreän amor<strong>fi</strong>sen serpentiinin<br />
täyttämät hienot raot, jotka kulkevat eri suuntiin, mutta liuskeisissa<br />
kohdissa kuitenkin pääasiallisesti liuskeisuuden suuntaan .<br />
E t e l ä-P u o 1 a n g a 11 a on n . 4-6 km Somerjärveltä NNW<br />
päin ainakin kolmessa paikassa stauroliitti-kiilleliuskeiden keskellä<br />
o 1 i v i i n i k i v i ä, jotka esiytyvät metagabrojen yhteydessä . K a-
2 1 6<br />
p u s t a 1 a m m e n NW-puolella, n . 4 km Somerjärveltä NW, on<br />
jokseenkin laajassa kummussa tiivistä tummaa oliviinikiveä, jossa<br />
on pieniä keltaisia täpliä . Kummun pohjoispäässä kivilaji on vaaleampaa,<br />
heikosti liuskeista serpentiiniä . Tämän NE-puolella on<br />
pienirakeista metagabroa . Oliviinikivi sisältää väritöntä, sekä sälömäistä<br />
että kuituista sädekiveä, kloriittia, oliviinia, serpentiiniä ja<br />
runsaasti malmirakeita . Kuituinen sädekivi näkyy muuttuneen<br />
pääasiallisesti kloriitiksi, sälömäinen poikittaisrakoja myöten serpentiiniksi<br />
. Oliviinissa taas serpentiini ja malmirakeet täyttävät<br />
mineraalin säännöttömät lohkoraot . Kummun pohjoispäässä oleva<br />
serpentiini sisältää sekä kuituista että amor<strong>fi</strong>sta serpentiiniä, värittömiä<br />
sädekivisälöjä, jotka ovat serpentiinivtyneet poikittais- ja pitkittäisrakoja<br />
myöten, ja malmirakeita . Metagabron kokoumus on :<br />
plagioklaasi, sädekivimäisiksi sälöiksi hajonnut uraliittinen sarvivälke,<br />
kvartsi, biotiitti ja kloriitti . Viimemainitut esiytyvät sarvivälkesälöjen<br />
muuttumistuloksina .<br />
K a p u s t a s u o n k a 1 1 i o, edellisestä n . 1 km pohjoiseen, on<br />
pienirakeista, puristunutta metagabroa, joka N päin rajoittuu sädekiviliuskeeseen<br />
. Noin 100 m tämän pohjoispuolella on suolla kallioita,<br />
jotka ovat osaksi tiivistä o 1 i v i i n i k i v e ä, osaksi talkkiutunutta<br />
sädekiveä . Tummaa oliviinikiveä on vielä havaittu Huosiuslammen<br />
lounaispuolella ja n . 20 m leveässä kalliossa, pari km Paakanaj<br />
ärveltä luoteeseen .<br />
METAMORFISIA GABROKIVILAJEJA .<br />
Näihin kuuluu kokoumukseltaan jokseenkin samanlaatuisia<br />
muuttuneita eruptiiveja, joitten pääainekset ovat sarvivälke ja plagioklaasi<br />
. Muut tavalliset ainekset ovat kvartsi, biotiitti, epidootti,<br />
kloriitti ja malmirakeet . Plagioklaasin An-määrä on yleensä alkuaan<br />
ollut suurempi ja vaihtelee An 7oAn 30 . Sarvivälke on kivilajin<br />
jähmettyessä todennäköisesti syntynyt monokliinisesta pyrokseenista<br />
(augiitista tai diallaagista) siten, että tämä on reagoinut plagioklaasin<br />
kanssa, jolloin on muodostunut uraliittista sarvivälkettä ja kvartsia,<br />
sekä sivutuloksina kiillettä, epidoottia ja kloriittia . Sarvivälkerykelmät<br />
ovat tavallisesti reunoiltaan hajonneet sädekivimäisiksi<br />
neulasiksi, jotka ovat kasvaneet yhteen plagioklaasirakeiden ja<br />
muitten ainesten kanssa . Nämä metagabrot ovat milloin massamaisia,<br />
milloin liuskeisia, ja varsinkin viimemainittuja on kartoituksessa<br />
kutsuttu m e t a b a s i i t e i k s i, am<strong>fi</strong>boliiteiksi tai vihreäliuskeiksi<br />
eroitukseksi helposti tunnettavista serpentiinikivilajeista .
MASSAMAISTA METAGABROA .<br />
Mieslahden eteläpuolella Paltamossa on massamaista<br />
metagabroa Antinmäen lounaisrinteessä, Tiitonmäen ja Lehmimäen<br />
välillä, ja Lehmimäen kaakkoispuolella (kuva 36) .<br />
Antinmäen gabro on karkearakeista d i a 11 a a g i g a b r o a,<br />
ja se sisältää lukuisia pyöristyneitä, lyhytsälöisiä, uraliittiutuneita<br />
pyrokseenikiteitä . Nämä ovat väriltään vihreähkön tummanharmaita,<br />
ja niiden välinen aines on hyvin hienorakeista valkoista plagioklaasimassaa<br />
. Mikroskoopilla tarkastettaessa pyrokseeni on väritöntä tai<br />
hyvin heikosti vihertävää-vihreänharmaata . Siinä näkyy 100suuntainen<br />
kaksoisviirukkeisuus, ja sen reunaosissa on muuttumistuloksina<br />
pieniä zoisiittirykelmiä, lukuisia vaaleanvihreitä sädekivineulasia<br />
ja paikoin kalsiittia . Samoja aineksia on ympäröivässä<br />
plagioklaasimassassakin . Sitäpaitsi näkyy siellä täällä sekä pyrokseeni-<br />
että plagioklaasikentissä 2-4 mm pituisia muodottomia hematiittirykelmiä<br />
ja ilmeniittirakeita, joita leukokseenirenkaat usein<br />
yhdistävät toisiinsa .<br />
Myhkyrinkalliossa Tiitonmäen ja Lehmimäen serpentiinikukkuloitten<br />
välillä on keskirakeista gabroa, jossa näkyy jälkiä o<strong>fi</strong>ittirakenteesta<br />
. Kalliosaaressa tämän WNW-puolella lävistää kivilajia<br />
n . 15 sm leveä, tiivis b a s a 1 t t i m a i n e n juoni . Särkijärven<br />
eteläpuolella n . 1 km Lehmimäestä kaakkoon, on gabroalueella pienessä<br />
kalliossa p o r f y r i i t t i ä, joka sisältää lukuisia, 1 sm<br />
pituisia ja 0 .5 sm levyisiä, harmaanvalkoisia plagioklaasihajarakeita<br />
(An 40 ) . Nämä ovat muuttuneita ja hijeessä läpinäkymättömiä .<br />
Kivilajin pohjamassa on hyvin hienorakeista, sarvivälkerikasta ;<br />
sen ainekset ovat sädekivimäinen sarvivälke, kvartsi, plagioklaasi<br />
ja titaniitti ; muuttumistuloksina on kloriittia ja serisiittiä<br />
. Porfyriittiä lävistävät paikoin tiiviit b a s a 1 t t i m a i s e t<br />
suonet .<br />
M i e s 1 a h d e n i t ä p ä ä s s ä on Ketroniemellä, Honkaniemellä<br />
y . m . paikoilla pienillä aloilla keski- tai karkearakeista<br />
u r a l i i t t i g a b r o a (vertaa s . 211) . Tämän ainekset ovat :<br />
jokseenkin vaaleanvihreä sarvivälke 2-5 mm suuruisina sälöinä,<br />
jotka ovat päistään hajonneet neulasiksi, ja hienorakeinen, pääasiallisesti<br />
plagioklaasia, kvartsia ja sarvivälkeneulasia sisältävä<br />
pohjamassa . Lisäaineksina on sarvivälkerykelmien sisään kasvaneita<br />
rautamalmi- ja titaniittirakeita, ja rakojen täytteenä hiukan kloriittia .<br />
Heinimäellä, n . 2-3 km Mieslahden SE-puolella, on samanlaatuista,<br />
hiukan liuskeista gabroa . Kallion keskellä on kloriitinpitoista, pieniä<br />
karbonaattikyhmyjä sisältävää sädekiviliusketta, ja sen kaakkoispuolella<br />
dolomiittikerros .<br />
102-31<br />
2 1 7<br />
28
2 18<br />
Uraliittigabroa tapaa vielä juonina graniittigneissialueellakin,<br />
esim . n . 3 km Hahtolasta itään Melalahden kylässä Paltamossa .<br />
Uraliittisten sarvivälkesälöjen välit täyttää täällä plagioklaasi (An30)<br />
jokseenkin suurina muuttuneina rakeina, joissa albiitti- ja karlsbaderkaksoismuodostus<br />
on vielä sangen selvä .<br />
J u n t t i 1 a n n i e m e 1 1 ä Varislahden eteläpuolella Paltamossa<br />
on verrattain laajalla alalla aivan massamaista, keski- tai<br />
karkearakeista gabroa . Kivilaji on jokseenkin tummanharmaata,<br />
hiukan vihertävää, ja siinä näkyy mustanharmaita sarvivälketäpliä .<br />
Rapautuneella kallionpinnalla se on harmaata . Siellä täällä on<br />
kivilajissa hienorakeisempia kohtia ja jyrkästi rajoittuneita sarvivälkekivi-sulkeumia<br />
.<br />
Tyypillinen Junttilanniemen gabro sisältää leveitä ja pitkiä<br />
taulunmuotoisia plagioklaasikiteitä (labradooria An saAn 70 ), uraliittista<br />
ja sädekivimäistä sarvivälkettä, epidoottia, kloriittia ja hiukan<br />
kvartsia, biotiittia ja malmirakeita . Plagioklaasi ja sarvivälke ovat<br />
sangen muuttuneita . Edellisessä on runsaasti sädekivineulasia,<br />
epidoottia ja kvartsirakeita ; jälkimäinen muodostaa epätasaisesti<br />
muuttuneita ja kloriittiutuneita läikkiä, jotka ovat reunoiltaan<br />
hajonneet sädekivimäisiksi neulasiksi . Niiden sisällä ja välillä on<br />
pieniä kvartsirakeita, biotiittisuomuja ja malmirakeita .<br />
Samallaista, mutta vielä enemmän muuttunutta gabroa on<br />
N u o t t a s a a r e n länsirannalla, Junttilanniemeltä itään . Se<br />
vaihtuu paikoin z o i s i i t t i-s ä d e k i v e k s i, jonka ainekset ovat<br />
zoisiitti, vihreä sädekivi, kloriitti, titaniitti ja ilmeniitti . Zoisiitti<br />
muodostaa lyhytsälöisiä rykelmiä hienorakeiseen sädekivi- ja kloriittimassaan<br />
.<br />
Ouluj ärven eteläpuolella, n . 7-8 km Vuottolahdelta lounaaseen<br />
ja H u m p i n m ä e 1 t ä 1 ä n t e e n, on Vuolijoen graniittialueella<br />
WE-suuntaisessa vyöhykkeessä Junttilanniemen tyyppistä gabroa .<br />
Se on karkearakeista ja sisältää jokseenkin ehyitä, idiomor<strong>fi</strong>sia plagioklaasitauluja<br />
(n. An 55 ), jotka ovat makroskooppisesti vihertävän tai<br />
punertavan harmaita . Sarvivälkesälörykelmät ovat tummanvihreitä,<br />
kloriittiutuneita, ja niiden sisällä nähtiin tehdyssä hijeessä paikoin<br />
jäännöksiä monokliinisesta, värittömästä pyrokseenista (diopsiidia) .<br />
Lisäaineksina on paikoin pieniä rikkikiisu- ja kuparikiisurakeita .<br />
P i e n e s s ä 0 t a m ä e s s ä, gabromassiivin länsipäässä kivilaji<br />
on paikoin breksioitunutta, ja sitä lävistävät hienorakeiset vaaleat<br />
1 a b r a d o r i i t t i s u o n e t, jotka plagioklaasin ohella sisältävät<br />
hiukan epidoottia, vaaleanvihreätä sädekiveä ja hyvin vähän kiillettä<br />
(muskoviittia) . Ketunpesänkalliossa, massiivin NE-nurkassa,<br />
on keski- tai karkearakeista s a r v i v ä 1 k e k i v e ä . Gabron ja ym-
2 1 9<br />
päröivän juovaisen mikrokliinigraniitin kontaktisuhteita ei tunneta,<br />
mutta kaikissa tapauksissa ei tämä näy missään lävistävän gabroa .<br />
Vahvasti puristunutta, massamaista sarvivälkegabroa on tavattu<br />
L e h t o v a a r a n kvartsiittivyöhykkeen pohjoislaidalla Paltamossa<br />
Akkovaaran huipulla ja NW-rinteessä, ja Lehmimäen talon<br />
NW-puolella . Kivilaji muistuttaa Humpinmäen W-puolella olevan<br />
alueen metamorfosoituneita gabrolajeja .<br />
E t e l ä-P u o 1 a n g a 11 a on hieno- tai pienirakeista, massamaista<br />
metagabroa Hietavaaralla ja maantien varrella pari km Nalkin<br />
eteläpuolella, missä se on sarvivälkekivimäistä . Humalajärven koillispäässä,<br />
Päällysmäen pohjoisrinteessä, on o<strong>fi</strong>ittirakenteista a 1b<br />
i i t t i d i a b a a s i a, joka sisältää albiittia (An sAn 10 ), sarvivälkettä,<br />
biotiittia, kvartsia, ilmeniittiä ja leukokseenia . Albiitti<br />
muodostaa pitkiä liistakkeita, jotka ovat alkuaan olleet An-rikkaampia<br />
ja sisältävät muuttumistuloksina kalsiittia, zoisiittia, kvartsia, biotiittia<br />
ja kloriittia . Plagioklaasikiteiden välit täyttää vaaleanvihreä<br />
sädekivimäinen sarvivälke ja muut tummat ainekset yhteenkasvaneina<br />
repaleisina rykelminä, sekä hienorakeinen kvartsi ja kalsiitti .<br />
LIUSKEISIA METABASIITTEJA .<br />
Nämä eroavat edellisistä, joitten kanssa ne muuten vaihtelevat,<br />
siinä että ne ovat selvästi puristusliuskeisia ja yleensä hienorakeisempia<br />
. Aineksista ovat sarvivälkesälörykelmät ja kiillesuomut<br />
venyneet kivilajin liuskeisuuden suuntaan ja muodostavat usein<br />
linssejä tai lyhyitä juovia, joitten välillä on hienorakeista plagioklaasija<br />
kvartsimassaa . Ne ovat siis jatkuvan vuorijonopoimutuksen<br />
aikana liuskeutuneita metagabroja . Hyvin hienorakeisia, kloriitinpitoisia<br />
lajeja on myös kutsuttu vihreäliuskeiksi . Näitä on esim .<br />
serpentiinien ja massamaisten gabrojen välillä Mieslahden etelä- ja<br />
kaakkoispuolella Paltamossa (s . 210) .<br />
Kerrosten suuntaiset, linssimäiset metabasiittijuonet ja -pahkut<br />
ovat jokseenkin yleisiä kaikilla kalevalaisilla liuskealueilla, Utaj ärven<br />
aluetta lukuunottamatta . Ne esiytyvät tavallisesti ryhmittäin vyöhykkeissä,<br />
missä todennäköisesti on tapahtunut siirrosliikuntoja .<br />
Vieremän alueella niitä on esim . vyöhykkeen keskiosissa Mataramäen<br />
j a Pirttimäen tienoilla, missä kiilleliuske näkyy muodostavan<br />
W päin kallistuvan, punaisten pegmatiittijuonien lävistämän antikliinisen<br />
poimusarjan . Saman vyöhykkeen itärajalla on Salahmijärven<br />
tienoilla graniittigneississä poikittaisia metabasiittijuonia, joista<br />
pohjoisin tunkeutuu kerrosjuonena liuskevyöhykkeeseen . Tämän<br />
seikan ja samanlaatuisen metamorfoosin perusteella nekin ovat viedyt<br />
kalevalaisiin metabasiitteihin .
220<br />
Kaikkialla missä postkalevalainen graniitti ja pegmatiitti lävistää<br />
liuskeita, lävistää se intrusiivisesti niissä esiytyviä, samaan suuntaan<br />
liuskeutuneita metabasiittejakin . Nämä ovat graniitin vaikutuksesta<br />
usein muuttuneet kiillerikkaammiksi ja gneissimäisiksi . Tällaista<br />
»am<strong>fi</strong>boliittia» tapaa esim . Ruostepurolla rautatien varrella ja Kirjavalan<br />
pohjoispuolella Paltamon Lehtovaaran kylässä, ja Virpilän<br />
E-puolella, Kivesjärveltä kaakkoon olevan metabasiittipahkun SEpäässä,<br />
missä punainen graniitti muodostaa sen kanssa suonigneissimäisen<br />
seoskivilajin .<br />
Tavallisista metabasiiteista laadultaan poikkeavaa karkearakeista<br />
liuskeista sarvivälkegabroa on tavattu Kapustasuonkalliossa, n . 1<br />
km Kapustalammesta pohjoiseen Somerjärven NW-puolella Etelä-<br />
Puolangalla, missä kivilaji esiytyy jo aikoja sitten pois louhitun molybdeniittijuonen<br />
eteläpuolella . Aineksina on An-rikasta plagioklaasia<br />
(n. An 7o ) suurina saussuriittiutuneina taulunmuotoisina kiteinä<br />
ja tavallista sarvivälkettä (kellertävää-sinivihreää) hajallisina<br />
sälöinä, jotka ovat usein kasvaneet plagioklaasin sisään . Lisäaineksina<br />
tapaa apatiittia suurina, lähes 6 mm pituisina rakeina, hiukan<br />
hematiittia, molybdeniittiä ja kiisurakeita .<br />
Metabasiittien ja kvartsiittien kontakt<br />
e j a . Paikoilla, missä voi nähdä kvartsiittien ja niitä lävistävien<br />
metabasiittien kontakteja, on yleensä havaittu, että metabasiitti<br />
muuttuu rajalla liuskeiseksi ja että siitä tunkeutuu juonia<br />
kvartsiittien . Nämä saattavat rinteillä keskenään, jolloin kvartsiittikappaleita<br />
jää niiden väliin . Alla esitetään muutamia tällaisia<br />
tapauksia .<br />
Noin 2 km Korholanmäeltä kaakkoon, lähellä Nuasjärven lounaisrantaa<br />
olevassa kalliorykelmässä Sotkamossa, metabasiitti lävistää<br />
leveinä juonina kvartsiittia . Rajoilla tätä vastaan metabasiitti<br />
muuttuu sädekiviliuskemaiseksi, siinä näkyy kalkkisälpäerittymiä<br />
ja kvartsisuonia, ja se ympäröi kvartsiitista irtaantuneita<br />
murtokappaleita .<br />
Kontiomäellä Paltamossa, n . 5 km Mieslahdelta SE päin, lävistää<br />
liuskeinen gabromainen metabasiitti 2 20 m leveinä kerrosjuonina<br />
kvartsiittia . Kontakteja (kosketuskohtia) on täällä näkyvissä monessa<br />
kohden ja metabasiitti ympäröi näillä paikoilla kvartsiittimurtokappaleita<br />
.<br />
Hautalan torpan NW-puolella, Jokimäen länsiosassa Mieslahden<br />
kylässä, lävistää tummanharmaa, pieni- tai keskirakeinen uraliittigabro<br />
kerrosjuonina kvartsiittia . Näistä tunkeutuu kiilamaisesti<br />
kvartsiittiin kapeampia liuskeisia suonia, jotka kulkevat vinoon
kivilajin kerrosten poikki (kuva 56) . Lävistävissä suonissa muodostavat<br />
pienirakeinen plagioklaasi (An 35An 40 ) ja liuskeisuuden suuntaiset<br />
biotiittisuomut pääasiallisesti kivilajin po jamassan, jossa<br />
vi reä sarvivälke esiytyy porfyyrisinä läikkinä . Kivilajin muut ainekset<br />
ovat kvartsi, rautarikas epidootti ja magnetiitti .<br />
Kivesvaaran länsirinteellä, n . 1 .5 km Haapalasta luoteeseen maantien<br />
varrella, lävistää seudun kvartsiittiliusketta n . 100 m leveä<br />
am<strong>fi</strong>boliittijuoni, joka on varsinkin kontakteilla liuskeutunut samaan<br />
suuntaan kuin kvartsiitti (suunta N 45° E, kaade 70 ° NW) .<br />
Kuva 56 . Metabasiittisuonia kvartsiitissa Hautalan torpan NW-puolella Jokimäellä,<br />
Miesla ti, Paltamo .<br />
Kangasjärven itäpuolella Kivesjärven kylässä esiytyvä, jokseenkin<br />
massamainen am<strong>fi</strong>boliitti vai tuu kvartsiitin rajalla va vasti liuskeiseksi<br />
sarvivälke-kloriittiliuskeeksi ; kvartsiitti on rajalla armaata,<br />
breksiamaista, ja sisältää vi reitä kloriittiutuneita ko tia. Turulan<br />
luona, Jokijärveltä koilliseen Melala den kylässä, on uraliittirikasta<br />
metabasiittia, joka vai tuu talon NE-puolella kvartsiitin rajalla<br />
lukuisia kvartsiittikappaleita sisältäväksi e r u p t i i v i b r e ks<br />
i a k s i . Tämän po jamassa on kloriittiliuskemaista . Samallaista<br />
eruptiivibreksiaa on Mierona olla, n . 2 km Nalkista ESE päin Etelä-<br />
Puolangalla, missä kvartsiittikappaleita liittää toisiinsa kloriittiutunut<br />
metabasiitti .
2 2 2<br />
KLORIITTIUTUNEITA JA TALKKIUTUNEITA METABASIITTEJA .<br />
Kloriittiutuneita ja talkkiutuneita liuskeisia metabasiitteja tapaa<br />
siellä täällä linssimäisinä osina sekä kalevalaisessa päävyöhykkeessä<br />
Oulujärven itäpuolella että graniittigneissialueella Iisalmen koillispuolella<br />
. Nämä ovat hyvin emäksisiä, maasälvättömiä kivilajeja,<br />
joissa vuorijonopaine hydrotermaalisella vaiheella on aiheuttanut<br />
kloriitti- ja talkkimuodostusta . Tällaisia kivilajeja on seuraavilla<br />
paikoilla :<br />
Noin 1 km Väyrylästä kaakkoon Väyryvaaralla Sotkamon<br />
Jormaskylässä on seudun kvartsiitissa NNW-SSE suuntainen, pääasiallisesti<br />
liuskeista am<strong>fi</strong>boliittia oleva juoni, jossa on 10-12 m<br />
leveänä kerroksena talkkirikasta metabasiittia . Tämän aineksina<br />
ovat tremoliitti, vihertävä kloriitti, karbonaatti, talkki ja magneettikiisurakeet<br />
. Ainekset ovat jokseenkin tasaisesti jakautuneet hienorakeiseen'<br />
kivilajimassaan . Rytylinmäen länsirinteessä, edellisestä<br />
paikasta n . 2 km NW päin Koirajärven eteläpuolella, on kvartsiitissa<br />
n. N 10 °-15 ° W-suuntaisena juonena samallaista talkkiutunutta<br />
metabasiittia .<br />
Etelä-Puolangalla on Leskisensuolla Lehtojoen pohjoispuolella,<br />
Rakennusjärvestä luoteeseen, pienissä kallioissa graniittikallioiden<br />
välissä kloriittiutunutta ja talkkiutunutta metabasiittia (G . Aminoff) .<br />
Iisalmen graniittigneissialueella on talkki-<br />
1 i u s k e t t a tavattu pienissä kallioissa pari km Vieremäjärven NEpuolella,<br />
n . 1 .5 km Honkajärveltä kaakkoon, ja Pyöreäjärven länsipuolella,<br />
hiukan Kuarakkalan maantieltä länteen (J . N . Soikero) .<br />
Edellisessä paikassa on vuolukivilouhos, ja siinä kivilaji on sangen<br />
puhdasta talkkiliusketta ; toisin paikoin se on kuitenkin massamaisempaa,<br />
karbonaatinpitoista ja sisältää sädekivirikkaita kohtia . Kissaviidalla,<br />
n . 2 km Kekkijärveltä SW päin Kilpisaaren kylässä Sonkajärvellä,<br />
on n . 5 m leveässä ja pitkässä kalliossa talkkiutunutta am<strong>fi</strong>boliittia,<br />
joka sisältää sädekiveä, talkkia, kloriittia ja hiukan kiillettä<br />
. Kivilajin väri on vihreänharmaa ; sen .itäpuolella on toisessa<br />
kalliossa kovempaa am<strong>fi</strong>boliittia (A . Lampen) . Pohjoismäen SErinteessä,<br />
n . 3 km Sälöväjärveltä lounaaseen, on pienessä kalliossa<br />
samanlaatuista »vuolukiveä» kuin Kissaviidalla .<br />
KERSANTIITTIA .<br />
Rupukankalliossa ja Kotivaarassa Heiskalan<br />
koillispuolella Mieslahden kylässä Paltamossa on omituista harmaata,<br />
pieni- tai keskirakeista, liuskeista kivilajia, joka muodostaa 100-<br />
200 m leveän, NNW-SSE-suuntaisen juonen seudun kvartsiittiin .
2 23<br />
Kivilajin pääainekset ovat oligoklaasialbiitti An10An 15 , biotiitti,<br />
kvartsi ja kalkkisälpä ; sitäpaitsi tapaa paikoin hiukan sinivihreää<br />
sarvivälkettä ja jonkun yksinäisen mikrokliinirakeen, jota oligoklaasialbiitti<br />
ympäröi (Rupukankallio) . Lisäaineksina on apatiittia, rautamalmia,<br />
titaniittia, hematiittia ja kiisurakeita (rikki- ja kuparikiisua) .<br />
Aineksista plagioklaasi muodostaa suurehkoja, vahvasti muuttuneita<br />
hammaslaitaisia rakeita, jotka sisältävät pieniä kiillesuomuja, kvartsija<br />
kalsiittirakeita, ja jotka ovat reunoiltaan kasvaneet yhteen ympäröivän<br />
hienorakeisemman ainejoukon kanssa . Biotiittisuomut ovat<br />
venyneet kivilajissa selvästi näkyvän liuskeisuuden suuntaan . Kalsiitti<br />
muodostaa pienempiä ja suurempia polygoonisia rakeita, jotka<br />
ovat usein kasautuneet liuskeisuuden suuntaisiksi linsseiksi . Kun vielä<br />
biotiittikin on paikoin järjestynyt lyhyiksi juoviksi, joita vaaleammat<br />
ainekset ympäröivät, muistuttaa kivilaji makroskooppisesti sangen<br />
paljon liuskeista kvartsidioriittia . Sillä onkin kvartsidioriittinen kokoumus,<br />
ja sitä on todennäköisesti pidettävä tällaisesta magmadifferentatiosta<br />
lähteneenä metamor<strong>fi</strong>sena juonikivilajina, jossa plagioklaasi<br />
ja biotiitti ovat alkuaan esiytyneet porfyyrisesti . Näiden seikkojen<br />
perusteella tekijä on kutsunut kivilajia kersantiitiksi .<br />
Kotivaaran kersantiitin mineraalikokoumuksesta on Rosiwalin<br />
menetelmää käyttämällä tehty kaksi määräystä eri näytteistä, toinen<br />
puhtaasta biotiittikersantiitista, toinen sarvivälkkeenpitoisesta, jolloin<br />
lisäaineksetkin ovat otetut huomioon . Tulokset ovat seuraavat :<br />
Näyte 1 : oligoklaasia ( .An,,,) 35 .8, biotiittia 30 .2, kvartsia 23 . 1, kalsiittia<br />
10 .9 % .<br />
Näyte 2 : oligoklaasialbiittia (An,,) 38 .o, kvartsia 19 . 1, biotiittia 18 .o,<br />
kalsiittia 12 . 1, sarvivälkettä 6 . s, apatiittia 2 . 2, hematiittia 2 . 2, rikkikiisua<br />
1 . 6 % .<br />
Otaksumalla biotiitin kokoumuksen olevan samanlaatuisen kuin<br />
kvartsidioriiteissa 1 , saadaan ensimmäisestä :<br />
Si0 2 T10 2 A1 203 Fe20 3 FeO MnO MgO CaO Na 20 K 20 H 20 C0 2 S :a<br />
57.o5 0 .79 12 .52 1 .42 4 .13 0 .22 3 .84 7 .53 3 .70 2 .33 1 .32 4.so l 99 .65<br />
MOI . luvut : 0 . 946 0 .010 0 .123 0.009 0 .058 0 .003 0 .095 0 . 134 0 .060 0 .025 0.073 0 . 109<br />
Nigglin luvut : si 185, ti 2, co 2 21 1 a124, fm 34, c 26, alk 16 1 k 0.30, mg 0 . 5 s, c/fm 0 .15 ~ 2<br />
qz = si-(100 + 4 alk) = + 21<br />
Kuuluakseen kvartsidioriittiseen magmaryhmään on kivilajin<br />
CaO-määrä hyvin suuri, mikä johtaa otaksumaan, että se ei ole alkuperäistä,<br />
vaan on mahdollisesti syntynyt jonkun karbonaattikivilajin<br />
assimiloitumisesta .<br />
1 H . ROSENBUSCH, Elemente der Gesteinslehre, s . 160 . 4 . Stuttgart 1910 .
224<br />
Samallaista kersantiittia kuin edellä mainituissa paikoissa on<br />
Hautalan koillispuolella ja Kukkulan torpan luoteispuolella Jokimäellä<br />
Mieslahdella, missä se muodostaa tavallisen metabasiitin<br />
ohella leveitä juonia seudun kvartsiittiin . Kivilaji on yleensä jokseenkin<br />
karkearakeista, liuskeista ja sisältää maasälpärikkaita juovia .<br />
Kukkulan NW-puolella olevassa kalliossa se on monessa kohden<br />
kosketuksessa kvartsiitin kanssa . Se sisältää täällä suuria kerrosmaisia<br />
kvartsiittimurtokappaleita ja muuttuu näiden rajoilla hienorakeiseksi<br />
ja kiillerikkaaksi . Kontakteilla on paikoin kvartsi- ja<br />
kalkkisälpäerittymiä, ja maasälvänpitoisia pegmatiittimaisia suonia .<br />
Kallion jyrkässä itärinteessä kersantiitti vaihtuu tavalliseksi metabasiitiksi,<br />
joka on kvartsiitin päällä ja muodostaa tämän kanssa<br />
rajalla eruptiivibreksian . Metabasiitin ja karkearakeisemman juovaisen<br />
kersantiitin välillä ei voi määrätä mitään tarkkoja rajoja,<br />
vaan metabasiitti vaihtuu vähitellen kersantiitiksi siten, että siihen<br />
ilmestyy maasälpärikkaita juovia (»slirer») ja rakenne muuttuu karkearakeisemmaksi<br />
. Samallaista vaihettumista näkee myös Jokimäen<br />
SW- ja NNE-rinteissä .<br />
Kiehimän kylässä Paltamossa on kersantiittia tavattu K o ikerojärven<br />
etelä- ja pohjoispuolella dolomiittialueen<br />
itä- ja koillisreunalla kvartsiittivyöhykkeen rajalla . Järven<br />
eteläpuolella sitä on notkossa Myhkyrin kukkulan pohjoispuolella,<br />
missä se muodostaa pahkumaisen juonen kiilleliuskeeseen, jota on<br />
pienissä kallioissa kummallakin puolen . Se on täällä keski- tai jokseenkin<br />
karkearakeista, selvään juovaista, ja sisältää enemmän plagioklaasia<br />
(An lo ), kalkkisälpää ja malmirakeita kuin Mieslahden Kotivaaran<br />
kersantiitti . Kvartsimäärä on taas pienempi, biotiittimäärä<br />
yhtäsuuri . Malmirakeet ovat ilmeniittiä, titaniittia ja pyriittiä .<br />
Plagioklaasi muodostaa linssimäisiä, taipuneita tai kiemurtelevia<br />
juovia kivilajiin . Kalkkisälpä täyttää paikoin plagioklaasirakeissa<br />
olevia rakoja . Kiilleliuskeen rajalla lounaassa kivilaji muuttuu hienorakeisemmaksi<br />
ja vaihtuu tavalliseksi metabasiitiksi . Samallaista<br />
kersantiittia on Koikerojärven pohjoispuolella Koikeron talon luona<br />
ja Lauttalammen kaakkoispuolella . Se vaihtelee hienorakeisen massamaisen<br />
metabasiitin kanssa, joka näkyy esiytyvän etupäässä kvartsiitin<br />
rajoilla .<br />
Tätä kivilajia on vielä Rajamäellä Paltamon Uuran kylässä,<br />
missä se muodostaa N 15°-20° E-suuntaisen, 50-60 m leveän kerrosjuonen<br />
kvartsiittiin . Se on täällä hienorakeista ja liuskeista, mutta<br />
muuten samantyyppistä, ja sisältää runsaasti apatiitti- ja hematiittirakeita<br />
. Paikoin siinä on sulkeumina sulaneita lasimaisia kvartsiittimurtokappaleita<br />
ja kalkkisälpänystyröitä .
KVARTSIKERATOFYYRIÄ .<br />
Heiluanmäen pohjoisrinteessä, Ruokosenjärven eteläpuolella Paltamon<br />
Uuran kylässä, on sinertävän harmaata kiilteenpitoista kvartsiittia<br />
olevan kallion eteläpuolella pienessä kummussa keskirakeista<br />
kvartsikeratofyyriä, joka todennäköisesti muodostaa N 20 ° E-suuntaisen<br />
kerrosjuonen kvartsiittiin . Kivilajin ainekset ovat oligoklaasialbiitti<br />
(An 10 ), kvartsi, ruskea biotiitti ja vihreä kloriitti ; lisäaineksina<br />
on magnetiittia, kiisu- ja hematiittirakeita sekä apatiittineulasia .<br />
Albiitti muodostaa taajaan ryhmittyneitä, säännöttömästi pyöristyneitä<br />
taulunmuotoisia kiteitä, joissa näkyy hieno albiittikaksoisviirukkeisuus<br />
. Ne ovat reunoiltaan kasvaneet yhteen pienirakeisen<br />
kvartsin kanssa, joka muodostaa suurisuomuisen biotiitin ohella<br />
kivilajin pohjamassan . Kloriitti on verrattain vahvasti pleokroiittista<br />
ja on usein kasvanut yhteen biotiittisuomujen kanssa . Malmirakeet<br />
esiytyvät näitten sisällä, ja hematiitti ympäröi usein kiisurakeita .<br />
Körölän itäpuolella, Isosta Salmijärvestä etelään Etelä-Puolangalla,<br />
on graniittigneissin rajalla omituista tummaa, tiivistä,<br />
liuskeutunutta kivilajia, joka sisältää pieniä punaisia maasälpäsilmäkkeitä<br />
(albiittia) ja on todennäköisesti samallaista kivilajia<br />
kuin Väyrysen selostama kvartsikeratofyyri Pienen Salmijärven NEpuolella<br />
.' Se on juovaista, leptiittimäistä, ja paikoin sangen breksioitunutta<br />
ja kvartsisuonien lävistämää . Hienoja liuskeisuuden suuntaisia<br />
kiisusuonia nähtiin paikotellen . Samallaista kivilajia on Pienen<br />
Salmijärven itäpuolella kvartsiittiliuskeen ja ruhjoutuneen, porfyyrisen<br />
graniittigneissin rajalla (G . Aminoff) .<br />
POSTKALEVALAISTA GRANIITTIA .<br />
Postkalevalainen graniitti ynnä siihen liittyvät porfyyriset,<br />
pegmatiitti- ja apliittimaiset muunnokset muodostavat laajoja massiiveja<br />
Oulujärven etelä-, pohjois- ja luoteispuolella . Ne jakautuvat<br />
kahteen alueeseen, jotka migmatiittinen graniittigneissi eroittaa toisistaan<br />
. Toinen, jonka pääosa on Kajaanin lounais- ja eteläpuolella,<br />
kulkee järven poikki Kajaanin länsipuolelta ja ulottuu pohjoiseen<br />
päin Puolangan pitäjään ; toinen on järven luoteispuolella, missä se<br />
muodostaa monen pitäjän halki ulottuvan laajan alueen . Näissä<br />
alueissa tapaa seuraavia tyyppejä : b i o t i i t t i g r a n o d i o r i i ttia,<br />
biotiittigraniittia, mikrokliinigraniittia,<br />
p o r f y y r i m ä i s t ä graniitti a, vaaleanpunaista tai vaalean-<br />
1 H . VÄYRYNEN, Geol . u . petrogr . Unters . un Kainuugebiete . Bull .<br />
C omm . geol . Finlande N :o 78, s. 58-59 . Helsinki 1928 .<br />
102-31 29<br />
2 2 5
226<br />
harmaata graniitti apliittia ja pegmatiittia, joista<br />
molemmat viimemainitut ovat vallitsevina itäisessä alueessa . Kivilajit<br />
ovat yleensä kvartsirikkaita, usein siihen määrin, että kvartsia<br />
on enemmän kuin maasälpää . Ne ovat tavallisesti kaksikiilteisiä ;<br />
biotiitia on yleensä enemmän kuin muskoviittia, lukuunottamatta<br />
eräitä muskoviittipegmatiitteja, joissa muskoviitti saattaa olla<br />
yksinomaan vallitsevana . Maasälpä on mikrokliinia, mikrokliinipertiittiä<br />
ja albiittia tai oligoklaasialbiittia (An, An15) .<br />
ITÄINEN GRANIITTIALUE .<br />
Biotiittigranodioriittia ja biotiittigraniitt<br />
i a tapaa erinäisinä pieninä massiiveina tämän alueen reunaosissa .<br />
Mustanlahden itärannalla Iijärven eteläpuolella Paltamossa on massamaista<br />
tai hiukan liuskeista keskirakeista biotiittigranodioriittia,<br />
joka lävistää täällä esiytyviä fylliitti- ja kvartsiittiliuskesulkeumia .<br />
Se muodostaa niihin usein kapeita suonia, joitten rajoilla liuske on<br />
hyvin vähän muuttunut (kiilleliuskemaista) . Maasälpärikasta karkearakeista<br />
biotiittigraniittia on Akkovaarassa Vuoreslahden itäpuolella,<br />
Kajaanista länteen . Biotiitti muodostaa ristiin rastiin järjestyneitä<br />
suomuja kivilajiin, jossa on näissä seuduin runsaasti gneissimäisiä<br />
liuskesulkeumia, graniittiapliitti- ja pegmatiittisuonia . Väriltään<br />
vaaleanpunaista tai kellertävää pienirakeista biotiittigraniittia on<br />
Vimpelin talon SE-puolella ja Humpinmäessä Vuottolahden lounaispuolella<br />
. Kivilaji sisältää suurehkoja, heikosti unduloivia kvartsirakeita,<br />
oligoklaasialbiittia (An, o ), mikrokliinia ja hiukan biotiittia<br />
sekä hyvin vähän apatiittiä ja epidoottia . Maasälpärakeet ovat 0 .2<br />
1 .5 mm suuruisia, ja kvartsi on usein pieninä pyöreinä rakeina kasvanut<br />
niiden sisään .<br />
Laajassa P a 1 o i s v u o r i nimisessä kalliossa, n . 3 km Iisalmen<br />
kaupungin itäpuolella, kivilaji on tyypillistä harmaata, pieni-keskirakeista,<br />
tasarakeista biotiittigraniittia . Kivilajissa on kallionpinnan<br />
suuntaisia halkeilurakoja, joita myöten sitä voi hyvin irroittaa, ja<br />
se lohkeaa muuten helposti säännöllisiksi lohkareiksi . Paikalla on<br />
useita kivilouhoksia (kuva 57) . Kivilajin ainekset ovat hienorakeinen<br />
kvartsi, vaaleanharmaa mikrokliini ja oligoklaasialbiitti, jonka sisään<br />
on kasvanut pieniä kvartsirakeita, ja biotiitti . Ainekset ovat<br />
jokseenkin tasaisesti jakautuneet kivilajimassaan ; siinä näkee kuitenkin<br />
siellä täällä pieniä tummia täpliä ja sulaneita gneissikappaleita,<br />
jotka jossakin määrin huonontavat kiven arvoa hyvänä rakennuskivenä<br />
. Rakenteeltaan kivilaji on massamaista .<br />
Rakenteeltaan ja muiltakin ominaisuuksiltaan samallaista biotiittigraniittia<br />
kuin Paloisvuoressa on vielä seuraavilla paikoilla :
Pajusenmäessä, n . 4 km Kauppilanmäeltä koilliseen ; Mustinkankaan<br />
eteläosassa, Kauppilanmäeltä luoteeseen ; n. 2 km Kauppilanmäeltä<br />
etelään rautatien varrella . Pajusenmäen pienirakeinen graniitti vai -<br />
tuu mäen ESE-osassa ienorakeiseksi tumman armaaksi granodioriitiksi,<br />
jossa on suonina kellertävän armaata biotiittigraniittia ja<br />
punaista pegmatiittia . Mustinkankaan graniittia lävistää punainen<br />
graniittiapliitti, joka on vallitsevana mäen po joisosassa .<br />
M i k r o k 1 i i n i g r a n i i t t i a . lijärven eteläpuolella Paltamossa<br />
on Valkiaisenvaaran ja Möykkysenvaaran välillä jokseenkin<br />
Kuva 57 . Graniittilou os Paloisvuoressa lisalmella. Tekijän valok . v. 1902 .<br />
karkearakeista punaista graniittia, joka on laadultaan yksitoikkoista<br />
ja iukan rinnakkaisrakenteista . Ainekset ovat punainen mikrokliini,<br />
kvartsi, oligoklaasialbiitti, biotiitti ja vä ässä määrin muskoviitti<br />
. Kiilleliuskeen rajalla kaakossa kivilaji on paikoin karkearakeista,<br />
pegmatiittimaista .<br />
Kajaanin graniittialueella on tämänlaatuisia keski- tai karkearakeisia<br />
graniitteja avaittu Pienen Vuottojärven, Vuottola den ja<br />
Vuoresla den välillä monessa ko den, esim . Vatimäellä, Kauniskankaalla,<br />
Piimäkaaronkallioissa, Salinkallioissa, Myllykalliossa, Honkamäellä<br />
ja Teerivaaralla . Kivilaji vai telee punaisen apliitti- ja pegmatiittimaisen<br />
graniitin kanssa .
228<br />
Vaaleanpunertavaa keskirakeista m u s k o v i i t t i g r a n i i tt<br />
i a on tavattu Sokajärven eteläpäässä, n . 5-6 km Kajaanista länteen<br />
. Kivilaji on massamaista, raesuuruus on 2 5 mm . Maasälpärakeet<br />
ovat pehmeästi pyöristyneitä ja liitoksissaan kasvaneet toistensa<br />
sisään niin, että plagioklaasirakeita on mikrokliiniläikkien sisällä<br />
. Suuremmat maasälpäyksilöt ja hienorakeisempi maasälpäja<br />
kvartsiaines voidaan hijeessä helposti eroittaa toisistaan . Vihreänruskeita,<br />
muskoviittilevyjen kanssa yhteen kasvaneita biotiittisuomuja<br />
on kivilajissa hyvin vähän .<br />
Kivilajin mineraalikokoumus määrättiin Rosiwalin menetelmän<br />
mukaan ja saatiin tulokseksi :<br />
Albiittia (An,,,) 34 . 5, kvartsia 32 . 1, mikrokliinia 28 . 9, inuskoviittia 4 . 5 °, .<br />
Kun mitätöntä biotiittimäärää ei oteta lukuun, saadaan kivilajille<br />
seuraava yksinkertainen kemiallinen kokoumus :<br />
SiO 2 A1 203 CaO Na 2O K 20 H 2 O S :a<br />
75 .66 14 .35 0 .73 3 .s1 5 .40 0.20 1 99 .98<br />
Kivilaji on siis tummista aineksista vapaata alkaligraniittia,<br />
jolla on alaskiittinen kokoumus . 1<br />
Graniittiapliitit ja pegmatiitit ovat itäisen graniittialueen<br />
tavallisimpia kivilajeja . Ne ovat yleensä rinnakkaistai<br />
vyöhykerakenteisia, johtuen siitä että kiille (biotiitti ja muskoviitti)<br />
on kasautunut hienoiksi juoviksi tai läikiksi ja pienirakeiset<br />
graniittimaiset osat vaihtelevat vyöhykkeittäin karkearakeisten<br />
pegmatiittimaisten kohtien kanssa . Kivilajin väri vaihtelee vaaleanpunaisesta<br />
punertavan harmaaseen . Gneissimäisiä liuske- ja kvartsiittisulkeumia<br />
tapaa kivilajissa paikotellen runsaasti, esim . Kajaanin<br />
lounais- ja eteläpuolella, ja Kivesjärven tienoilta pohjoiseen päin<br />
ulottuvassa kapeammassa vyöhykkeessä Oulujärven pohjoispuolella .<br />
Harmaanpunaisten graniittimaisten osien kanssa vaihtelevaa<br />
punaista pegmatiittia on esim . Kajaanin kaupungin tienoilla . Pegmatiitti<br />
on usein rakenteeltaan kirjograniittista ja muodostaa myöhemmin<br />
jähmettyneitä juonimaisia kohtia keskirakeiseen graniittiapliittiin<br />
. Missä kivilaji lävistää juonina siinä esiytyviä gneissimäisiä<br />
sulkeumia (esim . Ison Vimpelin NE-puolella, 2 km Kajaanista lounaaseen),<br />
ovat juonet keskeltä karkearakeisia ja kvartsirikkaita,<br />
mutta reunoilta hienorakeisempia ja maasälpärikkaita . Kiillettä,<br />
biotiittia ja muskoviittia, on kivilajissa yleensä hyvin vähän . Lisäaineksena<br />
tapaa paikoin pieniä granaatteja .<br />
1 H . RosENSUSCH, Elemente der Gesteinslehre, s . 88 . 3, Stuttgart 1910 .
2 29<br />
Karkeakiteistä, hienorakeisen graniittiapliitin kanssa vaihtelevaa<br />
muskoviittipegmatiittia on etenkin liuskevyöhykkeen<br />
rajalla Koutalahden ja Sokajärven välillä, ja tämän järven itäpuolella,<br />
Kajaanista länteen . Sellaista, paikoin kirjograniittista pegmatiittia<br />
on esim . n . 1 km Koutalahden itä- ja kaakkoispuolella (Tupurikalliot)<br />
. Kivilaji sisältää vaaleanharmaata albiittia (An oAnlo), kvartsia, vaaleanpunaista mikrokliinia ja hiukan muskoviittia . Maasälpäkiteet<br />
ja kvartsi ovat kasvaneet yhteen pegmatiittisesti . Albiitissa<br />
näkee esim . mikrokliiniläikkiä ja pieniä pyöreitä kvartsipisaroita,<br />
ja päinvastoin suurissa ristikkorakenteisissa mikrokliinikiteissä sisään<br />
kasvaneita albiittirakeita . 2-5 mm suuruiset, aaltoilevasti valoa<br />
sammuttavat kvartsiläikät ovat sen sijaan vapaat sulkeumista (hyvin<br />
pieniä muskoviittisuomuja lukuunottamatta) . Muskoviitti muodostaa<br />
siellä täällä, esim . Tupurikalliossa, lähes 2 sm paksuja ja useita<br />
kymmeniä sm pitkiä levylaattoja . Kvartsin väri vaihtelee tuhkanharmaasta<br />
punertavan tai tumman harmaaseen . Kivilajissa näkee<br />
paikoin puristusilmiöitä, albiittilamellit ovat esim . taipuneita ja kvartsirakeiden<br />
valonsammutus vahvasti aaltoilevaa .<br />
Purovaarassa, Koutalahdelta n . 4 km kaakkoon, on liuskesulkeumien<br />
rajoilla punaista hienorakeista graniittiapliittia, joka lohkeaa<br />
helposti säännöllisiksi kappaleiksi . Sen ainekset ovat mikrokliini,<br />
oligoklaasialbiitti ja kvartsi ; muita aineksia, kuten muskoviittia,<br />
sarvivälkettä, epidoottia ja kloriittia on kivilajissa mitättömän vähän<br />
. Jylhänkalliossa Sokajärven itärannalla pegmatiitti sisältää<br />
pallonmuotoisia maasälpäyksilöitä, joita pienet kvartsirakeet ja<br />
muskoviittisuomut ympäröivät vyöhykemäisinä juovina . Kivilajissa<br />
on täällä vahvasti poimuttuneita, gneissimäisiä liuskesulkeumia .<br />
Muskoviittipegmatiittia on 4 5 m leveinä poikittaisjuonina<br />
harmaassa gneissigraniitissa Karankalahden länsi- ja lounaispuolella,<br />
2 .5 ja 5 km Kajaanista etelään . Juonet ovat vyöhykerakenteisia,<br />
keskeltä karkeakiteisia, reunoilta hieno- ja tasarakeisempia . Noin<br />
0 .5 km Kyntölän talosta NW, Lehtovaaran kylän pohjoispuolella,<br />
on pienessä kalliossa muskoviittipegmatiittia, jossa muskoviitti on<br />
järjestynyt viuhkanmuotoisiin rykelmiin .<br />
Etelämpänä samalla alueella, esim . Sarvivaarassa Kajaanin ja<br />
Mainuan välillä, Mainuan kylässä, Kivimäen pysäkin pohjois- ja<br />
itäpuolella, Lehtovaaran liuskevyöhykkeen ympäristössä ja Ruostekallioissa<br />
Murtomäen aseman pohjoispuolella on punainen pegmatiittigraniitti<br />
vallitsevana . Se on yleensä massamaista, biotiitin- ja<br />
muskoviitinpitoista ; juovaisia ja liuskeisia kohtia tapaa kuitenkin<br />
liuskeiden rajoilla . Lisäaineksena on kivilajissa paikoin ruskeanpunaisia<br />
granaatteja . Ruostekallioissa kivilajin rakenne on kirjo-
2 30<br />
graniittinen . Sarvivaarassa ja Kellovaarassa, Mainuanjärven koillis-<br />
ja itäpuolella, on siinä 5-6 m pitkinä murtokappaleina gneissigraniittia,<br />
jonka suonia ja juovia se lävistää poikittaisjuonina .<br />
Kajaanin graniittialueen kaakkoisnurkassa, Murtomäen ja Lahnajärven<br />
kylissä, ovat niinikään pegmatiittimaiset graniitit vallalla .<br />
Kirjograniittisia muunnoksia tapaa Murtomäen kylässä, Viinijärven<br />
itäpuolella »Vuokatti»-nimisessä mäessä, Lahnamäessä Lahnajärven<br />
itäpuolella ja Naaramäessä . Ne ovat yleensä kaksikiilteisiä, mutta<br />
kirjograniittisissa muunnoksissa on muskoviitti usein vallalla . Rakenne<br />
vaihtelee pienirakeisesta karkearakeiseen . Murtokappaleina<br />
on kivilajissa paikoin harmaata gneissigraniittia, jonka kanssa se<br />
muodostaa siellä täällä juovaisia seoskivilajeja, esim . Kyntölän pohjoispuolella<br />
Murtomäellä ja Vuottokankaalla Vuottojärven länsipuolella<br />
. Kontaktit ovat milloin jyrkkiä, milloin hyvin epäselviä .<br />
Kivilaji lohkeaa paikoin, esim . 2-3 km Lahnajärven itäpuolella,<br />
sangen säännöllisiksi lohkareiksi kallioissa olevia vaakasuoria ja<br />
pystyjä halkeilurakoja myöten . Juonimaisia kvartsierittymiä nähtiin<br />
paikoin .<br />
Kivesjärven lounaispuolella, Oulujärven NE-puolella, vallitsee<br />
karkearakeinen, vaaleanpunainen, muskoviitinpitoinen pegmatiittigraniitti,<br />
jossa on siellä täällä pitkinä sulkeumina muskoviittirikasta<br />
liusketta . Pegmatiittigraniitti on monessa kohden, esim . Mustolanlahden<br />
eteläpuolella järven eteläpäässä ja Virpilän kohdalla järven<br />
itäpuolella, kosketuksessa seudun kvartsiittiliuskeen kanssa . Se<br />
tunkeutuu siihen lukuisina kerrosjuonina, joita yhdistävät toisiinsa<br />
poikittaisjuonet . Juonikivilaji on muskoviitinpitoista pegmatiittia,<br />
joka vuorottelee vyöhykkeittäin punaisen graniittiapliitin kanssa .<br />
Kerrosjuonissa pegmatiitti on kvartsiitin rajalla vahvasti juovaista<br />
ja liuskeista rajapinnan suuntaan . Poikittaisjuonissakin, esim . Virpilän<br />
luona olevassa kalliossa, näkee samansuuntaista liuskeisuutta<br />
kuin kvartsiittikerroksissa . Että liuskeisuus on puristusliuskeisuutta,<br />
käy selville siitä, että albiitin lamellit ovat kivilajissa taipuneita ja<br />
murtuneita, ja että kvartsirakeissa ja jopa kiillesuomuissakin näkyy<br />
vahvasti aaltoilevaa valonsammutusta . Paineen vaikutuksesta syntyneitä<br />
hienoja rakoja täyttää sekundäärinen muskoviitti ja kvartsi .<br />
Peltokankaan kuljussa Mustolanlahden eteläpuolella ja rannalla<br />
Virpilän NW-puolella pegmatiittigraniitti muodostaa kvartsiitin<br />
kanssa seoskivilajeja, joissa kvartsiitti vuorottelee kapeina juovina<br />
hienorakeisen graniittiapliitin kanssa . Näitä kontaktisuhteita on<br />
seudun kartoituksessa tutkinut tarkkaan Benj . Frosterus .<br />
Pohjoisempana Petäjälahden tienoilla ja Etelä-Puolangalla on<br />
edelleen punertava pegmatiittigraniitti-tyyppi vallalla . Siinä on
231<br />
paikotellen runsaasti gneissiytyneitä liuske- ja kvartsiittisulkeumia<br />
ja juovaisia kiillerikkaita kohtia, jotka ovat todennäköisesti syntyneet<br />
sekä kalevalaisten liuskeiden että vanhempien kivilajien assimiloitumisesta<br />
. Kiillemineraaleista, joita on kivilajissa yleensä vähän,<br />
on muskoviittia tavallisesti enemmän kuin biotiittia . Kirjograniittisia<br />
kohtia tapaa siellä täällä . Huosiuslammella Murtovaaran<br />
länsipuolella, kartta-alueen pohjoisrajalla, on m u s k o v i i t t ip<br />
e g m a t i i t t i a, joka sisältää paikoin runsaasti viuhkanmuotoisia<br />
muskoviittirykelmiä ja pieniä sinivihreitä apatiittikiteitä<br />
(G . Aminoff) .<br />
Pienirakeista, väriltään punaista tai ruskeanharmaata, sarvivälkkeenpitoista<br />
s y e n i i t t i g r a n i i t t i a on tavattu karttaalueen<br />
pohjoisrajalla n . 2 km Holstinjärven NNE-puolella,<br />
Porttikalliossa Louhenjoella ja Leskisensuolla Lehtojoen pohjoispuolella<br />
.<br />
Graniittiapliitti- ja pegmatiittijuonia tapaa<br />
kaikkialla vanhemmassa kallioperustassa postkalevalaisten<br />
graniittimassiivien läheisyydessä . Kuten jo edellä mainittiin,<br />
on niitä esim . Kajaanin etelä- ja kaakkoispuolella, missä ne<br />
leikkaavat poikittaisjuonina graniittigneissin primäärisiä apliittija<br />
pegmatiittisuonia . Niitä on edelleen runsaasti Iisalmen graniittigneissialueella,<br />
missä ne muodostavat sangen leveitä ja pitkiä, jyrkästi<br />
rajoittuneita juonia .<br />
Muuan pisimpiä juonia on Kiltuanjärven kaakkoispäässä ja<br />
järven koillisrannalla Sonkajärvellä . Kivilaji on siinä kirjograniittista<br />
muskoviittiköyhää pegmatiittia, jonka maasälpä on vaaleanpunaista<br />
mikrokliinia . Toinen n . 30 m leveä, SW-NE-suuntainen juoni on<br />
Haajastenjärven kaakkoispäässä Uuraan kylässä, missä juonikivilaji<br />
on karkeakiteistä muskoviittipegmatiittia . Muskoviitti muodostaa<br />
siinä paikoin viuhkanmuotoisia rykelmiä ja vaaleanpunainen maasälpä<br />
2-15 sm suuruisia kiteitä . Kvartsi on osaksi kasautunut<br />
suurehkoiksi möhkäleiksi, osaksi se on kasvanut kirjograniittisesti<br />
yhteen maasälvän kanssa . Noin 4 km Haajastenjärvestä länteen<br />
on vielä n . 25 m leveä juoni, jonka kivilaji on tasarakeista punaista<br />
graniittiapliittia ja sisältää harmaita gneissigraniittimurtokappaleita<br />
.<br />
Rikkolan kohdalla Paltamon Jormaskylässä on graniittigneissimassiivin<br />
mutkassa leveänä, N-S-suuntaisena juonimuodostumana<br />
karkearakeista, harmaanvalkoista muskoviittipegmatiittia . Maasälpäja<br />
kvartsirakeet ovat ruhjoutuneet, ja kivilaji on liuskeutunut juonen<br />
kulkusuuntaan . Täältä SE päin on graniittigneississä lukuisina<br />
juonina vaaleanpunaista pegmatiittia .
2 3 2<br />
LÄNTINEN GRANIITTIALUE .<br />
Läntisellä graniittialueella ovat pieni- tai keskirakeiset biotiitinpitoiset<br />
mikrokliinigraniitit yleensä vallitsevina . Nämä vaihettuvat<br />
paikoin, esim . Rantsilan pitäjän itäosassa ja Tyrnävän kaakkoisosassa<br />
Muhoksen lounaisrajalla, porfyyrimäisiksi graniiteiksi, jotka<br />
eroavat postbotnialaisista porfyyrigraniiteista siinä, että ne ovat<br />
pieniporfyyrisiä ja verrattain kiilleköyhiä . Kiillerikkaita granodioriittimaisia<br />
muunnoksia on tällä alueella sangen vähän .<br />
Biotiitti-sarvivä1kegranodioriittia on tavattu<br />
Leppijoen varrella n . 6 km Ahmasjärveltä WSW päin Utajärven<br />
eteläosassa . Kivilaji on heikosti rinnakkaisrakenteista ; ainekset ovat<br />
oligoklaasialbiitti (An 10An 15 ), biotiitti, sarvivälke, kvartsi, apatiitti,<br />
titaniitti (leukokseeni), ilmeniitti ja zirkooni ; muuttumistuloksena<br />
on biotiitin kanssa yhteen kasvanutta vihreätä kloriittia . Apatiittia<br />
on paikoin runsaasti biotiittisuomujen sisään kasvaneina suurehkoina<br />
kiteinä, joita samoin kuin titaniittirakeita ympäröivät<br />
tummat renkaat . Kestilässä on biotiitti- ja sarvivälkerikasta granodioriittia<br />
n . 3 .s km Rivinojan NNW-puolella, missä sitä lävistävät<br />
vaaleammat graniitti- ja pegmatiittisuonet .<br />
M i k r o k l i i n i g r a n i i t t i a on laajoilla aloilla Kestilässä,<br />
Lounais-Säräisniemellä, Pulkkilan itä- ja koillisosissa, Rantsilan itäosassa<br />
sekä Utajärven, Muhoksen, Tyrnävän ja Temmeksen pitäjissä<br />
. Kivilaji on pieni- tai keskirakeista, vaaleanharmaata tai punertavaa,<br />
paikoin punertavan harmaata, ja tavallisesti heikosti rinnakkaisrakenteista<br />
. Pääainekset ovat mikrokliini, mikrokliinipertiitti,<br />
oligoklaasialbiitti (An 10An 15 ), kvartsi ja biotiitti ; vähemmässä<br />
määrin on muskoviittia sekä muuttumistuloksina hiukan serisiittiä,<br />
zoisiittia, epidoottia ja kloriittia (usein penniiniä) . Lisäaineksina<br />
on paikoin hyvin vähän malmirakeita, titaniittia (leukokseenia),<br />
zirkoonia ja apatiittia . Maasälpä- ja kvartsirakeet ovat liitoskohdiltaan<br />
jokseenkin pehmeästi pyöristyneitä, ja edelliset ovat yleensä<br />
paljon suurempia kuin kvartsirakeet, jotka täyttävät muitten ainesten<br />
ohella hienorakeisempana ainejoukkona niiden välit .<br />
Tämänlaatuinen graniitti on vallitsevana esim . Kestilän pitäjässä<br />
. Pitäjän lounaisosassa Siikajoen varrella Murron ja Niilekselän<br />
kohdilla kivilaji sisältää lukuisia gneissimäisiä liuske- ja metabasiittimurtokappaleita,<br />
ja muodostaa näitten kanssa paikoin eruptiivibreksioita<br />
tai migmatiittimaisia seoskivilajeja, jotka ovat usein<br />
juovaisia sen takia, että murtokappaleet ovat reunoiltaan sulaneet<br />
ja venyneet tummiksi juoviksi ja läikiksi kivilajiin . Samanlaatuisia<br />
migmatiitteja on vanhempien kivilajien rajoilla pitäjän itä- ja koillis-
2 3 3<br />
osissa lähellä Säräisniemen rajaa . Graniittiset osat ovat täällä vaaleanpunaista<br />
kiilleköyhää graniittia, ja kivilaji on yleensä juovaista .<br />
Näitä migmatiitteja on edelleen vanhempien liuskeiden rajoilla<br />
Tyrnävänjoen itäpuolella Tyrnävässä ja Kärsämänjoen SW-puolella<br />
lähellä Rantsilan koillisrajaa .<br />
Pulkkilan ja Rantsilan itäosissa graniitti on vaaleanharmaata -punertavaa,<br />
keskirakeista . Maasälvät, mikrokliinipertiitti ja oligoklaasialbiitti,<br />
muodostavat kivilajissa paikoin, esim . Vornankoskella<br />
Pulkkilassa, jokseenkin selvästi idiomor<strong>fi</strong>sia taulunmuotoisia hajarakeita<br />
(2-8 mm pituisia) . Kvartsikin muodostaa usein pieniä,<br />
0.s-1 .5 mm suuruisia hajarakeita . Mikrokliinipertiitissä esiytyvät<br />
albiittijuovat ovat usein yhteydessä sisään kasvaneitten oligoklaasialbiittirakeiden<br />
kanssa . Oligoklaasialbiitti-hajarakeet sisältävät taas<br />
paikoin pieniä ristikkorakenteisia mikrokliinirakeita, ja sitäpaitsi<br />
biotiitti- ja kloriittisuomuja .<br />
Rantsilan itäosassa graniitti on karkearakeisempaa, mutta muuten<br />
edellämainitun laatuista . Maasälpä muodostaa siinä lukuisia<br />
0.5-1 .5 sm pituisia hajarakeita, jotka ovat järjestyneet likipitäin samaan<br />
suuntaan ; kiille on melkein yksinomaan biotiittia . Tällaista<br />
graniittia on esim . matalissa kallioissa Ylijärven SE-puolella . Nämä<br />
ovat halkeilleet pengermäisesti vaakasuoria rakoja myöten, jotka<br />
ovat n . 25 sm toisistaan .<br />
Mikrokliinigraniittia Yli järven SE-puolelta, E-Rantsila . Anal .<br />
L . Lokka .<br />
Si02 Ti02 A1 203 Fe 203 FeO MnO MgO CaO Na20 K 20 P 205 H 20 S :a<br />
°ö 71 .17 0 .52 15 .20 0 .17 2. os 0 .oi 0 .16 1 .61 3.48 5.35 0.08 0 .47 100 .31<br />
M01 . luvut : 1 .180 0 .007 0 .149 0 .001 0.029 0.000 0.004 0.029 0.056 0 .057 0 .001 0 .026<br />
Nigglin luvut : si 360, ti 2 .1, p 0 .3 1 al 45 .5, fm 10 .5, c 9, alk 351 k0 .50, mg 0 .11, c/fm 0 .8315<br />
Mineraalikokoumus :<br />
Oligoklaasia (An 19 ) 36 .7, mikrokliinia 29 .0, kvartsia 26.4, biotiittia 6 .4,<br />
illneniittiä Lo, apatiittia 0 . 3, magnetiittia 0 .2 % .<br />
Kivilajin kokoumus on engadiniittisen ja yosemiittisen graniittimagmatyypin<br />
välillä ; mg-arvo on hyvin pieni . Kokoumus on laskettu<br />
normista siten, että osa K 2 0-määrästä on luettu biotiittiin .<br />
Postkalevalaisen graniitin ja postbotnialaisen<br />
porfyyrigraniitin kontaktisuhteita .Vornankoskella<br />
Siikajoella, n . 9 km Pulkkilan kirkolta koilliseen, on<br />
kallioperusta näkyvissä monessa kohden matalissa kallioissa . Kosken<br />
lounaisrannalla tapaa pieni- tai keskirakeista vaaleanharmaatapunertavaa<br />
mikrokliinigraniittia, jossa on särmikkäinä kerrosmaisina<br />
102-31 30
Kuva 58 . Porfyyrigraniitin lävistämää<br />
liuskegneissiä murto'kappaleina<br />
tasarakeisessa postkalevalaisessa<br />
graniitissa V ornankoskella<br />
Pulkkilassa . Tekijän piirros<br />
v :lta 1912 .<br />
murtokappaleina ienorakeista kiilleliuskemaista<br />
gneissiä . Tämä muistuttaa<br />
laadultaan Piippolan liuskegneissiä.<br />
Joen po joisrannalla maantiesillan<br />
po joispuolella on samassa<br />
graniitissa murtokappaleina liuskeista<br />
tumman armaata suonigneissiä,<br />
joka sisältää vaalean armaita<br />
linssimäisiä maasälpäsilmäkkeitä ja<br />
näiden y teydessä olevia ienoja apliittisuonia<br />
. Kivilaji on todennäköisesti<br />
seudun postbotnialaisen porfyyrigraniitin<br />
lävistämää liusketta<br />
(kuva 58) .<br />
Pelloilla Vornankosken itäpuolella<br />
olevissa kallioissa graniitti on<br />
armaata, keskirakeista, ja siinä on<br />
suurina murtokappaleina liuskeista<br />
postbotnialaista porfyyrigraniittia ja<br />
paikoin joitakin liuskesulkeumia . Vor-<br />
nan talon pi amaalla on lujasti graniittiutunutta liusketta, jota<br />
lävistää poikittaisjuonena ienorakeinen vaalean armaa graniitti<br />
(kuva 59) . Suonigneississä (a) on siellä täällä vä emmin muuttuneita<br />
pu taita kiilleliuskekerroksia ja eräässä paikassa rajalla pegmatiittisuoni<br />
(b ), jossa on pieniä<br />
liuskefragmentteja . Kaikkia näitä<br />
leikkaa jyrkästi postkalevalainen<br />
graniittijuoni (c) . Vinoon tämän<br />
poikki kulkee vielä 20 sm leveä ienorakeisempi<br />
graniittisuoni (d), joka<br />
ei kuitenkaan rajoitu jyrkästi edellistä<br />
vastaan . Suonigneissin suonet<br />
ovat valkoisen armaita, apliittimaisia,<br />
eivätkä ole missään y teydessä<br />
poikittaisen graniittijuonen kanssa .<br />
Suonigneissimuodostus on siis tapa - Kuva 59 . Suonigneissiä, jota leiktunut<br />
paljon aikaisemmin kuin post- kaa postkalevalainen graniitti-<br />
kalevalaisen graniitin purkautuminen,<br />
juoni ; Vornan talon luona Pulkkilassa<br />
. Tekijän piirros v :lta 1912 .<br />
ja on sen ai euttanut seudun postbotnialainen<br />
graniitti, josta liuskeiden<br />
graniittiapliitti- ja pegmatiittisuonet<br />
näissä seuduin yleensä ovat peräisin . niittia .
Kuoppakankaalla, n . 4 . s km Pulkkilan kirkolta itään, on postkalevalainen<br />
graniitti kosketuksessa seudun porfyyrigraniitin kanssa .<br />
Edellinen on ieno- ja tasarakeista, mutta maasälpä muodostaa siinä<br />
lukuisia, 3-8 mm pituisia, idiomor<strong>fi</strong>sia rakeita . Jälkimmäinen on<br />
biotiittirikasta ja sisältää jokseenkin ajallaan olevia, 1-2 sm<br />
pituisia punertavia mikrokliini ajarakeita . Kontakti on jyrkkä, ja<br />
nuoremmasta graniitista tunkeutuu paikoin juonia van empaan<br />
(kuva 60) .<br />
Porfyyrimäistä graniittia tavataan Rantsilan itäosassa<br />
Temmeksenjoen .latvoilla ja täältä NE ja N päin Tyrnävän-<br />
Kuva 60 . Postbotnialaisen porfyyrigraniitin ja tasarakeisen postkalevalaisen<br />
graniitin kontakti Kuoppakankaalla Pulkkilan kirkolta itään .<br />
Väyrynen v. 1913 .<br />
Valok . H .<br />
joen ja Mu oksenjoen välillä olevassa laajemmassa alueessa . Pienempi<br />
alue on Ison Nuoluanjärven SE-puolella Temmeksessä .<br />
Porfyyrigraniittiesiytymät ovat kuitenkin vain paikallisia ilmiöitä,<br />
sillä tasarakeiset muunnokset vai tuvat vä itellen porfyyrisiksi<br />
siten, että yksinäisiä suure koja maasälpä ajarakeita ilmestyy po jamassaan<br />
ja nämä lisääntyvät vä itellen lukumäärältään . Samalla<br />
alkaa kivilajissa näkyä selvää rinnakkaisrakennetta jo tuen siitä,<br />
että ajarakeet ovat järjestyneet samaan suuntaan . Ne ovat tavalli-
sesti vaaleanpunaista tai vaalean armaata mikrokliinia ja muodostavat<br />
0 .5-1-5 sm pituisia, särmiltään iukan pyöristyneitä<br />
taulunmuotoisia karlsbaderkaksoiskiteitä, joitten sisään on usein<br />
kasvanut pieniä biotiittisuomuja . Kvartsirakeet ovat tu kan armaita<br />
- tumman armaita . Po jamassa on pieni keskirakeista<br />
(kuva 61) .<br />
Porfyyrimäistä graniittia lävistävät paikoin, esim . Ison Nuoluanjärven<br />
SE-puolella, vaaleanpunaiset kiilleköy ät apliitti- ja pegmatiittisuonet<br />
.<br />
Kuva 61 . Porfyyrimäista postkalevalaista graniittia Valkiajärven SW-puolella<br />
Teinmeksessä . Valok . H. Väyrynen .<br />
P e g m a t i i t t i a . Tasarakeinen graniitti vai tuu paikotellen<br />
pegmatiittimaiseksi graniitiksi, jossa on primäärisiä pegmatiittijuonia<br />
ja -pa kuja . Karkeakiteistä pegmatiittia, jossa on suuria valkoisia<br />
maasälpäerittymiä, on esim . Kivikoskella Mu osjoen varrella, Nykäsestä<br />
kaakkoon . Vaaleanpunaista k i r j o g r a n i i t t i s t a pegmatiittia<br />
on avaittu Kurranjärven SE-rannalla Rantsilassa, Siikajoen<br />
varrella n . 2 km Murron talon lounaispuolella Länsi-Kestilässä ja<br />
n . 1 .5 km Tervolan itäpuolella Lounais-Säräisniemellä . Rapisevankalliot,<br />
n . 4 km Juutistenkylän länsipuolella Py ännällä, ovat punertavaa<br />
apliittimaista graniittia, joka on paikoin iukan juovaista ja
sisältää liuskegneissimurtokappaleita . Kivilaji on luettu postkalevalaiseen<br />
graniittiryhmään kuuluvaksi ja vaihtuu kallioryhmän<br />
etelärinteellä karkeakiteiseksi, suuria turmaliinikiteitä ja kvartsierittymiä<br />
sisältäväksi pegmatiitiksi .<br />
NUOREMPAA DIABAASIA .<br />
Sonkajärven ja Vieremän pitäjissä Iisalmen graniittigneissialueella<br />
on kallioperustassa siellä täällä halkeamien täytteenä hienorakeista<br />
tummaa juonidiabaasia . Juonet kulkevat pitkiä matkoja<br />
sangen suoraviivaisesti NW-SE- tai W E-suuntaan ja lävistävät<br />
sekä graniittigneissiä että siinä esiytyviä emäksisiä ja happamia<br />
kivilajeja . Niiden leveys vaihtelee 5-200 m . Kontaktit sivukivilajeja<br />
vastaan ovat alueella yleensä maalajien peitossa, mutta etelämpänä<br />
Kuopion karttalehden alueella, missä paikoin tapaa samassa<br />
seudussa useita rinnakkaisjuonia, on havaittu kosketuskohtien olevan<br />
jyrkkiä ja diabaasin vaihtuvan rajalla tiiviiksi porfyyrimaiseksi tai<br />
lasimaiseksi muunnokseksi 1 .<br />
Juonikivilaji on massamaista, o<strong>fi</strong>ittirakenteista e n s t a t i i t t ia<br />
u g i i t t i d i a b a a s i a . Tämän pääaineksina on monokliininen<br />
pyrokseeni, jolla on pieni akselikulma, anortiittirikas plagioklaasi<br />
(An 65 An,,) ja malmirakeet, pääasiallisesti magnetiittia sekä<br />
vähän ilmeniittiä ja kiisurakeita . Sitäpaitsi on kivilajissa hiukan<br />
apatiittia ja muuttumistuloksia . Plagioklaasi on ensiksi kiteytynyt<br />
mineraali ja muodostaa 0 .5-2 mm pituisia, ristiin rastiin järjestyneitä<br />
liistakkeita, joissa näkyy selvä albiitti- ja karlsbaderkaksoismuodostus<br />
(kuva 62) . Näiden välit täyttää pyrokseeni ja malmirakeet,<br />
jotka siis ovat kiteytyneet plagioklaasin jälkeen . Kvartsia<br />
on havaittu mikroskoopilla tarkastettaessa eräissä hijeissä viimeiseksi<br />
kiteytyneinä hienorakeisina läikkinä, joissa se on kasvanut granofyyrimaisesti<br />
yhteen kalimaasälvän ja plagioklaasin kanssa . Muuttumistuloksina<br />
tapaa magnetiittirakeisiin kiinnittyneinä hiukan zoisiittia,<br />
biotiittia, vaaleanvihreätä sarvivälkettä, epidoottia ja kloriittia<br />
.<br />
Pyrokseeni on mikroskooppisesti väritöntä tai heikosti ruskeahkoa<br />
siihen epätasaisesti jakautuneen pigmenttimäisen aineksen takia .<br />
Kahtaistaitteisuus on suuri, y-a = 0.025-0 .030, c :y = 42°-44° .<br />
Akselitaso on symmetriatasossa ja akselikulma vaihtelee, 2V = 10°-<br />
W. W . WILKMAN, Oxn diabasgängar i inellersta Finland . Bull . Comm .<br />
geol . de Finlande, N:o 71 . Helsinki 1924 .<br />
2 3 7
40°, optillinen luonne positiivinen . Tällaiset pyrokseenit kuuluvat<br />
isomor<strong>fi</strong>seen sarjaan, joka y täällä päättyy diopsiidiin ja edenbergiittiin,<br />
toisaalla kliinoenstatiittiin ja kliino ypersteeniin . Mineraalille<br />
ovat eri tutkijat antaneet eri nimiä kuten : pigeoniitti (A . N .<br />
Winc ell 1900, myö emmin P . Niggli, Tom Bart i), magnesiumdiopsiidi<br />
(H . Rosenbusc 1905), enstatiittiaugiitti (W . Wa l 1906),<br />
kliinoenstatiitti tai kliino ypersteeni (A . Lacroix 1906, joka on myöemmin<br />
kuitenkin alkanut käyttää Winc ellin nimitystä pigeoniitti)<br />
. Tekijä on käyttäen Wa lin pyroxeeninimitystä kutsunut<br />
kivilajia enstatiittiaugiittidiabaasiksi .<br />
Pisin diabaasijuoni kulkee NW-suuntaan Sonkajärven kirkonkylän<br />
kautta . Se on n . 16 km pitkä ja 20-200 m leveä, ja on keskeyty-<br />
Kuva . 62 . Tyypillistä enstatiittiaugiittidiabaasia Kalliomäeltä Viitaan kylästä<br />
Sonkajärveltä . Nikolit -~, 20 X luonn . kokoa .<br />
Harmaat ko dat plagioklaasikiteiden välillä ovat pääasiallisesti enstatiittiaugiittia<br />
.<br />
nyt vain parissa paikassa . Kallioperusta on kuitenkin va vasti<br />
maalajien peitossa, jonka takia diabaasia on näkyvissä vain muutamissa<br />
paikoissa .<br />
K a 11 i o m ä e s s ä juonen kaakkoispäässä Kalliojärven SEpuolella<br />
kivilaji on sangen tyypillistä, armaanmustaa, pienirakeista<br />
enstatiittiaugiittidiabaasia (kuva 62) . Tämän mineraalikokoumus<br />
1 Tom F . W . BARTH, Crystallization of pyroxenes from basalts . T e<br />
American Mineralogist, Vol . 16 . May 1931, N :o 5 .
määrättiin mittaamalla hijeessä okuläärimikrometriskaalalla mineraalirakeiden<br />
pinta-alat ja käyttämällä vahvaa suurennusta ; tulos on<br />
seuraava :<br />
Paino<br />
. .<br />
. . . . .<br />
Enstatiittiaugiittia 48 .69 °<br />
Plagioklaasia ja kvartsia<br />
42 .69 » ö<br />
Malmia 4 .76 »<br />
Sarvivälkettä 1 .53 »<br />
,oisiittia ja epidoottia<br />
1 .28 »<br />
Kloriittia (kliinoklooria) 0 .61 '><br />
Biotiittia . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0 .32 »<br />
Apatiittiä . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0 .12 »<br />
100.00<br />
Kvartsia on kivilajissa vain n . 4 .5 %. Pyrokseenin kokoumus on<br />
suunnilleen 2 FeCa(Si0 3 ) 2 . 3 MgCa(Si0 3 ) 2 • 2 FeSi0 3 - 3 MgSi0 3 .<br />
Kalliojärven luoteispuolella on diabaasia näkyvissä suon keskellä<br />
olevassa kalliossa . Kivilaji on samantyyppistä kuin Kalliomäessä<br />
. Diabaasijuonta jatkuu täältä NW päin muutaman järven<br />
ohi Leunanmäelle saakka, missä se keskeytyy . Kivilaji vaihtuu<br />
samalla sarvivälkediabaasiksi . Tämä sisältää enstatiittiaugiitin sijasta<br />
ruskeahkon vihreätä uraliittiutunutta augiittia ja vihreätä<br />
sarvivälkettä, joista jälkimmäinen on edellisen muuttumistulosta .<br />
Kivilajia on siis pidettävä saman magmatyypin seskvioksiidirikkaampana<br />
muunnoksena . Leunanmäessä kivilaji sisältää sitäpaitsi<br />
jonkun verran granaattia, ja sarvivälke on granaattirakeiden reunoilla<br />
kasvanut myrmekiittimäisesti yhteen vahvasti kahtaistaiteisen epidootin<br />
kanssa .<br />
Samaa juonta jatkuu edelleen S u u r m ä e s s ä Sonkajärven<br />
eteläpuolella, missä kivilaji on aivan samanlaatuista enstatiittiaugiittidiabaasia<br />
kuin Kalliomäessä . Molemmissa paikoissa lävistävät sitä<br />
N 10 °-60 ° E-suuntaiset halkeiluraot .<br />
Pienempiä samaan juoniryhmään kuuluvia dabaasijuonia on<br />
Sonkajärvellä vielä Varpasenjärven NE-puolella (2-3 m leveitä,<br />
N-S-suuntaisia), Vuorimäessä n . 2 km Varpasen E-puolella (kapeita<br />
rinnakkaisjuonia, joista yksi 20-25 m leveä, N 30° W-suuntainen),<br />
Rikkalammen S-puolella Rutakosta luonaaseen ja n . 2 km Vänninmäen<br />
SE-puolella . Kivilaji on yleensä hienorakeista, harmaanmustaa<br />
.<br />
Sukevan kylän SE-osassa on E-W-suuntaisessa K u m p um<br />
ä e s s ä tyypillistä enstatiittiaugiittidiabaasia . Kivilajia on kuitenkin<br />
näkyvissä vain pienissä kallioissa Kumpumäen talon luona .<br />
Juonta jatkuu vielä länteen päin Pykälämäessä, missä kivilaji on<br />
2 39
240<br />
hyvin emäksistä sarvivälkediabaasia . Kosketuskohdat gneissigraniittia<br />
ja seudun gabrokivilajeja vastaan ovat maalajikerrostumien<br />
peitossa .<br />
P ö y t ä m ä e s s ä, n . 3 km Vieremän kirkonkylästä pohjoiseen,<br />
lävistää seudun migmatiittigraniittia (suunta N 45° E) N-S-suuntainen,<br />
n . 50 m leveä juoni, joka on osaksi vihreänmustaa uraliittigabroa,<br />
osaksi tyypillistä harmaanmustaa enstatiittiaugiittidiabaasia .<br />
Mitään jyrkkiä rajoja ei näkynyt näiden välillä . Edellisessä on runsaasti<br />
rakoja, ja se on halennut suuriksi lohkareiksi, jotavastoin jälkimmäinen<br />
on ehyempää . Juonen kontaktit migmatiittigraniittia vastaan<br />
ovat sen sijaan hyvin jyrkät, ja migmatiitissa näkee rajalla<br />
rakojen täytteinä 0 .5-1 sm leveitä, tiiviitä suonia .<br />
J u o n i d i a b a a s i n i k ä . Juonet täyttävät ilmeisesti samaan<br />
järjestelmään kuuluvia poikittaisrakoja vanhemmassa kallioperustassa,<br />
jotka lienevät syntyneet WNW-ESE-suuntaisen puristuksen<br />
vaikutuksesta siihen . Itse juonikivilajeissa ei ole kuitenkaan havaittu<br />
mitään merkkiä j ähmettymisen jälkeen tapahtuneesta puristuksesta,<br />
eikä niitä lävistä mitkään alueen graniitit . Ne ovat siis postgraniittisia,<br />
ja luultavaa on sen vuoksi, että tällainen kallioperustan pirstaantuminen,<br />
johon juonet viittaavat, on tapahtunut karjalaisen poimutuksen<br />
jälkeen . Voi siis jokseenkin suurella varmuudella päättää,<br />
että juonidiabaasi on iältään nuorempaa kuin postkalevalainen<br />
graniitti ja ainakin jotuunilaista hiekkakiveä vanhempaa .<br />
Diabaaseja, jotka täyttävät kallioperustassa olevia halkeamia,<br />
on maassamme muuallakin, varsinkin sen eteläosassa . Ruotsissa<br />
niitä on sangen runsaasti maan kaakkoisosassa . Näitä rakomuodostumia<br />
on meillä tutkinut etenkin J . J. Sederholm ja Ruotsissa<br />
B . Asklund . Tutkimukset näkyvät osoittavan, että juonet kuuluvat<br />
eri-ikäisiin järjestelmiin ja että suurin osa niistä on muodostunut<br />
arkeisen ajan loppuvaiheilla .<br />
HYÖDYLLISIÄ MINERAALEJA JA KIVILAJEJA .<br />
KIISUMINERAALEJA .<br />
Rikkikiisua, magneettikiisua ja kuparik<br />
i i s u a ovat kenttägeologit ja malminetsijät löytäneet kalevalaisilla<br />
kvartsiitti- ja liuskealueilla Oulujärven itä- ja koillispuolella<br />
irtolohkareina ja kiinteässä kalliossa, kuitenkin niin vähässä määrin,<br />
etteivät löydöt ole toistaiseksi antaneet aihetta paljastustöihin tai<br />
louhintaan näillä alueilla . Pienempiä kiisulouhoksia löytyy tosin,
kuten Hahtolan ja Haapaselän louhokset Paltamon Melalahden<br />
kylässä, mutta näillä ei ole mitään käytännöllistä merkitystä .<br />
Tummat hiilenpitoiset liuskeet sisältävät paikotellen runsaasti<br />
rikkikiisua j a magneettikiisua . Tällainen vyöhyke on esim . Kolmisopenlammen<br />
SSE-puolella Sopenvaaran alapuolella Sotkamon Jormaskylässä<br />
(ks . lukua »fylliittejä ja kiilleliuskeita») . Rikkikiisua<br />
sisältäviä lohkareita on löydetty Kolmisopenlammen ympäriltä .<br />
Melalahden breksiavyöhykkeen eteläosasta Paltamosta löysi P .<br />
Eskola v . 1918 lukuisia fylliitti- ja kvartsiittilohkareita, joissa oli<br />
runsaasti kiisuja, jälkimmäisissä kuparikiisuakin . Vyöhykkeen jatkosta<br />
Kolmikannan niemeltä Melalahden itärannalta hän tapasi<br />
kasauman magneetti- ja kuparikiisua sisältäviä lohkareita . Näiden<br />
asemasta ja esiintymistavasta päättäen olivat lohkareet peräisin<br />
lahden pohjasta, mikä osoittautuikin melkein varmalta, sittenkun<br />
talviaikaan jäällä toimitetussa magneettisessä kartoituksessa (P .<br />
Trustedt 1919) oli havaittu heikkoa magneettista vetoa lahden keskellä<br />
ja luotauksilla todettu kallion olevan täällä 7-12 m syvyydessä .<br />
Tällaista vetoa on kuitenkin havaittu hyvin monessa paikassa Melalahden<br />
ja Kivesvaaran kvartsiittialueilla .<br />
Oikarilan talon luota, n . 3 km Melalahdesta W, löysi Eskola<br />
v . 1918 rapaumiskuoren ympäröimän malmilohkareen, joka todennäköisesti<br />
on peräisin jostakin melkoisen suuresta kiisumalmeja<br />
sisältävästä malmiesiintymästä täältä WNW päin mannerjään<br />
liikuntosuunnassa, joka on n . N 60° W . Lohkareen emäkalliota on<br />
sittemmin turhaan etsitty . Vahvanlaista magneettista vetoa on<br />
tekijä havainnut täältä lähinnä WNW päin n . neliökilometrin alalla<br />
Nahkamäen länsipuolella maantien kohdalla, mutta kallioperusta<br />
on täällä paksujen maakerrosten peitossa .<br />
Pari kuparikiisunpitoista ja useita rikkikiisunpitoisia lohkareita<br />
löysi Eskola vielä Variskylästä Mutouden talon läheltä Paltamosta .<br />
Kupari- ja magneettikiisua sisältävä karsilohkare löydettiin puron<br />
varrelta Paltamon Saarisenjärven kylän ENE-puolelta . Täältä pohjoiseen<br />
on Karjomäessä kiinteässä kalliossa paikotellen hiukan kiisunpitoista<br />
karsikiveä (H . Väyrynen) . Mitättömän pieniä rikkikiisu- ja<br />
kuparikiisumääriä on vielä havaittu metabasiitteja lävistävissä<br />
kvartsijuonissa, esim . maantien N-puolella olevan kallioryhmän<br />
luoteispäässä Melalahden kylän itäosassa, Koikerolahdelta NE .<br />
Reisjärven itäpuolella kartta-alueen lounaiskolkassa on M . Sakselan<br />
mukaan n . 150 m leveä lohkarevyöhyke, joka ulottuu Pentinmäeltä<br />
maantieltä Sitkiän ja Rannanmäen taloille saakka järven<br />
rannalle . Lohkareet ovat etupäässä ruosteista kiisunpitoista kvartsiittia,<br />
mutta joukossa on paljon liuskegneissiä sekä sädekiven- ja<br />
102-31<br />
24 1<br />
.31
24 2<br />
gra<strong>fi</strong>itinpitoista kvartsiittia olevia lohkareita . Löytö mainitaan<br />
tässä vain osoittaaksemme kiisuesiytymien niukkuutta botnialaisellakin<br />
alueella .<br />
MAGNETIITTIA .<br />
Magnetiittia on vähässä määrin Kivesvaaran S-päässä Luoteis-<br />
Paltamossa esiintyvässä poimuttuneessa ja breksioituneessa kvartsiitissa<br />
Haapalanmäen kohdalla, missä kulkee SSW-suuntaan leveä<br />
magneettinen vetovyöhyke . Vedot ovat kuitenkin sangen säännöttömästi<br />
jakautuneet ja vahvimmat niistä johtunevat pienistä magnetiittikasaumista<br />
kvartsiitissa .<br />
Noin 0 .5 km Poskimäen talon pohjoispuolella Puolangalla on<br />
köyhä magnetiittiesiytymä sädekiviliuskeessa . Liuskeessa on välikerroksina<br />
raidallista kvartsiittia, jossa hyvin ohuet magnetiittirikkaat<br />
kerrokset vuorottelevat 1-3 mm paksujen kvartsiittikerrosten<br />
kanssa .<br />
MOLYBDENIITTIÄ .<br />
Kapustasuonkalliossa, n . 4 km Somerjärveltä NW Etelä-Puolangalla,<br />
on kiilleliuskeen ja massamaisen metagabron rajalla<br />
muutamia metriä leveä sädekiviliuskevyöhyke ja tässä aivan gabron<br />
rajalla lyhyt, 2-5 sm levyinen suoni, joka kulkee rajan ja liuskeen<br />
liuskeisuuden suuntaan, ja joka sisältää molybdenihohde- ja karbonaattinystyröitä,<br />
plagioklaasia, sarvivälkettä, kloriittia j a hiukan<br />
rikkikiisua . Molybdeniitti esiintyy suonessa hyvin säännöttömästi,<br />
niin että toiset kohdat ovat aivan vapaita mineraalista, kun taas<br />
toiset sisältävät 0 .5-1 sm paksuja ja muutaman sm :n pituisia<br />
molybdeniittikyhmyjä . Suonen löysi G . Aminoff v . 1905, joka louhiessaan<br />
siitä näytteitä geologisen toimikunnan kokoelmia varten<br />
teki sen niin perusteellisesti, että tyhjensi koko löydöksen .<br />
JUONIKVARTSIA .<br />
Kvartsia tapaa alueella monessa kohdan leveinä juonina eri<br />
kivilajeissä, ja se on laadultaan usein niin puhdasta, että sitä voi<br />
käyttää teollisuudessa . Kvartsijuonista mainittadoon seuraavat :<br />
Poskimäen SW-rinteessa maantien varrella Kilpijärveltä luoteeseen<br />
Tisalmella ; n. 6 in leveä ja 20 in pitkä juoni apliittiinaisessa graniitissa .<br />
Isossa Pohjoisvuoressa Viitaanjärven NW-puolella (Kilpijärveltä N)<br />
lisalmella ; n . 40 ni leveä N 30 ° `V-sunntainen juoni, jossa on kapeita apiiittisuonia,<br />
uraliittigabrossa .<br />
Pari kni Niemisenjärven länsipuolella Pyöreän kylässä Vierefnällä<br />
muutamia metriä leveässä Piikalliossa, joka on kokonaan kvartsia .<br />
Kallioxnäessä n . 4 km Marttisenjärven S-puolella Vieremällä ; leveä, juoni<br />
hreksioitnneessa migmatiittigraniitissa .
243<br />
Noin 0 .5 kni J uuvan talon N\V-puololla Sotkamon Korlwlainnäen kylässä ;<br />
useita lähes 2 .5 m leveitä, N-S-suuntaisia juonia kvartsiitissa .<br />
Viitamäen \-r.inteessä Korholanmäen kylän SW-osassa Sotkamossa ;<br />
useita metriä leveitä juonia kiilleliuskeessa .<br />
Niemessä Likoiahden N-rannalla Kiehimän kylässä Paltamossa ; 15-20 m<br />
leveä kvartsikallio .<br />
Oikarilan talon ja Pienen Matalajärven W-puolella Melalaliden kylän<br />
länsiosissa Paltamossa ; leveitä juonia dolomiitissa .<br />
MUSKOVIITTIA .<br />
Muskoviittia eli väritöntä kiillettä käytetään nykyään sangen<br />
paljon eristysaineena sähkötekniikassa . Tätä mineraalia tapaa jon-<br />
kun verran (n . 5 %) Oulujärven postkalevalaisen graniittialueen<br />
muskoviittipegmatiiteissä (vertaa s . 229), jotka esiytyvät juonina<br />
tämän alueen reunaosissa rajoilla kvartsiitteja, liuskeita ja graniitti-<br />
gneissiä vastaan . Sellaisia juonia on esiin . Tupurikallioissa Kouta-<br />
lahden SE-puolella Kajaanista länteen, Virpilän luona Kivesjärven<br />
itärannalla ja Karankalahden länsi- ja lounaispuolella, Kajaanista<br />
etelään . Noin 30 m leveä muskoviittipegmatiitti-juoni on Haajas-<br />
tenjärven kaakkoispäässä Uuraan kylässä Sonkajärvellä . Tihilän-<br />
kankaalla Näläntöjärven pohjoispuolella Kiuruvedellä on näitä juonia<br />
suonigneississä, ja Luupuveden kylän pohjoisosassa ja Lapinsalossa<br />
on useita leveitä juonia kiilleliuskeissa .<br />
DOLOMIITTIA .<br />
Paltainon dolomiittisia kalkkikiviä ovat seutulaiset kauan louhineet<br />
ja polttaneet löytöpaikoilla alkuperäisissä dolomiittikivistä<br />
rakennetuissa maauuneissa . Poltettua ja sammutettua dolomiittikalkkia<br />
on käytetty muurilaastin valmistukseen ja maanviljelyskalkkina<br />
. Edellä ovat alueen dolomiittipaikat jo sangen laajasti<br />
selostetut, ja viittaamme tässä sen vuoksi vain niitä käsittelevään<br />
lukuun (s . 181) ja aikaisemmin julkaistuun teokseen (P . Eskola,<br />
V. Hackman, A . Laitakari ja W . W . Wilkman, Suomen kalkkikivi .<br />
Geol . toimiston geoteknillisiä tiedonantoja N :o 21, s . 170-185 . Helsinki<br />
1919) . Suurimmat louhokset ovat Heponiemellä Koikerojärven<br />
lounaisrannalla ja Reetinniemellä Oulujärven rannalla Paltamon<br />
Kiehimän kylässä . Vahvoja, tosin suureksi osaksi maalajien peittämiä<br />
doloiniittikerroksia on Pienen Matalajärven länsipuolella ja Isoahon<br />
koillispuolella Melalahden kylän luoteisosassa Paltamossa .<br />
Luoteis-Ristijärvellä j a Etelä-Puolangalla esiytyvät dolomiitit<br />
sisältävät runsaasti silikaattivälikerroksia ja ovat niin kaukana sydänmailla,<br />
ettei niiden käytäntö voi lähimmässä tulevaisuudessa tulla<br />
kysymykseen .
244<br />
VUOLUKIVEÄ JA TALKKILIUSKETTA .<br />
Vuolukiveä eli talkki-magnesiittikiveä on<br />
Mieslahden ympäristössä Paltamossa serpentiinien, kloriitti- ja sädekiviliuskeiden<br />
yhteydessä (vertaa s . 211) . Säynäniemellä Mieslahden<br />
etelärannalla, n . 2 km Antinmäeltä luoteeseen, on sitä n . 15 m leveänä<br />
kerroksena kloriittiliuskeessa . Kallioniemellä, edellisestä paikasta<br />
luoteeseen, on talkki- ja magnesiittirikasta serpentiiniä tavattu 20 m<br />
leveänä kerroksena sädekivi- ja asbestijuovia sisältävässä kloriittiliuskeessa<br />
. Pehmeitä talkinpitoisia kohtia tapaa serpentiinikallioissa<br />
maantien varrella Mieslahden ja Jormuanlahden keskivaiheilla,<br />
Honkaniemen SW-rannalla ja Rajakalliossa Mieslahden itärannalla<br />
sekä Pitkänlahden päässä n . 250 m rannasta olevassa serpentiinikalliossa,<br />
missä on n . 20 m leveä talkki- ja magnesiittirikas kerros .<br />
Samanlaatuisia talkkirikkaita kohtia on serpentiinissä Mieslahden<br />
pohjoispuolella n . 1 km maantieltä pohjoiseen ja pienissä kallioissa<br />
Korsun talon ENE-puolella Kiehimänjoen varrella .<br />
Sangen tiivistä, steatiittimaista talkkia ja karbonaattia sisältävää<br />
vuolukiveä on kapeassa vyöhykkeessä, joka ulottuu K o i v u k o rv<br />
e n niityltä Nuasjärven eteläpuolella Sotkamossa NNW-suuntaan<br />
Lahnaslammelle ja täältä vielä hiukan lammen NNW-puolelle (s . 214) .<br />
Kerroksen leveys vaihtelee 12-30 m, ja kivilajia on näkyvissä pienissä<br />
pinnaltaan ruosteisissa ja rapautuneissa kallioissa . Sitä lävistävät<br />
verkkomaisesti hienot kiisusuonet .<br />
T a 1 k k i 1 i u s k e t t a on tavattu parissa paikassa Iisalmen<br />
graniittigneissialueella, nimittäin pienissä kallioissa n . 2 km Vieremäjärven<br />
NE-puolella ja Pyö_eäjärven länsipuolella, hiukan Kuarakkalan<br />
maantieltä länteen Vieremällä (s . 222) . Kivilaji on sangen puhdasta<br />
talkkiliusketta, mutta sitä on vähän, ja se vaihtelee karbonaatti-<br />
ja sädekivirikkaitten kohtien kanssa .<br />
KO VASINKIVEÄ .<br />
Lehmirinteen ruununtorpan pohjoispuolella Paljakalla Puolangalla<br />
on harmaata-punertavaa kvartsiittiliusketta, josta seudun<br />
asukkaat valmistavat kovasimia ja tahkokiviä . Kvartsiitti on hyvin<br />
hienorakeista ja sisältää lukuisia pieniä muskoviittisuomuja . Se on<br />
selvään kerroksellista ja samalla poikittaisliuskeista . Hyvin luultavaa<br />
on, että kvartsiittialueilla on muuallakin tällaisia liuskeita, vaikkei<br />
niihin ole kiinnitetty huomiota .<br />
UUNIKIVEÄ .<br />
Kansa käyttää monessa seudussa tiilien asemasta hyväkseen<br />
eräitä verrattain pehmeitä kivilajeja uunien muuraukseen ja sisus-
24 5<br />
tamiseen . Tähän kelpaavat kaikenlaiset liuskeet, kuten kvartsiittija<br />
kiilleliuskeet, sarvivälkeliuskeet, kloriitti- ja talkkiliuskeet, ja<br />
sitäpaitsi serpentiinit ja vuolukivet, vieläpä jotkut sangen karkearakeiset<br />
eruptiivikivilajitkin, kuten hornblendiitit, peridotiitit (s . 89)<br />
ja rapautuneet pyrokseenigraniitit (esim . Kiuruvedellä, s . 141) . Niitä<br />
pidetään sangen tulenkestävinä ja louhitaan kotitarpeiksi louhoksista,<br />
joita on lukuisilla paikoilla etenkin alueen koillisosissa . Sellaisia<br />
uunikivilouhoksia on esim . seuraavilla paikoilla :<br />
Toppilan luona Häikiönvaaran itäpäässä Jormuanlahden SW-puolella<br />
Paltamossa; harmaata muskoviittirikasta kvartsiittiliusketta, jossa näkyy<br />
poikittaisliuskeisuutta .<br />
Maantien eteläpuolella Pienen Honkamäen S-rinteessä Paltamon Kiehiman<br />
kylässä; hienorakeista kerroksellista kvartsiittiliusketta .<br />
Rinteen talon SW-puolella 1\lustolanmäellä Kiehimän kylässä ; harmaata<br />
kvartsiittiliusketta.<br />
Pykälätörinässä, n . 1 .5 km haapalasta länteen, Kivesjärven kylän kivipaistassa<br />
Paltamossa; kiillerikasta kvartsiittiliusketta,<br />
levyiksi.<br />
joka haikeaa olmiksi<br />
Hyttikankaan W-rinteessä Mieslahden<br />
liusketta, joka halkeaa ohuiksi levyiksi .<br />
itäpuolella Paltamossa ; kiille-<br />
Karsikkovaaran länsirinteessä Lehtovaaran kylän SE-osassa Etelä-<br />
Paltamossa; ohutkerroksellista kiilleliusketta .<br />
Kantolan kaakkoispuolella Kivesvaaran NE-rinteessä<br />
riittiliusketta .<br />
Paltamossa ; klo-<br />
Valkiaisenlanunen '8,-puolella Kivesvaaran itäpuolella ; sädekiviliusketta .<br />
RAKENNUSKIV E ~ .<br />
Tavallista rakennuskiveä, jota asukkaat käyttävät esiin . kivijalkojen,<br />
navettojen ja siltojen rakentamiseen, on saatavissa runsain<br />
määrin postbotnialaisilla ja postkalevalaisilla graniittialueilla . Kalliot<br />
ovat yleensä rakoilleet pengermäisesti vaakasuoria ja pystyjä rakoja<br />
myöten, ja niissä on sopivia rintoja, joista voi irroittaa suuriakin<br />
lohkareita (s . 139) . Rakennuskiviksi kelpaavat mieluummin tasa- ja<br />
pienirakeiset graniitit, granodioriitit ja dioriitit, jotka saattaavat<br />
olla jonkun verran rinnakkaisrakenteisiakin . Hyvältä rakennuskiveltä<br />
vaaditaan kuitenkin, että se on tasalaatuista, lohkeaa helposti<br />
ja on vapaa sulkeumista ja suonista, ja että väri on miellyttävää .<br />
Sellaisiakin kivilajeja lienee alueella saatavissa, vaikka niukasti .<br />
Varmaa on kuitenkin, että useimmat alueen pienirakeiset graniitit<br />
vallan hyvin kelpaavat esim . katukiviksi . Rakennuskiven arvo<br />
riippuu paljon kallioiden asemasta kulkuneuvoihin nähden, työpalkoista<br />
ja etenkin siitä, onko kivellä halukkaita ostajia .<br />
Kiuruvedellä on sangen hyvää rakennuskiveä Toivaismäessä,<br />
Pienessämäessä ja Valkeismäessä n . 4 km kirkonkylästä pohjoiseen
246<br />
(s . 144) . Kivilaji on hienorakeista harmaata graniittia; kalliot ovat<br />
sangen ehyitä ja rakoilu on pengermäinen . Toivaismäessä on louhos,<br />
mistä on kiilaamalla saatu n . 0 .5 m paksuja ja 1 .5-2 m pitkiä lohkareita<br />
.<br />
Vaakskangas, n . 0 .5 km leveä ja 1 .5 km pitkä kallioharjanne<br />
Vaaksjärven itäpuolella Kiuruvedellä, on vaaleanharmaata pienirakeista<br />
graniittia, jota on käytetty rakennuskivenä . Noin 0 .4 m<br />
paksuja ja 2-3 m pitkiä lohkareita on täällä saatu harjanteen pohjoispäässä<br />
olevasta louhoksesta .<br />
Pyhäjärvellä on kirkonkylän NNW-puolella esiytyvä puhtaanharmaa<br />
tai heikosti punertava pienirakeinen mikrokliinigraniitti jokseenkin<br />
hyvää rakennuskiveä. Noin 5 km kirkonkylästä NNW on<br />
Keltunkallion pohjoisrinteellä rautatien eteläpuolella rautatien suuri<br />
kivilouhos, mistä on saatu 0 .5--0 .s paksuja ja yli 2 .5 pitkiä ehyitä<br />
lohkareita . Kuusenmäen kylän pohjoisosassa, Pyhäjärveltä koilliseen,<br />
on samanlaatuisessa, mutta keskirakeisessa rinnakkaisessa<br />
graniitissa useita louhoksia (Kivimaalla, Hepokankaalla) . Rakoihi<br />
on pengermäinen, ja sangen suuria (0 .s-1 m paksuja ja 2 .5-3 m<br />
pitkiä) lohkareita on täältä saatu, mutta kivilaji ei ole niin puhdasta,<br />
vaan siinä on siellä täällä tummia juovia ja apliittisuonia .<br />
Oulaisten y . m . pitäjissä käytetään sangen paljon seudun porfyyrigraniittia<br />
tavallisena rakennuskivenä (s . 139) ; rakoilu on pengermäinen<br />
ja kivilaji halkeaa helposti kiilaamalla . Noin 0 .4 m paksuja<br />
ja lähes 5 m pituisia lohkareita saadaan kallioista .<br />
lisalmella on sangen hyvää rakennuskiveä laajassa Paloisvuoressa,<br />
n . 3 km kaupungin itäpuolella, joka on pieni - keskirakeista<br />
harmaata biotiittigraniittia . Tämä lohkeaa helposti kalliopinnan<br />
suuntaisia rakoja myöten, ja lähes 1 m paksuja ja 4-5 m pitkiä<br />
lohkareita on täällä saatu vuoren pohjoisrinteellä olevista louhoksista<br />
(s . 226) . Kivilaji ei ole kuitenkaan aivan puhdasta, vaan siinä on<br />
paikoin pieniä tummia täpliä ja sulkeumia . Vuori on osaksi kaupungin,<br />
osaksi pappilan maalla . Samanlaatuista kivilajia on Pajusenmäessä,<br />
n . 2 .5 km Kauppilanmäeltä NNE, ja Pajusenkalliossa rautatien<br />
varrella n . 2 km Kauppilanmäeltä etelään lisalmella .<br />
KAOLIINIMAISIA MUODOSTUMIA .<br />
Kaoliinimaisia muodostumia on tavattu viime vuosina Puolangan<br />
pitäjän eteläosassa kartta-alueen koilliskolkassa . Ne esiytyvät serisiittirikkaiden<br />
kvartsiittien yhteydessä alueella, joka on Louhenjoen,<br />
Latvajoen ja Löytöjoen välillä . Suurehko varsinaisiin kaoliineihin<br />
kuuluva esiytymä on Pihlajan luona Salmijärviltä NNE päin karttaalueen<br />
pohjoisrajan ulkopuolella . Muodostumia ovat tutkineet
2 4 7<br />
Benj . Frosterus 1, H . Väyrynen 2 ja H . Hansen, joista molemmat<br />
ensiksi mainitut ovat myös käsitelleet kysymystä niiden alkuperästä .<br />
Niitä on alueella seuraavilla paikoilla :<br />
Holstinvaaran pohjoisrinteen alapuolella on n . 1 km pitkässä<br />
ja 0 .1 km leveässä kerroksessa pehmeätä (kaoliinimaista) serisiittiliusketta,<br />
joka on vahvasti maakerrosten peitossa (H . Hansen) .<br />
Suunta on WSW-ENE, kaade SSE kohti . Kerroksen S-puolella on<br />
serisiittirikasta kvartsiittiliusketta, jonka suunta ja kaade on sama<br />
kuin kaoliinimaisen kerroksen . Noin 5 km etelämpänä on Kerkän<br />
torpan W-puolella kaivettaessa paljastunut valkoisenharmaata kaoliinimaista<br />
tuotetta kapeassa vyöhykkeessä, joka kulkee todennäköisesti<br />
N-S-suuntaan ja kallistuu n . 50° E (B . Frosterus) . Kallioperusta<br />
on täällä kaikkialla maakerrosten peitossa . Pienempiä<br />
esiytymiä on vielä Soikan torpan kaivon pohjalla, Latvajoen varrella<br />
(punertavaa, moreeninsekaista) ja Pahkavaaralla, n . 5 km Salmijärviltä<br />
SSE .<br />
Kokoumukseltaan nämä muodostumat eroavat hyvin paljon<br />
puhtaasta kaoliinista, ja näyttää sen vuoksi epävarmalta onko niillä<br />
mitään käytännöllistä merkitystä .<br />
1 B . FROSTERUS, T ber Kaolin iii kristallinen Felsgrunde Finnlands .<br />
Fennia 50, N :o 39 . Helsinki 1928 .<br />
r H . VÄYRYNEN, Lber den Chemismus der <strong>fi</strong>nnischen KaolinYorkommnen<br />
v erglichen mit Verw itterungssedimenten . Bull . Commn . Ool . Finlande<br />
N :o 87, 9 . C . H . Soc . gC,ol . Finlande N :o 2 . Helsinki 1929 .
Luvut 1-37 tarkoittavat kaavassa 2 : 200 .000 julkaistuja lehtiä erikoiskartasta,<br />
joka käsittää Etelä-Suoneen .<br />
Kartan kehykseen merkitty lehti jako tarkoittaa karttalehtiä, jotka kuuluvat<br />
kaavassa 1 : 400 .000 tehtyyn <strong>yleiskartta</strong>an ja joita tarkoittavat myöskin ruutuihin<br />
merkityt nimet . Viiva karttalehden nimen ylä- ja alapuolella merkitsee, että<br />
lehteä ei ole julkaistu. Alapuolisen viivan puuttuminen (kuten ROVANIEMIlehdessä)<br />
ilmaisee kivilajikartan tai siihen kuuluvan selityksen ilmestyneen,<br />
yläpuolisen viivan puuttuminen (kuten SAVONLINNA-lehdessä) maalajikartan<br />
tai selityksen ilmestyneen .