Yliopistojen opiskelijavalintojen kartoitus
Yliopistojen opiskelijavalintojen kartoitus
Yliopistojen opiskelijavalintojen kartoitus
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
YLIOPISTOJEN<br />
OPISKELIJAVALINTOJEN<br />
KARTOITUS<br />
IDA MIELITYINEN, SIRPA MOITUS (TOIM.)<br />
KORKEAKOULUJEN ARVIOINTINEUVOSTO<br />
OPISKELIJAJÄRJESSTÖJEN TUTKIMUSSÄÄTIÄ OTUS RS<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 1
2 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
SISÄLLYS<br />
1. KARTOITUKSEN TAUSTA JA TARKOITUS 5<br />
2. OPISKELIJAVALINTAKESKUSTELUN HISTORIASTA 7<br />
2.1. Opiskelijavalinta koulutuspolitiikan näkökulmasta 1980-luvulla 7<br />
2.2. Ylioppilastulvasta sumaan 8<br />
2.3. Opiskelemaan valikoituminen ja opiskelupaikan valitseminen 10<br />
2.4. 1990-luvun koulutuspolitiikan trendejä 14<br />
3. OPISKELIJAVALINTOIHIN LIITTYVIÄ KÄSITTEITÄ 17<br />
4. SUOMALAISTEN YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINNAT<br />
KOULUTUSALOITTAIN VUONNA 2001 19<br />
4.1. Farmasian koulutusala 22<br />
4.2. Humanistinen koulutusala 23<br />
4.2.1. Historiatieteet 24<br />
4.2.2. Kielet ja kielitieteet 26<br />
4.2.3. Muut humanistiset tieteet 28<br />
4.3. Kasvatustieteellinen koulutusala 29<br />
4.3.1. Kasvatustiede ja aikuiskasvatustiede 30<br />
4.3.2. Luokanopettajien koulutus 31<br />
4.3.3. Lastentarhanopettajakoulutus 34<br />
4.3.4. Kotitalous- ja käsityönopettajakoulutus 35<br />
4.3.5. Erityispedagogiikan ja erityisopettajan koulutus 36<br />
4.4. Kauppatieteellinen koulutusala 38<br />
4.5. Liikuntatieteellinen koulutusala 40<br />
4.6. Luonnontieteellinen koulutusala 41<br />
4.6.1. Matematiikka, fysiikka ja kemia 42<br />
4.6.2. Bio- ja ympäristötieteet 44<br />
4.6.3. Maantiede ja geotieteet 44<br />
4.6.4. Tietojenkäsittelytieteet 45<br />
4.7. Lääketieteelliset koulutusalat 46<br />
4.8. Maatalous-metsätieteellinen koulutusala 47<br />
4.9. Oikeustieteellinen koulutusala 49<br />
4.10. Psykologia 49<br />
4.11. Taidealat 51<br />
4.11.1. Kuvataide 51<br />
4.11.2. Musiikki 52<br />
4.11.3. Taideteollinen koulutusala<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 3<br />
53
4.11.4. Teatteri- ja tanssiala 54<br />
4.12. Teknillistieteellinen koulutusala 55<br />
4.13. Teologinen koulutusala 56<br />
4.14. Terveystieteiden koulutusala 57<br />
4.15. Viestintätieteet 59<br />
4.16. Yhteiskuntatieteellinen koulutusala 60<br />
5. YHTEENVETO YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINNOISTA<br />
VUONNA 2001 63<br />
5.1. Valintojen tavoitteet eri näkökulmista 63<br />
5.1.1. Koulutusjärjestelmä 63<br />
5.1.2. Yliopistot 65<br />
5.1.3. Hakija 66<br />
5.2. Valintojen organisointi 68<br />
5.2.1. Päävalinnat 68<br />
5.2.2. Erillisvalinnat 69<br />
5.2.3. Valintayhteistyö 71<br />
5.2.4. Yhden paikan säännös ja hakija- ja opinto-oikeusjärjestelmä 74<br />
5.3. Valintaperusteet 76<br />
5.3.1. Ylioppilastutkintotodistus, lukion päättötodistus ja muut alkupisteet 78<br />
5.3.2. Valintakokeet 81<br />
5.4. Hakijat ja hyväksytyt 84<br />
5.4.1. Hakijatilanteen koulutusalakohtaista vertailua 85<br />
5.4.2. Uudet ylioppilaat 89<br />
5.4.3. Erillisvalinnoissa hyväksytyt 93<br />
5.4.4. Peräkkäisen haun problematiikka 95<br />
5.4.5. Useamman tutkinnon suorittajat yliopistossa 97<br />
5.5. Opintojen keskeyttäminen ja/tai alan vaihtaminen 100<br />
5.6. Opintojen keskimääräinen suoritusaika ja valmistumisikä koulutusaloittain 102<br />
6. VAIHTOEHTOISIA OPISKELIJAVALINTAMENETTELYITÄ 105<br />
6.1. Ammattikorkeakoulujen opiskelijavalintajärjestelmä 105<br />
6.2. Kansainvälisiä opiskelijavalintamenettelyitä 107<br />
6.2.1. Valintamenettelyjen luokittelu 107<br />
6.2.2. Valintojen organisointi 109<br />
6.2.3. Korkeakoulukelpoisuus ja valintaperusteet 110<br />
6.2.4. Ajankohtaista keskustelua valinnoista 112<br />
7. JOHTOPÄÄTÖKSIÄ 115<br />
LÄHDELUETTELO 117<br />
4 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
1. KARTOITUKSEN TAUSTA JA TARKOITUS<br />
Tämä yliopistojen opiskelijavalintajärjestelmien <strong>kartoitus</strong> on tehty opetusministeriön<br />
toimeksiannosta. Opetusministeriö myönsi Opiskelijajärjestöjen<br />
tutkimussäätiö Otus rs:lle 26.2.2001 määrärahan kartoitukseen, jonka<br />
tavoitteena oli tuottaa tausta-aineistoa Korkeakoulujen arviointineuvoston<br />
yliopistojen <strong>opiskelijavalintojen</strong> arviointiprojektin suunnittelua ja toteutusta<br />
varten. Opetusministeriö, Korkeakoulujen arviointineuvosto ja<br />
Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs. sopivat, että <strong>kartoitus</strong> koostuu<br />
neljästä osasta:<br />
1. Kartoitetaan jo tehdyt suomalaiset tutkimukset ja selvitykset korkeakoulujen<br />
opiskelijavalinnoista ja niiden toimivuudesta. Kartoituksen<br />
kohteena ovat tutkijoiden yms. näkemykset valintojen toimivuudesta,<br />
mahdollisista ongelmista ja vahvuuksista.<br />
2. Kartoitetaan, minkälaisia eri tyyppisiä valintamenettelyitä suomalaisissa<br />
yliopistoissa on käytössä vuonna 2001.<br />
3. Tarkastellaan valintojen toimivuutta olemassaolevia tilastotietoja (OPH,<br />
OPM, Tilastokeskus) ja tilastojulkaisuja hyväksikäyttäen.<br />
4. Kartoitetaan, minkälaisia valintamenettelyitä on käytössä muissa Euroopan<br />
maissa. Samalla kartoitetaan, minkälaisena nämä valintamenettelyt<br />
nähdään em. maissa.<br />
Kartoituksessa päätettiin keskittyä yliopistojen valintamenettelyihin, koska<br />
Korkeakoulujen arviointineuvoston arviointiprojektikin kohdistuu yliopistosektorin<br />
opiskelijavalintoihin. Ammattikorkeakoulujen opiskelijavalintajärjestelmää<br />
esitellään luvussa 6, mutta varsinaista vertailua yliopistosektorin<br />
valintamenettelyiden kanssa ei tehdä.<br />
Valintajärjestelmiä koskeva aineistonkeruu toteutettiin kesän-syksyn<br />
2001 aikana. Yhteenvetoluku ja johtopäätökset kirjoitettiin tammikuussa ja<br />
ulkomaisia valintajärjestelmiä koskeva osuus toukokuussa 2002. Kartoitusta<br />
tehtäessä pyrittiin säilyttämään läheinen kytkentä käynnissä olevaan yliopistojen<br />
<strong>opiskelijavalintojen</strong> arviointiprojektin suunnitteluun. Tämä toteutettiin<br />
siten, että Otus rs:n edustaja osallistui arviointiprojektin johtoryhmän<br />
kokouksiin ja sai siltä ohjeistusta kartoituksen laadintaan.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 5
Työn toteutusta ja jatkuvuutta haittasivat lukuisat henkilövaihdokset<br />
Otus rs:ssa, jolloin vastuu työn toteutuksesta siirtyi aina uudelle henkilölle.<br />
Vastuu kartoituksen eri osista on jakautunut seuraavasti:<br />
Luku 2: Opiskelijavalintakeskustelun historiasta<br />
Tutkija Minna Heikka, Otus rs.<br />
Luku 3: Opiskelijavalintoihin liittyviä käsitteitä<br />
Tutkija Minna Heikka ja tutkija Markus Kinkku, Otus rs.<br />
Luku 4: Suomalaisten yliopistojen opiskelijavalinnat vuonna 2001<br />
Tutkija Markus Kinkku, Otus rs.<br />
Luku 5: Yhteenveto yliopistojen opiskelijavalinnoista vuonna 2001<br />
Tutkija Ida Mielityinen, Otus rs. ja projektisuunnittelija<br />
Sirpa Moitus, KKA (tekstit) sekä toiminnanjohtaja<br />
Jouni Lounasmaa, Otus rs. (taulukot)<br />
Luku 6: Vaihtoehtoisia opiskelijavalintamenettelyitä<br />
Projektisuunnittelija Sirpa Moitus<br />
Luku 7: Johtopäätöksiä<br />
Tutkija Ida Mielityinen ja projektisuunnittelija Sirpa Moitus<br />
6 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
2. OPISKELIJAVALINTAKESKUSTELUN<br />
HISTORIASTA<br />
2.1. OPISKELIJAVALINTA KOULUTUSPOLITIIKAN<br />
NÄKÖKULMASTA 1980-LUVULLA<br />
Lukuisat toimikunnat ovat parin viime vuosikymmenen pohtineet korkeakoulujen<br />
opiskelijavalintajärjestelmien kehittämistä. Ne ovat keskittyneet<br />
johonkin yksittäiseen kysymykseen (esimerkiksi valinnoista tiedottaminen,<br />
ylioppilassuma, opistoasteen tutkintojen tuottama korkeakoulukelpoisuus<br />
korkeakouluopintoihin sijoittumisen väylänä) tai sitten niissä on keskitytty<br />
yleisemmällä tasolla tunnistamaan valintajärjestelmien ongelmia ja kehittämistarpeita<br />
muuttuneessa (koulutus)poliittisessa tilanteessa. Selvitysten<br />
runsaus kertoo siitä, etteivät korkeakoulujen opiskelijavalinnat ole toimineet<br />
tarkoituksenmukaisesti koulutusjärjestelmän näkökulmasta.<br />
Korkeakoulujen opiskelijavalintatoimikunnan mietinnöstä (KM 1986:8)<br />
on luettavissa 16 vuoden takainen koulutuspoliittinen näkemys valintajärjestelmistä<br />
ja niiden toimivuudesta. Toimikunnan mukaan suurimmat<br />
muutokset 1960-luvulta 1980-luvun puoliväliin tultaessa olivat valintakokeiden<br />
yleistyminen, korkeakoulujen välisen yhteistyön lisääntyminen, kiintiöiden<br />
yleistyminen sekä opiskelijoiksi aikovien oikeusturvan paraneminen (emt.,<br />
58). Samassa mietinnössä kuitenkin luonnehdittiin Suomen korkeakoulujen<br />
opiskelijavalintajärjestelmää monimutkaiseksi ja organisatorisesti hajanaiseksi.<br />
Valintaorganisaatiot olivat kirjavia vaihdellen yhteishausta<br />
koulutusohjelmakohtaisesti eriytyneeseen valintaan. Vaikka valtakunnallinen<br />
yhteistyö olikin lisääntynyt, sen laajuus vaihteli suuresti koulutusaloittain<br />
(emt., 51-52).<br />
Työryhmä jakoi korkeakoulutukseen valikoitumisen kolmeen osaan:<br />
valikoitumiseen ennen pyrkimistä korkeakouluihin, pyrkimisvaiheen karsintaan<br />
sekä sisäänpääsyn jälkeiseen karsintaan. Monissa Euroopan maissa<br />
suuri osa ikäluokasta ei saanut korkeakoulukelpoisuutta, jolloin korkeakouluihin<br />
pyrittäessä ei enää tarvittu huomattavia karsintatoimenpiteitä. Sisäänpääsyvaiheessa<br />
käytettiin monenlaisia karsintakeinoja, joiden enemmistö<br />
sijoittui ”vapaan” ja ”rajoitetun” sisäänpääsyn väliin. OECD-maista korkeakoulutuksen<br />
pyrkimisvaiheen rajoitusten vuoksi äärimmäisinä esimerkkeinä<br />
1980-luvulla pidettiin Kreikkaa, Turkkia ja Suomea, joissa koulutuksen<br />
kysyntä on jatkuvasti ylittänyt paikkojen tarjonnan. (KM 1986: 8, 20-21.)<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 7
Vuoden 1986 mietinnössä (emt.) määritettiin kaksi valintajärjestelmien<br />
keskeistä ongelmaa: korkeakoulujen aloituspaikkoja on vähän suhteessa<br />
lukiokoulutuksen laajuuteen ja korkeakouluihin valitaan vähemmän ihmisiä<br />
kuin niihin pyrkii. Lääkkeeksi tarjottiin lukiokoulutuksen vetovoimaisuuden<br />
vähentämistä, muun koulutuksen houkuttelevuuden lisäämistä ja korkeakoulujen<br />
opiskelupaikkojen lisäämistä. Päällekkäishaku tuotti ongelmia uudistetulla<br />
keskiasteella: suuri määrä ylioppilaita haki “varalta“ keskiasteelle,<br />
mutta perui opiskelupaikkansa jo ennen aloittamista tai keskeytti opintonsa.<br />
Toisaalta keskiasteen tutkinnot eivät toimineet suunnitellulla tavalla korkeakouluopintoihin<br />
johtavana väylänä. Todettiin korkeakoulujen valintajärjestelmän<br />
kyvyttömyys sijoittaa pyrkijöitä soveltuvuuden ja motivaation mukaisesti,<br />
mistä aiheutui opiskelijoiden “vaellus“ koulutusyksiköstä ja -alalta toiselle<br />
sekä aloituspaikkojen meneminen yhä useammin jo koulutuksessa<br />
oleville. (emt., 32-34.) Toisin sanoen, opiskelijavalinta ei päättynyt sisäänpääsyyn,<br />
vaan jatkui vuosia. Tuona aikana sopiva paikka löytyi – tai sitten<br />
ei.<br />
2.2. YLIOPPILASTULVASTA SUMAAN<br />
Korkeakoulutus on Suomessa määrällisesti laajentunut koko itsenäisyyden<br />
ajan. Jo 1930-luvulla puhuttiin ylioppilastulvasta, mikä koettiin negatiivisena<br />
ilmiönä. 1960-luvulta lähtien tulva-termi kuvasti koulutuksen kysynnän lisääntymistä,<br />
mikä oli yhteiskunnan kehityksen kannalta toivottu ilmiö. (Lempinen<br />
2001a.) 1980-luvun jälkipuolella ilmiö määritettiin ylioppilassumaksi, mikä<br />
kuvasti koulutuksen kysynnän ja tarjonnan vastaamattomuutta (OPM<br />
1986:18, 1988:11). Opiskelijavalinta oli vain yksi osa yliopistokoulutuksessa<br />
1980-luvulla havaittua kriisiä. Opintojen pitkittyminen ja keskeyttäminen<br />
nousivat samaan aikaan merkittäväksi korkeakoulupoliittiseksi ongelmaksi.<br />
Samaan aikaan, kun sisäänpääsy yliopistoihin nähtiin opetusministeriössä<br />
ongelmaksi, heräsi huoli siitä, että sisään päässeet eivät valmistuneet ja<br />
siirtyneet yliopiston ulkopuolelle työelämään. (Lempinen 2001b.)<br />
Osastopäällikkö Markku Linnan ja osastopäällikkö Leevi Melametsän<br />
muodostama Ylioppilaiden jatkokoulutustyöryhmä (OPM 1986:18) selvitti<br />
syitä sille, että koulutuspaikkojen kysyntä ylitti reilusti jatkokoulutuspaikkojen<br />
tarjonnan, vaikka ylioppilaspohjaisten jatkokoulutuspaikkojen määrää oli lisätty<br />
reilusti 1980-luvulla. Vuonna 1984 oli tarjolla 1,25 paikkaa ylioppilasta<br />
kohti. Ongelman dynamiikan nähtiin toimivan seuraavasti: valtaosa uusista<br />
8 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
ylioppilaista tähtäsi korkeakouluopintoihin, mutta vain joka seitsemäs pääsi<br />
niissä aloittamaan valmistumisvuotenaan. Tämä oli omiaan lisäämään moninkertaista<br />
koulutusta, kun korkeakouluihin pääsemättömät ylioppilaat<br />
kansoittivat keskiasteen (myös peruskoulupohjaiset opintolinjat) ja jatkoivat<br />
pyrkimistään opistoasteelle tai korkeakouluihin. Lisäksi niin sanottua nuorisoastetta<br />
kuormittivat aikuisopiskelijat. Halu kouluttautumiseen osoittautui<br />
tarkastelussa alasidonnaiseksi: terveydenhuoltoalalle sekä kaupan ja hallinnon<br />
koulutusalalle halukkaita oli paljon enemmän kuin aloituspaikkoja, ja karsiutuneet<br />
hakivat usein samaa paikkaa uudelleen.<br />
Jatkokoulutustyöryhmä (OPM 1986:18, 17-21) ehdotti, että suman<br />
helpottamiseksi jatkokoulutuspaikkoja olisi varattava niin, että niiden määrä<br />
olisi 1,23 kertaa pohjakoulutuksen päättävä ikäluokka. Lisää paikkoja toivottiin<br />
suosituille aloille (esim. sosiaali- ja terveysala) ja aloille, joilla oli huomattava<br />
koulutustarve sekä korkea keskeyttämisaste ja opiskelu usein osaaikaista.<br />
Samalla kokoonpanolla toteutettu Ylioppilassumatyöryhmä (OPM<br />
1988:11) arvioi muistiossaan ehdotusten toteutumista ja vaikutuksia pari<br />
vuotta myöhemmin. Muistiossa todetaan, että ehdotukset oli pääosin toteutettu,<br />
ja niiden mukaiset tavoitteet etenkin korkeakoulujen aloituspaikkamäärien<br />
kohdalla jopa ylitetty (emt., 5). Yli puolen ikäluokasta todettiin<br />
edelleen siirtyvän lukiokoulutukseen. Lukiopohjaisen koulutuksen lisäyksestä<br />
huolimatta jatkokoulutustilanteen todettiin edelleen vaikeutuneen,<br />
minkä nähtiin johtuvan edelleen mm. kysynnän ja tarjonnan yhteensopimattomuudesta,<br />
moninkertaisen koulutuksen lisääntymisestä sekä aikaisempien<br />
vuosien ylioppilaiden mukanaolosta hauissa. Korkeakoulut vetivät<br />
edelleen ylioppilaita puoleensa, mihin lukion katsottiin epärealistisen<br />
voimakkaasti kannustavan (emt., 13). Tällä kertaa työryhmä ehdotti uusien<br />
ylioppilaiden suosimista korkeakouluvalinnoissa, avoimen korkeakouluopetuksen<br />
laajentamista ja täydennyskoulutuksen lisäämistä, ylioppilaspohjaisen<br />
ammatillisen koulutuksen tarjonnan lisäämistä sekä sukupuolikiintiöitä<br />
(emt., 18-20). Työryhmä totesi kuitenkin, että ylioppilassuma on<br />
ilmeisesti ”oire syvällisemmästä, yhteiskunnallisiin arvostuksiin ja ylioppilaiden<br />
asenteisiin perustuvista syysuhteista”, mistä johtuen pelkästään jatkokoulutuksen<br />
lisääminen ei asiantilaa ratkaisevasti muuta (emt., 21).<br />
Opetusministeriö kutsui Matti Halosen (1994) selvittämään mahdollisuuksia<br />
määritellä opinto-oikeus uudelleen ”opiskelijoiden liikkuvuuden<br />
helpottamiseksi ja koulutuspaikkojen käytön tehostamiseksi”. Korkeakoulu-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 9
jen opiskelijavalintoihin liittyen Halonen ehdotti muun muassa yliopistot ja<br />
mahdollisesti myös ammattikorkeakoulut kattavaan yhteishakuun siirtymistä<br />
sekä päällekkäishyväksymisen estämistä. Selvitysmies Matti Jussila (1996)<br />
puolestaan tarkasteli korkeakoulujen <strong>opiskelijavalintojen</strong> ongelmia ja teki<br />
ehdotuksia valintojen uudelleen organisoimiseksi.<br />
Havaitut ongelmat olivat pitkälti samoja kuin mitä aikaisemmissa selvityksissä<br />
oli tuotu esiin liittyen koulutuspaikkojen mitoitukseen, moninkertaiseen<br />
ja päällekkäiseen koulutukseen, ylioppilaiden hitaaseen sijoittumiseen<br />
jatko-opintoihin, päällekkäishakemiseen ja –hyväksymiseen eri koulutusalojen<br />
ja –asteiden välillä, koulutuspaikkojen vajaakäyttöön sekä valintojen<br />
monimutkaisuuteen (emt., 25). Jälleen kerran tulee todetuksi, että ongelmat<br />
ovat kovin erinäköisiä näkökulmasta riippuen ja että valintoihin vaikuttavat<br />
muutkin tekijät kuin itse valintajärjestelmä.<br />
Halosen (1994) ja Jussilan (1996) esittämät kehittämisehdotukset yhtenevät<br />
pitkälti kymmenen vuotta aiemmin toimineen työryhmän ehdotusten<br />
kanssa muilta osin, mutta silmiinpistävä ero on ehdotus määrällisen sääntelyn<br />
kehittämisestä siten, että opiskelija voi kirjoittautua samana vuonna vain<br />
yhteen korkeakouluun (emt., 46-47). Aiempien mietintöjen tapaan kehittämisen<br />
varaa on selvitysmiesten mukaan yliopistojen valintayhteistyössä,<br />
valintojen sisällöissä (esim. valintaperusteet) ja ajoittamisessa, hakija- ja<br />
opiskelijatietojen rekisteröinnissä, tiedottamisessa sekä valintoja koskevassa<br />
tutkimustoiminnassa.<br />
2.3. OPISKELEMAAN VALIKOITUMINEN JA<br />
OPISKELUPAIKAN VALITSEMINEN<br />
Liikkuvuudella tarkoitetaan yleensä nimenomaan opiskelijavirtojen kulkua<br />
korkeakoulujärjestelmän sisällä. Liikkuvuuteen liittyviä ilmiöitä ovat opintooikeuksien<br />
kasaantuminen/kasaaminen, opintojen keskeyttäminen, koulutusalan<br />
ja -yksikön vaihtaminen, joustava sivuaineopinto-oikeus ja niin edelleen.<br />
Liikkuvuus voi olla siis hyödyllistä tai haitallista, mutta käsitteellä viitataan<br />
yleensä toivottuun opiskelijavirtojen kulkuun.<br />
Opiskelijoiden sivuainevalintoja joustavoittamalla on pyritty helpottamaan<br />
liikkuvuutta. <strong>Yliopistojen</strong> sisäisillä ja välisillä järjestelyillä ja niiden<br />
välisillä sopimuksilla on pyritty helpottamaan monenlaisten opintokokonaisuuksien<br />
suorittamista ilman, että opiskelijat hankkivat uusia tutkinnon<br />
suoritusoikeuksia yhä uudelleen pääsykokeen kautta. Samalla useam-<br />
10 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
pien tutkinnon suoritusoikeuksien keräämistä ja samanaikaista kirjoillaoloa<br />
eri yliopistoissa on rajoitettu ja niiden seurantaa helpotettu (Yhden opiskelupaikan<br />
säännös; HAREK; AMKOREK).<br />
Jatko-opiskelupaikan valintaprosessi alkaa lukioaikana tai jo aiemmin,<br />
kun oppilaat tekevät ainevalintojaan ja menestyvät eri tavoin. Vaikka ylioppilastutkinto<br />
antaakin yleisen korkeakoulukelpoisuuden noin 60 %:lle ikäluokasta,<br />
joillakin aloilla edellyttää tosiasiallinen kelpoisuus riittäviä kurssivalintoja<br />
ja ylioppilastutkinnon arvosanoja. Myös esimerkiksi kouluaikaiset<br />
harrastukset ja tiedekilpailuihin osallistuminen vaikuttavat niin kelpoisuuteen<br />
tietyillä koulutusaloilla kuin potentiaalisen opiskelijan alanvalintaan. Lukion<br />
jälkeen seuraa korkeakoulutukseen hakeutuminen ja lopulta pääseminen.<br />
Uusista ylioppilaista huomattava osa ei pääse tai hakeudu korkeakouluihin<br />
heti. Välivuosia pidetään myös perustutkinto-opiskelijana odotellen parempaan<br />
paikkaan pääsyä (perusopinnot valmennuskursseina). Se, että noin<br />
15 % opiskelupaikan saaneista vaihtaa koulutusalaa ja/tai -paikkaa kertoo,<br />
että valintaprosessi jatkuu vielä yliopistolaitoksen sisällä. Häyrysen (1970,<br />
12) mukaan opiskelijoiden virtaamisessa yliopistoon voidaan erottaa yhtäältä<br />
opiskelijan tekemä spontaani uravalinta ja toisaalta institutionaalisesti tapahtuva<br />
oppilasvalinta. Tosin yksilön tekemään valintaan vaikuttaa erilaisia<br />
institutionaalisia voimia, jotka liittyvät esimerkiksi sosiaaliseen ympäristöön.<br />
Jalkanen (1977, II) näkee opiskelijoiden tulemisen korkeakoulutukseen<br />
pitkittäisprosessina, joka ohjautuu sen perusteella, mitä opintoaloja opiskelijat<br />
valitsevat ja miten korkeakoulut valitsevat ja karsivat opiskelijoita omien<br />
valintaperusteidensa mukaisesti. Koulutukseen tulemista on tarkasteltava<br />
ainakin opiskelijan itsensä, koulutusyksikön ja koko koulutusjärjestelmän<br />
toiminnan kannalta.<br />
Korkeakouluihin valikoitumista on tutkittu 1970-luvulta lähtien. Runsasta<br />
kiinnostusta näkökulmaa kohtaan saattaa osaltaan selittää se, että<br />
koulutus — etenkin korkeakoulutus — on merkittävä sosiaalisen kohoamisen<br />
väylä, ja siten erilaisten intressiryhmien mielenkiinnon kohteena. Koulutukseen<br />
valikoitumista tarkasteltaessa on kiinnitetty huomiota muun muassa<br />
hakijoiden sosiaaliseen taustaan, sukupuoleen, koulumenestykseen,<br />
alueellisiin tekijöihin ja koulutusalojen välisiin statuseroihin. Valikoitumisen<br />
yhteydessä on myös tarkasteltu motivaatiotekijöitä ja opintoihin kiinnittymistä,<br />
ja sitä kautta valintakriteerien toimivuutta (esim. Panhelainen & Malin 1983).<br />
1970-luvulla tutkijoita kiinnosti esimerkiksi se, onko opiskelijoiden<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 1
ekrytointipohja niin laaja, että korkeakoulutus on muodostunut tai muodostumassa<br />
varteenotettavaksi resurssitekijäksi väestön elintason kohottamisessa.<br />
Toisaalta esillä oli kysymys, onko korkeakoululaitoksen alueellisen laajenemisen<br />
myötä tapahtunut opiskelijoiden alueellisen rekrytointipohjan muuttuminen<br />
merkinnyt myös sosiaalisen rekrytointipohjan laajenemista ja tasoittumista.<br />
Antikaisen (1974a) vastaus molempiin kysymyksiin oli myönteinen,<br />
vaikka tutkija painotti ylempien yhteiskuntakerrosten jälkeläisten olevan<br />
yliedustettuna ja työväestön jälkeläisten aliedustettuina (Antikainen 1974b,<br />
38). Oulun ja Tampereen yliopistoja sekä Vaasan ja Joensuun korkeakouluja<br />
koskeneessa tutkimuksessa Antikainen (1974a) havaitsi tarjolla olevien<br />
opiskelumahdollisuuksien ohjaavan korkeakoulun valintaa ja opiskelemaan<br />
valikoitumista. Tutkimus osoitti, että opiskelijoiden enemmistö oli kotoisin<br />
korkeakoulun sijainti- tai naapuriläänistä (Antikainen 1974b, 40). Mahdollisuus<br />
opiskella haluamaansa ammattiin oli jälkikäteen arvioiden merkittävin<br />
valintaan vaikuttanut motivaatiotekijä, vaikka korkeakoulun läheisyys oli<br />
Oulussa ja Joensuussa merkittävä tekijä (emt., 42-43). 1970-luvun alussa<br />
puolet korkea-asteen koulutuksen suorittaneesta väestöstä asui Uudellamaalla<br />
(emt., 51-52).<br />
Antikaisen (1974a) aineistossa työnantajien, yksityisyrittäjien ja toimihenkilöiden<br />
jälkeläiset olivat korkeakouluopiskelijoista väestöön verrattuna<br />
yliedustettuina ja työntekijöiden jälkeläiset aliedustettuina. Myös maanviljelijäväestön<br />
lapset olivat valikoituneet siten, että taloudellisesti hyvissä lähtöasemissa<br />
olevat olivat väestöön verrattuna yliedustettuina (Antikainen 1974b,<br />
27, 30).<br />
Myös 1990-luvulla on oltu kiinnostuneita koulutuksen sosiaalisesta<br />
määräytymisestä. Kivinen ja Rinne (1995) käsittelivät tilastoaineistoon perustuvassa<br />
tutkimuksessaan muun muassa vanhempien koulutuksen ja toisaalta<br />
ammatin yhteyttä lasten koulutusreitteihin. Heidän tulkintansa mukaan<br />
ylempi toimihenkilötausta tarjosi 1990-luvun alussakin vankat lähtökohdat<br />
edetä korkeakoulututkintoon ja akateemisesti koulutettujen lasten<br />
todennäköisyys korkeakouluopiskeluun oli yli kymmenkertainen kouluttamattoman<br />
työväestön lapsiin verrattuna (emt., 48 ja 89-93). Nevalan (1999)<br />
mukaan ylin sosiaaliryhmä — ylemmät toimihenkilöt ja heitä vastaavat yrittäjät<br />
— on ollut väestöosuuteensa nähden yliopisto-opiskelijoista yliedustettuna<br />
kaikissa lääneissä ja kaikkina vuosina, vaikkakin yliedustus oli<br />
kaventunut 1990-luvun puoliväliin tultaessa. Koulutuserojen tasoittuminen<br />
12 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
on ollut Nevalan mukaan vähäistä 1970-luvun alun jälkeen. Suurimpia ryhmien<br />
väliset koulutuserot ovat olleet Uudellamaalla, ja pienimpiä Mikkelin,<br />
Pohjois-Karjalan, Kuopion ja Vaasan lääneissä. (emt., 184-187.)<br />
Korkeakoulutukseen hakeutumisen yhteydessä puhutaan myös eri<br />
koulutusalojen, yliopistojen ja kahden koulutussektorin erilaisista arvostuksista.<br />
Yhteiskunnassa arvostetut koulutus- ja ammattialat (eläinlääketieteellinen,<br />
kauppatieteellinen, lääketieteellinen, oikeustieteellinen ja teknillistieteellinen)<br />
löytyvät lähinnä pääkaupunkiseudun vanhoista yliopistoista.<br />
(Lempinen & Tiilikainen 2001, 27.) Nevala (1999) on määritellyt kyseiset<br />
alat statusaloiksi erotuksena suuraloista, kasvatustieteestä ja pienaloista.<br />
Jaottelun perusteena on käytetty pääsykarsintojen yleistymistä, karsinnan<br />
tiukkuutta, opiskelijamäärien kehitystä, uralla etenemistä, alan yhteiskunnallista<br />
statusta sekä opiskelijakunnan sosioekonomista rakennetta (emt.,<br />
117). Samantyyppisiä korkeakoulujen ja koulutusalojen luokituksia löytyy<br />
myös muista tutkimuksista (esim. Liljander 1996; Kivinen & Rinne 1995).<br />
Määriteltäessä korkeakoulujen ja koulutusalojen elitistisyyttä, kansanomaisuutta<br />
tai statuksia on syytä huomioida myös oppilaitosten sijaintialueiden<br />
väestön koulutustaso. Pääkaupunkiseudun yliopistojen opiskelijoista<br />
merkittävin osa tulee Uudeltamaalta, missä väestö on koulutetumpaa<br />
kuin muualla maassa. Maakunnissa, joissa väestön koulutustaso on alhainen,<br />
yliopistoilla on merkittävä tehtävä ensimmäisen akateemisen sukupolven<br />
kouluttajina. Status-luokitteluissa on painotettu enemmän yliopistoihin<br />
valikoituvien ja niistä valmistuvien sosioekonomista taustaa kuin valmistumista<br />
ja työmarkkinoille sijoittumista: esimerkiksi pääkaupunkiseudun yliopistoista<br />
opintonsa aloittaneista valmistuu harvempi kuin muualla Suomessa<br />
sijaitsevista yliopistoista. Myös äidin sosioekonomiseen asemaan on naisten<br />
koulutustason kasvaessa syytä kiinnittää tulevaisuudessa enemmän huomiota.<br />
(Lempinen & Tiilikainen 2001, 27-28.)<br />
Korkeakoulutuksen sosiaalinen määräytyminen, korkeakoulutuksen<br />
periytyvyys ja korkeakoulutuksen merkitys sosiaalisen kohoamisen väylänä<br />
jäänevät aiempaa vähemmälle huomiolle tilanteessa, jossa suurelle enemmistölle<br />
ikäluokasta annetaan korkeakoulututkintoon johtava opiskelupaikka.<br />
Korkeakoulujen opiskelijavalintoja voidaan tarkastella osana yksilön<br />
koko koulu- sekä työuraa, yksilön itsensä tai jonkun muun intressitahon<br />
näkökulmasta. Kansantalouden kannalta katsottuna <strong>opiskelijavalintojen</strong><br />
voidaan nähdä kytkeytyvän esimerkiksi seuraavaan prosessiin: yliopisto-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 13
opinnot Suomessa aloitetaan keskimäärin 21 vuoden iässä, kun ylioppilastutkinto<br />
suoritetaan keskimäärin 19 vuoden iässä. Vuonna 1998 uusista yliopisto-opiskelijoista<br />
18 % oli 26-vuotiaita tai sitä vanhempia. (Tilastokeskus<br />
1999:6) Ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaminen kesti keskimäärin<br />
seitsemän vuotta, mutta valmistumisaikojen mediaanit ja koulutuksen läpäisy<br />
vaihtelevat suuresti koulutusaloittain ja yliopistoittain (KOTA; Pajala &<br />
Lempinen 2001). Kansantalouden näkökulmasta hidasta siirtymistä lukion<br />
jälkeisiin jatko-opintoihin ja sieltä edelleen työelämään on pidetty ongelmana.<br />
Tähän liittyy alhaisena pidetty eläkkeelle jäämisen ikä, 58 vuotta. Opiskeluaikojen<br />
venymistä arvioitaessa on kuitenkin huomioitava, että yliopistoissa<br />
pitkään kirjoilla olevat ja/tai opiskelevat ovat yleensä kiinnittyneet työelämään<br />
(Kärkkäinen 1997; Lempinen 1997). Lisäksi yliopistotutkinnot ovat<br />
Suomessa verraten laajoja.<br />
Hitaaseen ja myöhäiseen yliopisto-opintoihin siirtymiseen liittyvät<br />
monet asiat. Yksi keskeinen tekijä on myöhäinen koulun aloitusikä suhteessa<br />
moneen muuhun maahan. Samaan suuntaan vaikuttaa miesten yleinen asevelvollisuus<br />
(tai siviilipalvelus tai totaalikieltäytymisestä johtuva vankeusrangaistus)<br />
ja naisten vapaaehtoinen varusmiespalvelus. Toisaalta asevelvollisuuden<br />
tai siviilipalveluksen suorittaminen on suoranainen edellytys<br />
joillekin aloille pääsemiseksi, kun taas eräät alat antavat näiden suorittamisesta<br />
alkupisteitä hakijalle.<br />
2.4. 1990-LUVUN KOULUTUSPOLITIIKAN TRENDEJÄ<br />
1990-luvulla toteutettiin muutoksia, joilla on mahdollisesti ollut vaikutusta<br />
opiskelijoiden korkea-asteen jatkokoulutukseen hakeutumiseen ja pääsyyn.<br />
Ammattikorkeakoulujen perustamisen ja vakiinnuttamisen ohella tällaisia<br />
ovat mahdollisesti olleet yliopistojen aloittajamäärätavoitteiden, opintotuen<br />
ja työmarkkinatuen muutokset sekä yhden korkeakoulututkintoon johtavan<br />
opiskelupaikan säännöksen käyttöönotto.<br />
Raamit yliopistokoulutuksen mitoitukselle määrittelee valtioneuvosto<br />
joka neljäs vuosi hyväksyttävässä kehittämissuunnitelmassa. <strong>Yliopistojen</strong><br />
ja opetusministeriön välisissä tulossopimuksissa sovitaan tutkintojen määristä.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> aloituspaikoista päättävät yliopistolain perusteella yliopistot.<br />
Koulutuksen ja korkeakouluissa harjoitettavan tutkimuksen kehittämissuunnitelmista<br />
käy ilmi, että yksi 1990-luvun koulutuspolitiikan tavoite oli<br />
yliopistojen aloittajamäärien lisääminen. Vuosien 1991-1996 kehittämis-<br />
14 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
suunnitelmassa (VNp 20.11.1991) asetettiin tavoitteeksi 16 000 – 17 000<br />
uuden yliopisto-opiskelijan määrä, kun toteutuma oli ollut 15 500 vuonna<br />
1990, 14 200 vuonna 1987 ja 12 500 vuonna 1985. Suunnitelmaa tarkistettiin<br />
(VNp 18.6.1993), jolloin nuoruusikäisten aloittajatavoitteeksi kirjattiin 16 000<br />
vuodelle 1996 ja 15 000 vuodelle 2000. Aikuisväestön tavoitteeksi arvioitiin<br />
4000-5000. Seuraavien kehityssuunnitelmien (VNp 21.12.1995, 29.12.1999)<br />
aloittajatavoitteet yliopistoissa olivat samaa kokoluokkaa (yhteensä noin<br />
19 000). 1990-luvun alussa aloituspaikkojen lisäystä kaavailtiin kutakuinkin<br />
tasaisesti kaikille koulutusaloille. Vuosituhannen vaihteessa koulutustarjontaa<br />
suunniteltiin lisättäväksi ennen kaikkea tietoteollisuuden aloilla sekä kaupallisella<br />
ja opettajankoulutusalalla sillä periaatteella, että kaikkien aloituspaikkojen<br />
kokonaismäärä ei olennaisesti kasva. Tavoitteeksi asetettiin turvata<br />
maksuton, tutkintoon johtava koulutuspaikka mahdollisimman monelle.<br />
Kehittämissuunnitelman lisäksi opiskelijavalinnat ovat esillä myös tasavallan<br />
hallituksen ohjelmassa, jossa korostetaan kansalaisten yhtäläisiä<br />
koulutusmahdollisuuksia (Pääministeri Paavo Lipposen II hallituksen ohjelma<br />
15.4.1999).<br />
Nykymuotoinen opintotukijärjestelmä on peräisin 1990-luvun alusta.<br />
Yliopisto-opintojen aloittamista harkitsevien nuorten ratkaisuihin on saattanut<br />
vaikuttaa erityisesti se, että alle 20-vuotiaiden opintorahan suuruus<br />
oli huomattavasti pienempi kuin 20 vuotta täyttäneiden sekä se, että alle<br />
20-vuotiaille myönnetyn opintorahan suuruuteen vaikutti vanhempien tulojen<br />
perusteella suoritettu tarveharkinta. Täysimääräinen opintoraha ulotettiin<br />
19-vuotiaisiin vuonna 1997 ja 18-vuotiaisiin vuonna 1998. Täysimääräisenäkin<br />
opintorahan suuruus on alle niin sanotun toimeentulominimin, mikä<br />
yhdistettynä opintolainan vieroksuntaan voi vaikuttaa opiskelun aloittamisen<br />
houkuttelevuuteen. Tämä tullee esiin etenkin noususuhdanteiden aikana,<br />
kun töitä on tarjolla myös pelkän ylioppilastutkinnon suorittaneille (vrt. esim.<br />
Lempinen & Tiilikainen 2001).<br />
Nuorten jatkokoulutukseen hakeutumiseen on mahdollisesti vaikuttanut<br />
työmarkkinatuesta annetun lain muutos (1705/1995), jota alettiin soveltaa<br />
vuoden 1997 alusta lukien. Säännön mukaan 17-vuotias henkilö ei saa työmarkkinatukea,<br />
jos hän ei ole valmistunut ammattiin oppilaitoksesta tai suorittanut<br />
ammatillista tutkintoa. 18-19-vuotiaan mahdollisuus työmarkkinatukeen<br />
evätään vastaavasti, jos hän on ilman hyväksyttävää syytä kieltäytynyt<br />
tarjotusta työstä tai koulutuksesta, työharjoittelusta, työkokeilusta tai<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 15
kuntoutuksesta taikka kieltäytynyt, eronnut tai jättänyt hakeutumatta hänelle<br />
soveltuvaan ammatilliseen koulutukseen.<br />
1990-luvun loppupuoliskolla alettiin valmistella selvitysmies Jussilan<br />
(1996) esittämää käytäntöä, jonka mukaan opiskelija voi kirjoittautua samana<br />
vuonna uutena opiskelijana vain yhteen korkeakouluun sekä valtakunnallista<br />
hakijarekisteriä. Asiaa varten kokoontunut Hakija- ja opintooikeusjärjestelmätyöryhmä<br />
(OPM 1996:4) ehdotti molempien uudistusten<br />
toteuttamista. Työryhmä perusteli kantaansa Jussilan mietinnöstä annetuilla,<br />
muutosta puoltavilla lausunnoilla sekä vuosien 1995-2000<br />
kehittämissuunnitelmassa esitetyillä ja tulossopimuksissa 1997-2000<br />
tarkennetuilla tavoitteilla. Lisäksi työryhmä ehdotti, että luotava hakija- ja<br />
opinto-oikeusjärjestelmä sovitetaan yhteen ammattikorkeakoulujen<br />
yhteishakujärjestelmän kanssa. Yhden opiskelupaikan säännöksen osalta<br />
jätettiin yksi eriävä mielipide. Loppuraportissaan (OPM 1997:20) työryhmä<br />
keskittyi suunnittelemaan ehdotusten toteuttamista käytännössä.<br />
Yhden korkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan säännöstä<br />
sovellettiin ensimmäistä kertaa lukuvuoden 1999-2000 opiskelijavalinnoissa.<br />
Säännöksen mukaan opiskelija voi samana lukuvuonna ottaa vastaan vain<br />
yhden korkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan (yliopistolaki 645/1997;<br />
laki ammattikorkeakouluopinnoista annetun lain 15 ja 29 §:n muuttamisesta<br />
1060/1998). Myös ammattikorkeakoulujen jatkotutkinnot tulivat säännöksen<br />
piiriin kesällä 2001 (laki ammattikorkeakoulun jatkotutkinnon kokeilusta 645/<br />
2001). Säännöksen toteutumista seurataan Opetushallituksen ylläpitämien<br />
yliopistojen hakija- ja opinto-oikeusrekisterin (HAREK) sekä ammattikorkeakoulujen<br />
hakija- ja opiskelupaikkarekisterin (AMKOREK) avulla (laki<br />
opiskelijavalintarekisteristä ja ylioppilastutkintorekisteristä 1058/1998).<br />
Yhden opiskelupaikan säännöksen tavoitteena on estää yhtä useamman<br />
koulutuspaikan vastaanottaminen samana lukuvuonna, jolloin mahdollisimman<br />
moni opiskelija pääsisi opiskelemaan korkeakouluun. Säännöstä sovellettiin<br />
lukuvuoden 2001-2002 valinnoissa vasta kolmatta kertaa.<br />
Mielekkäiden tutkintojen näkökulmasta on ensisijaisen tärkeää panostaa<br />
edelleen mahdollisuuteen opiskella joustavasti sivuaineita, jotta opiskelijoiden<br />
ei tarvitse jatkuvasti tavoitella uusia opiskelupaikkoja.<br />
16 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
3. OPISKELIJAVALINTOIHIN LIITTYVIÄ<br />
KÄSITTEITÄ<br />
Yliopistoilla tarkoitetaan yliopistolaissa (645/1997) mainittuja monitieteisiä<br />
yliopistoja sekä tiede- ja taidekorkeakouluja, joita on yhteensä 20. Korkeakouluilla<br />
tarkoitetaan yliopistoja sekä ammattikorkeakouluja.<br />
Korkeakoulukelpoisella tarkoitetaan henkilöä, jolla on oikeus pyrkiä<br />
yliopistoon. Yliopistoasetuksen (115/1998) mukaan kelpoinen opiskelijaksi<br />
korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin on henkilö, joka on suorittanut<br />
ylioppilastutkintoasetuksessa (1000/1994) tarkoitetun tutkinnon. International<br />
Baccalaureate- eli IB-tutkinto, Reifeprüfung-tutkinto ja Eurooppa-koulujen<br />
eurooppalainen ylioppilastutkinto eli EB-tutkinto tuottavat samat oikeudet<br />
kuin suomalaisen ylioppilastutkinnon suorittaminen.<br />
Korkeakoulukelpoisuuden voi saavuttaa muullakin tavalla kuin suorittamalla<br />
ylioppilastutkinnon. Em. yliopistoasetuksen mukaan ”..opiskelijaksi<br />
on kelpoinen myös henkilö, joka on suorittanut ammattikorkeakoulun, ammatillisen<br />
korkea-asteen, ammatillisen opistoasteen tai vähintään kolmivuotisen<br />
ammatillisen tutkinnon taikka saanut ulkomaisen koulutuksen, joka<br />
asianomaisessa maassa antaa kelpoisuuden vastaaviin korkeakouluopintoihin”.<br />
Korkeakoulukelpoinen on myös ”henkilö, joka on suorittanut yliopiston<br />
edellyttämät avoimen yliopisto-opetuksen opinnot tai jolla yliopisto<br />
toteaa muutoin olevan opintoja varten riittävät tiedot ja valmiudet”.<br />
Yliopistolain mukaan yliopisto ottaa opiskelijat ja yliopistolla on oikeus<br />
rajoittaa opiskelijoiden määrää. Oleellista on se, että ”silloin kun yliopisto<br />
opiskelijoiden määrän rajoittamisen vuoksi ei voi ottaa koulutukseen kaikkia<br />
hakijoita, heihin on sovellettava yhdenmukaisia valintaperusteita”.<br />
Yliopistolaki sallii rajoitetun poikkeamisen yhdenmukaisista valintaperusteista<br />
ainoastaan ”jonkin kieliryhmän koulutustarpeen turvaamiseksi”.<br />
Yliopistoissa haetaan valintayksikköön, joka voi olla yliopisto, tiedekunta,<br />
tutkinto, koulutusohjelma, koulutusohjelmaryhmä, suuntautumisvaihtoehto,<br />
pääaine tai oppiaine (Tilastokeskus 2000:1, 13). Tilastokeskus<br />
on suosittanut, että valintayksikkö korvataan käsitteellä hakukohde. Tässä<br />
kartoituksessa valintayksiköllä ja hakukohteella tarkoitetaan samaa asiaa.<br />
Opiskelijavalinnalla, valintajärjestelmällä, valintamenettelyllä ja<br />
valintakäytännöillä tarkoitetaan yleensä samaa asiaa; sananvalinta riippuu<br />
siitä, mitä korostetaan. Käsitteillä on mietinnöissä (esim. KM 1986:8) ja<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 17
viimeaikaisissa keskusteluissa viitattu ennen kaikkea yliopistojen aktiivisiin<br />
valintatoimiin, valinnan teknisiin ja organisatorisiin puoliin sekä valintakriteereihin<br />
(vrt. emt., 104). Valintajärjestelmä -käsitteellä voidaan lisäksi<br />
viitata sekä yksittäisissä yliopistoissa käytettyihin valintamenettelyihin että<br />
koko yliopistolaitoksen valintajärjestelmään.<br />
Valintaperusteet eli valintakriteerit jaetaan yleensä neljään osaan:<br />
1. tutkintotodistukset, 2. valintakoe (käytössä useita erilaisia), 3. muut ansiot<br />
(esim. harrastuspisteet, tiedekilpailut, työkokemus) ja 4. kiintiöt (useita erilaisia<br />
kiintiöinnin perusteita).<br />
18 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
4. SUOMALAISTEN YLIOPISTOJEN<br />
OPISKELIJAVALINNAT KOULUTUSALOITTAIN<br />
VUONNA 2001<br />
Tässä kappaleessa käsitellään suomalaisten yliopistojen opiskelijavalintaperusteita<br />
ja valintamenetelmiä koulutusaloittain vuonna 2001. Kartoitus<br />
koskee oppilaitoksia, joihin sovelletaan yliopistolakia (645/1997). Maanpuolustuskorkeakoulun<br />
opiskelijavalinta on rajattu tarkastelun ulkopuolelle.<br />
On tärkeää huomata, että valintaperusteet ja -menettelyt vaihtelevat vuosittain,<br />
joten tässä kartoituksessa kyse on yhden vuoden poikkileikkauksesta.<br />
Koulutusalakohtaisten valintamenettelyiden tarkastelussa etsittiin vastauksia<br />
seuraaviin kysymyksiin:<br />
1. Valinnan organisointi<br />
- osallistuminen valintayhteistyöhön<br />
2. Korkeakoulukelpoisten hakijoiden tasavertainen ja oikeudenmukainen<br />
kohtelu<br />
- erityisen huomion kohteena ovat erilaiset kiintiöt, joilla rajataan opintoihin<br />
pääsyä sekä kotimaisen tai kansainvälisen ylioppilastutkinnon ja<br />
vähintään kolmivuotisen ammatillisen tutkinnon suorittaneiden kohtelu<br />
3. Valintaperusteet<br />
- selvitetään, mistä hakija saa alkupisteitä (tai taustapisteitä): tutkintotodistukset<br />
(yo-todistus ja lukion päättötodistus, IB-, EB-, Reifeprüfung-<br />
ja muut tutkinnot), harrastuspisteet, kilpailut (Suomen Akatemian,<br />
yliopistojen lukiolaisille järjestämät alueelliset kilpailut, Matemaattisten<br />
Aineiden Opettajien Liiton MAOL:n kilpailut) sekä ensisijaisuuspisteet,<br />
joita voi saada sen valintayksikön valinnassa, joka on<br />
hakemuksessa asetettu ensimmäiselle sijalle (esim. tiedekunnan sisällä<br />
tai yhteistyössä olevien yksiköiden kesken)<br />
- tyypitellään erilaisia valintakoemuotoja (esim. teostentti, aineistokoe,<br />
soveltuvuuskoe tai haastattelu) ja sitä, mihin aineistoihin ne perustuvat<br />
(lukion oppimäärään vai johonkin muuhun).<br />
4. Erillisväylät<br />
- selvitetään, käykö valintaoppaista ilmi, mitä erillisväyliä pitkin koulutukseen<br />
voi päästä (avoimen yliopiston opintojen perusteella, suoravalintana<br />
tiettyjen suoritusten tai tutkintojen perusteella).<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 19
Kartoituksen lähteinä on käytetty yliopistojen tai tiedekuntien vuotta 2001<br />
koskevia valintaoppaita ja Opetushallituksen julkaisemaa <strong>Yliopistojen</strong> valintaopas<br />
– Universitetens urval 2001 -teosta. Osa yliopistoista tarkisti omia<br />
valintamenettelyitään koskevat tiedot1) .<br />
Tässä kartoituksessa koulutusalaluokittelussa on käytetty jonkin verran<br />
normaalista poikkeavaa ratkaisua. Hakukohteet luokittelussa käytetään<br />
perinteisesti 21-kohtaista tutkintoasetusten mukaista koulutusalaluokittelua,<br />
joka käy ilmi mm. <strong>Yliopistojen</strong> valintaoppaasta (2001). Tässä<br />
kartoituksessa valintajärjestelmiä haluttiin tarkastella erityisesti hakijan näkökulmasta,<br />
ja siksi oppiaineryhmiä ryhmiteltiin hakijan kannalta mielekkäiksi<br />
kokonaisuuksiksi.<br />
Käytännössä tämä ratkaisu näkyy kartoituksessa kolmella tavalla.<br />
Ensinnäkin kun saman pääaineen, kuten esimerkiksi filosofian tai sosiaalipsykologian<br />
koulutusta annetaan eri yliopistoissa eri tiedekunnissa, kuten<br />
humanistisessa, yhteiskuntatieteellisessä tai matemaattis-luonnontieteellisessä<br />
tiedekunnassa, tässä kartoituksessa saman oppiaineen valintamenettelyitä<br />
tarkastellaan aina samassa luvussa yhtenä kokonaisuutena. Näin<br />
mukaillaan sitä ajatusta, että moni hakija todennäköisesti vertailee saman<br />
oppiaineen valintamenettelyitä eri yliopistoissa tiedekuntajaosta riippumatta.<br />
Toiseksi, eräiden isojen alojen luokittelua on <strong>kartoitus</strong>ta varten jonkin<br />
verran kehitelty. Esimerkiksi humanistinen ala, joka koostuu hyvin erilaisista<br />
oppiaineryhmistä, on kartoituksessa jaettu kolmeen osa-alueeseen: historiatieteisiin,<br />
kieliin ja kielitieteisiin sekä muihin humanistisiin tieteisiin. Toisaalta<br />
lääketieteellisten alojen opiskelijavalinnat ja taidealojen opiskelijavalinnat<br />
on tässä koottu yhteisten pääotsikoiden alle.<br />
Kolmanneksi, koulutusalaluokitteluun on lisätty yksi uusi ala, joka on<br />
viestinnän koulutus. Sitä tarkastellaan omana kokonaisuutenaan luvussa<br />
4.15, vaikka se sijoittuukin eri yliopistoissa eri tiedekuntien yhteyteen.<br />
Tämä luokittelu tuottaa sen lopputuloksen, että kartoituksen sisältämien<br />
taulukoiden ja Tilastokeskuksen tuottamien tilastojen luvut eivät ole täysin<br />
vertailukelpoisia, koska hakukohteiden määrissä on koulutusaloittain eroja.<br />
1) Kartoitus oli jaossa tammikuussa 2001 Korkeakoulujen arviointineuvoston järjestämässä yliopistojen<br />
<strong>opiskelijavalintojen</strong> arviointiprojektin käynnistysseminaarissa, ja yliopistoille tarjottiin mahdollisuutta<br />
tarkistaa omia valintamenettelyitään koskevat tiedot. Muutama yliopisto käytti tätä mahdollisuutta<br />
hyväkseen ja toimitti korjauksia tekstiin. Varsinaista tarkistuskierrosta ei tehty, koska kartoituksessa<br />
lähdettiin siitä ajatuksesta, että suuri osa hakijoista tekee ratkaisunsa valintaoppaista saamansa tiedon<br />
varassa. Näin ollen tähän lukuun on myös kirjattu näkyviin niitä asioita, jotka eivät selviä valintaoppaiden<br />
perusteella.<br />
20 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Lisäksi tässä kartoituksessa hakukohteeksi on laskettu vain sellainen<br />
hakukohde, johon opiskelijat valitaan suoraan pääaineeseen tai koulutusohjelmaan<br />
ja joilla on valintaoppaissa on hakua koskeva informaatio. Toisin<br />
sanoen niitä hakukohteita, joissa opiskelijat valitaan ensin johonkin pääaine-<br />
tai oppiaineryhmään ja joissa he valikoituvat tiettyyn pääaineeseen<br />
vasta opintojensa kuluessa, ei ole laskettu erilliseksi hakukohteeksi. Näin<br />
ollen hakukohteiden yhteismäärä tässä kartoituksessa on 450, kun se Tilastokeskuksen<br />
tilastoissa on 539. Seuraavassa taulukossa vertaillaan, mitä tämä<br />
luokitteluero merkitsee esimerkiksi liikuntatieteellisen koulutusalan kannalta.<br />
Taulukko 1. Valintaoppaiden ja Tilastokeskuksen hakukohdetietojen vertailu<br />
VALINTAOPAS TILASTOKESKUS<br />
Yli- Haku- Aloitus- Yli- Haku- Aloitusopis-<br />
kohde paikkojen opis- kohde paikkojen<br />
to lkm to lkm<br />
JY Liikuntatieteet: JY Liikuntapedagogiikka 51<br />
opettajat 61 JY Liikuntasosiologia tai liikunta-<br />
JY Liikuntatieteet: suunnittelu ja -hallinto 12<br />
liikuntabiologia 21 JY Biomekaniikka 7<br />
JY Liikuntatieteet: JY Valmennus ja testausoppi 7<br />
liikuntahallinto 14 JY Liikuntafysiologia 7<br />
Yht. 3 96 Yht. 5 84<br />
Oheinen esimerkkivertailu esittää liikuntatieteellistä koulutusalaa koskevat<br />
tiedot hakukohteista ja aloituspaikoista vuonna 2001 Jyväskylän yliopiston<br />
valintaoppaan mukaan ja Tilastokeskuksen mukaan. 2) Tilastokeskus kerää<br />
tietonsa yliopistoilta. Biomekaniikka, valmennus ja testausoppi ja liikuntafysiologia<br />
ovat toisena vuonna valittavia pääaineita. Johtopäätöksenä tästä<br />
voi todeta, että valintaoppaiden perusteella saa kuvaa suunnitelluista aloituspaikkamääristä<br />
ja Tilastokeskuksen tilastojen avulla saa tietoa valintojen<br />
toteutumisesta.<br />
2) Tilastokeskus. 2002. Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Koulutus 2002:1. s. 22.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 21
4.1. FARMASIAN KOULUTUSALA<br />
Farmasian aineryhmässä on mahdollista suorittaa farmaseutin (alempi<br />
korkeakoulututkinto) ja proviisorin (ylempi korkeakoulututkinto) tutkinnot.<br />
Farmaseutin koulutusta antavat Helsingin ja Kuopion yliopistot sekä Åbo<br />
Akademi ja proviisorin koulutusta kaksi ensin mainittua. Farmaseutin aloituspaikkamäärä<br />
Helsingin ja Kuopion yliopistoissa oli vuonna 2001 yhteensä<br />
257 3) ja proviisorien yhteensä 87.<br />
Taulukko 2. Farmasian koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Farmasia 5 372 1 186 3,2 91,2 36 21,3<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Helsingin ja Kuopion yliopistojen farmaseutin ja proviisorin koulutusohjelmiin<br />
oli yhteisvalinta: valintakokeet olivat yhteiset sekä yliopistojen että tutkintojen<br />
kesken. Hakija voi hakea pelkästään proviisorin tai farmaseutin koulutusohjelmaan<br />
tai samanaikaisesti ensisijaisesti proviisorin ja toissijaisesti<br />
farmaseutin koulutusohjelmaan. Hakijan oli kuitenkin ilmoitettava etukäteen,<br />
hakeeko hän Helsinkiin vai Kuopioon.<br />
Helsingin ja Kuopion yliopistoihin voi päästä opiskelemaan farmaseutiksi<br />
ja proviisoriksi sekä ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen<br />
yhteispisteiden että pelkästään valintakokeen perusteella.<br />
Uudet ylioppilaat saivat pisteitä ylioppilastutkinnon äidinkielen, ensimmäisen<br />
vieraan kielen, matematiikan ja reaalin (biologia, kemia, fysiikka ja<br />
psykologia) arvosanoista. Åbo Akademissa huomioitiin Helsingin ja Kuopion<br />
yliopistoista poiketen ylioppilastutkinnon äidinkieli, toinen kotimainen kieli,<br />
pitkä vieras kieli, matematiikka ja reaali. Kaikki kolme yliopistoa ottivat<br />
huomioon kansainväliset ylioppilastutkinnot ja ns. muut pisteet alkupisteissä.<br />
Muita pisteitä sai esim. apteekissa tapahtuneesta ennakkoharjoittelusta. Sen<br />
sijaan lukion päättötodistuksesta ei saanut alkupisteitä.<br />
3) Åbo Akademin farmaseuttien aloituspaikkamääriä ei ole ilmoitettu valintaoppaassa.<br />
2 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Kiintiöillä oli merkittävä osuus farmasian alan valintojen toteutuksessa.<br />
Pääosa farmaseutin opiskelupaikoista oli varattu uusille tai vanhoille<br />
ylioppilaille, mutta myös lääketyöntekijöille oli oma kiintiönsä. Proviisorikoulutuksessa<br />
vastaavasti farmaseuteille oli oma kiintiönsä. Lisäksi avoimen yliopiston<br />
väylä oli käytössä ainakin Kuopion yliopiston farmaseuttivalinnassa.<br />
Helsingin farmaseutti- ja proviisorikoulutukseen voitiin valita suoraan<br />
Suomen Akatemian tiedekilpailujen viisi parasta.<br />
Helsingin ja Kuopion yliopistoissa farmaseutti- ja proviisorikoulutuksen<br />
valintakokeiden sisällöissä oli yhteneviä piirteitä. 4) Farmaseuttien valinnassa<br />
testattiin kemiaa. Proviisorien valinnassa hakijat vastasivat kemian lisäksi<br />
fysiikan tai psykologian kysymyksiin. Kysymykset perustuivat ainakin osittain<br />
lukion oppikirjoihin. Farmaseutti- ja proviisorivalinnassa oli käytössä myös<br />
aineistokoe.<br />
Åbo Akademin farmaseuttien valintakoe perustui muuhun kuin lukion<br />
oppimäärään. Sen paremmin aineistokoetta kuin soveltuvuuskoetta ei käytetty.<br />
Valinta perustui yhteispisteisiin. Se, voiko valituksi tulla pelkillä valintakoepisteillä,<br />
jäi valintaoppaan perusteella epäselväksi. Pelkillä todistuspisteillä<br />
opiskelupaikkaa ei voinut saada.<br />
Kuopion yliopistossa farmasian alalle (käytännössä proviisorin koulutusohjelmaan)<br />
hyväksyttiin suoraan hakemuksesta henkilö, joka oli sijoittunut<br />
MAOL:n vuosina 1998-2000 järjestämän kansallisen lukion matematiikan,<br />
fysiikan, kemian tai tietotekniikan kilpailun avoimessa ja Suomen Akatemian<br />
lukiolaisille järjestämässä tiedekilpailussa kymmenen parhaan joukkoon<br />
sijoittunut ylioppilas.<br />
Yhteisvalinnasta johtuen Helsingin ja Kuopion yliopistojen farmasian<br />
alan valintakokeet järjestettiin vuonna 2001 samana päivänä toukokuun<br />
lopussa, Åbo Akademin valintakokeet viittä päivää myöhemmin.<br />
4.2. HUMANISTINEN KOULUTUSALA<br />
Tässä kartoituksessa humanistisen koulutusalan opiskelijavalintoja tarkastellaan<br />
kolmessa ryhmässä: historiatieteet, kieliaineet ja muut humanistisen<br />
alan koulutukset. Psykologian opiskelijavalintoja käsitellään luvussa 5.10.<br />
4) Poikkeuksena on kuitenkin Kuopion yliopiston proviisorin koulutusohjelman farmaseuttikiintiö, jolla<br />
on oma valintakoe ja erilliset kirjat.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 23
Taulukko 3. Humanistisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Historiatieteet 17 343 3 888 11,3 85,4<br />
Kielet 89 1 721 11 084 6,4 73,9<br />
Muut humanistiset<br />
tieteet 43 519 5 335 10,3 85,5<br />
Humanistinen ala 149 2 583 20 307 7,9 77,5 32 20,5<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
4.2.1. HISTORIATIETEET<br />
Tässa kartoituksessa historiatieteisiin on luettu aate- ja oppihistoria, kulttuurihistoria,<br />
Suomen historia, Pohjoismaiden historia, poliittinen historia5) ,<br />
taloushistoria ja yleinen historia. Taidehistorian opiskelijavalintoja käsitellään<br />
muiden humanististen alojen opiskelijavalintoja (ks. luku 5.2.3).<br />
Historiatieteiden opiskelijavalinnoissa oli käytössä sekä yksivaiheinen<br />
että monivaiheinen valintamenettely: osa valintayksiköistä valitsi opiskelijat<br />
suoraan pääaineeseen ja osa aineryhmään, jolloin valikoituminen pääaineeseen<br />
tapahtuu myöhemmin opintojen kuluessa. Mielenkiintoisena poikkeuksena<br />
oli Turun yliopiston kulttuurihistoria, jonka opiskelijavalinnoissa oli käytössä<br />
sekä yksi- että monivaiheinen valinta. Hakija voi siis päästä koulutukseen<br />
kahta reittiä: joko hakeutumalla koulutukseen suoraan kulttuurihistorian<br />
omassa valinnassa tai hakemalla kulttuurihistorian, Suomen historian ja<br />
yleisen historian oppiaineryhmään.<br />
Historiatieteiden opiskelijavalinnoille – niinkuin humanististen alojen<br />
opiskelijavalinnoille yleensäkin – oli tyypillistä se, että hakijat asetetaan<br />
kahteen tai useampaan valintajonoon (l. hakijaryhmään) ja kullekin hakijaryhmälle<br />
oli omat valintaperusteensa. Näitä hakijaryhmiä voivat olla ylioppilastutkintotodistuksen<br />
ja valintakokeen perusteella valittavat, pelkän<br />
valintakokeen perusteella valittavat sekä erikoistapaukset ja ylimääräiset<br />
5) Poliittinen historia luetaan normaalisti yhteiskuntatieteisiin, mutta tässä kartoituksessa se on luettu<br />
historiatieteisiin.<br />
24 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
opiskelijat. Ei-ylioppilas voi tulla valituksi kaikkiin historiatieteen valintayksiköihin.<br />
Åbo Akademin historian valinta poikkesi historiatieteiden muista<br />
valinnoista siten, että hakija, jolla oli vähintään 15 opintoviikkoa historiaa<br />
suoritettuna, voitiin vapauttaa valintakokeesta. Muutoin Åbo Akademin<br />
historiatieteisiin ei voinut tulla valituksi pelkillä todistuspisteillä.<br />
Osa valintayksiköistä antoi uusille ylioppilaille lisäpisteitä. Osa valintayksiköistä<br />
(ainakin Joensuun yliopiston Suomen historia ja yleinen historia<br />
sekä Tampereen yliopiston Suomen historia ja yleinen historia) antoivat<br />
erikseen pisteitä ylioppilastutkinnon reaalin historian ja yhteiskuntaopin<br />
vastauksista. Kolme historiatieteen valintayksikköä (Jyväskylän yliopiston<br />
Suomen historia, taloushistoria ja yleinen historia, Turun yliopiston kulttuurihistoria,<br />
Suomen historia ja yleinen historia sekä Turun yliopiston kulttuurihistorian<br />
oma valinta) antoivat alkupisteitä lukion päättötodistuksen historian<br />
arvosanasta.<br />
Muita alkupisteitä historian valintayksiköt eivät antaneet, paitsi Åbo<br />
Akademin historia, joka antoi hakijalle lisäpisteitä ensisijaiseksi hakukohteeksi<br />
valitsemisesta. Kaikki valintayksiköt antoivat alkupisteitä IB-, EB- ja<br />
Reifeprüfung –tutkinnoista suomalaisesta ylioppilastutkinnon tavoin paitsi<br />
Jyväskylän yliopisto, joka antoi pisteitä vain IB–tutkinnosta. Ammatillisen<br />
korkea-asteen tai opistoasteen tutkinnoista ei saanut pisteitä yhdessäkään<br />
historian valintayksikössä.<br />
Lisäksi avoimien yliopisto-opintojen perusteella voi saada perustutkinnon<br />
suoritusoikeuden jokaisessa historiatieteen valintayksikössä. Opintoja<br />
tuli olla tällöin suoritettuna 30-60 opintoviikkoa. Tiedekilpailun perusteella<br />
hyväksyminen oli harvinaista.<br />
Eri valintayksiköiden valintakokeiden sisällöissä oli yhteneviä piirteitä.<br />
Useimmiten valintakoe perustui lukion oppimäärän ulkopuoliseen kirjallisuuteen,<br />
josta vastattiin esseekysymyksiin. Ainoastaan Joensuun yliopiston<br />
Suomen historian ja yleisen historian valintakokeet perustuivat lukion<br />
oppimäärään. Toisaalta osa valintayksiköistä mainitsi valintaoppaissa, että<br />
kokeessa tarvitaan lukion oppimäärän hallintaa.<br />
Muutamissa tapauksissa valintakoekirjallisuutta ei ilmoitettu ollenkaan<br />
valintaoppaissa, vaan todettiin ainoastaan se, että koulukurssitietojen lisäksi<br />
syytä tutustua myös muuhun kirjallisuuteen. Tällöin kirjallisuuden valikointi<br />
jäi hakijoiden tehtäväksi. Näin oli esimerkiksi Helsingin yliopiston ruotsin-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 25
kielisen historian, Suomen historian ja Pohjoismaiden historian sekä yleisen<br />
historian kohdalla.<br />
Aineistokoe oli historiatieteissä erittäin harvinainen, eikä erillistä soveltuvuuskoetta<br />
ollut käytössä. Suurin osa historiatieteiden valintakokeista<br />
ajoittui vuonna 2001 porrastetusti kesäkuun alkuun.<br />
4.2.2. KIELET JA KIELITIETEET<br />
Kieliaineisiin luettiin tässä kartoituksessa eri kielten filologiat, kielet ja kulttuurit<br />
sekä kääntäminen ja tulkkaus. Kielitieteisiin taas katsottiin kuuluvaksi<br />
fonetiikka, kieliteknologia, yleinen kielitiede ja logopedia. Helsingin ja<br />
Jyväskylän yliopistojen englannin ja saksan kielissä opiskelijat valittiin suoraan<br />
kielten opettajien koulutusohjelmiin, mutta pääsääntöisesti kielten opettajien<br />
valinta tapahtui opintomenestyksen ja soveltuvuuskokeiden perusteella<br />
vasta opintojen kuluessa.<br />
Englannin kielen valinta järjestettiin yhteisvalintana6) , johon osallistui<br />
viisi yksikköä: Joensuun yliopiston vieraiden kielen laitos ja kansainvälisen<br />
viestinnän laitos (Savonlinnassa), Jyväskylän yliopiston englannin kielen laitos<br />
sekä Tampereen yliopiston englannin kielen filologia ja käännöstieteen laitos.<br />
Hakija voi suorittaa kokeen missä tahansa näistä neljästä. Halutessaan hän<br />
voi pyrkiä samalla valintakokeella kahteen tai useampaan yksikköön toivomassaan<br />
järjestyksessä. Valintayhteistyön ulkopuolella olivat Helsingin,<br />
Oulun, Turun ja Vaasan yliopistot sekä Åbo Akademi.<br />
Saksan kielen valinta järjestettiin yhteisvalintana, johon osallistui viisi<br />
yksikköä: Joensuun yliopiston kansainvälisen viestinnän laitos, Jyväskylän<br />
yliopiston saksan kielen laitos, Tampereen yliopiston germaaninen filologia,<br />
Turun yliopiston saksan kieli ja kulttuuri sekä saksan kielen kääntäminen ja<br />
tulkkaus. Valintamenettely oli samanlainen kuin englannin kielen kohdalla.<br />
Valintayhteistyön ulkopuolella olivat Helsingin yliopisto, Joensuun yliopiston<br />
saksan kieli, Oulun yliopisto, Tampereen yliopiston saksan kielen kääntäminen<br />
ja tulkkaus, Vaasan yliopiston saksan kieli ja kirjallisuus sekä Åbo<br />
Akademi.<br />
Venäjän kielen yhteisvalintaan osallistui kolme yhdeksästä valintayksiköstä<br />
eli Joensuun yliopiston kansainvälisen viestinnän laitos, Jyväskylän<br />
yliopiston venäjän kielen laitos ja Tampereen yliopiston slaavilainen filologia.<br />
6) Valintayhteistyöstä valtakunnallisena ilmiönä puhutaan tarkemmin luvussa 5.2.3.<br />
26 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Kielten valintaperusteiden perusteella valintayksiköt voidaan luokitella<br />
kahteen pääryhmään: 1. Valintayksiköt, jotka valitsivat opiskelijat pelkillä<br />
valintakoepisteillä sekä valintakoepisteiden ja alkupisteiden yhteispisteillä.<br />
2. Valintayksiköt, jotka valitsivat opiskelijat pelkästään valintakoepisteiden<br />
ja alkupisteiden yhteispisteillä.<br />
Opiskelupaikan saaminen pelkillä alkupisteillä oli erittäin harvinaista.<br />
Tällaisia poikkeuksia olivat esimerkiksi Vaasan yliopiston ruotsin kielen<br />
opiskelijavalinnat ja Oulun yliopiston saamen kieli ja saamelaiskulttuuri.<br />
Vaasan yliopiston hakukohteisiin “Modern finska som det andra inhemska<br />
språket” ja “Modersmålet svenska” opiskelijat valittiin pääsääntöisesti<br />
ylioppilastutkintotodistuksesta annettavien pisteiden perusteella. Ei-ylioppilaille<br />
ja karsintarajat alittaville ylioppilashakijoille järjestettiin kuitenkin<br />
valintakoe. Oulun yliopiston saamen kieleen ja saamelaiskulttuuriin hakevan<br />
ei tarvinnut osallistua valintakokeeseen, mikäli hän oli suorittanut saamen<br />
kielen lukion äidinkielen oppimääränä.<br />
Suuri osa kieliaineista antoi pisteitä vuonna 1999 suoritetusta tai sitä<br />
uudemmasta ylioppilastutkintotodistuksesta. Sen sijaan lukion päättötodistuksen<br />
kielten arvosanoista eikä ns. muista ansioista annettu lisäpisteitä<br />
Åbo Akademita lukuunottamatta. Myöskään ammatillisen korkea-asteen<br />
tai opistoasteen tutkinnoista ei saanut lisäpisteitä. Avoimen yliopiston väylä<br />
oli merkittävä väylä päästä opiskelemaan kieliaineita. Sisäänottomäärä jäi<br />
kuitenkin valintaoppaissa usein mainitsematta, ja hakijoilta vaadittavat opintoviikkomäärät<br />
vaihtelivat.<br />
Osassa kielten valintayksiköistä valintakoekysymykset perustuivat<br />
lukion oppimäärään, mutta tavallisempaa oli, että valintakokeessa oli kysymyksiä<br />
myös muusta kuin lukion oppimäärään kuuluvasta kirjallisuudesta.<br />
Valintakokeiden muodot vaihtelivat. Käytössä oli erilaisia kielitaitoa testaavia<br />
monivalinta- ja käännöstehtäviä, aineistokokeita sekä teoreettiseen kirjallisuuteen<br />
perustuvia esseitä. Paikoin oli käytössä myös soveltuvuushaastatteluita,<br />
joilla testattiin motivoituneisuutta ja soveltuvuutta alalle tai kielitaitoa.<br />
Kielitieteisiin voi tulla valituksi sekä pelkillä valintakoepisteillä että<br />
alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteillä. Yhdessä valintayksikössä<br />
valinta oli mahdollista pelkillä yhteispisteillä ja yhdessä valintayksikössä<br />
pelkillä valintakoepisteillä.<br />
Kielitieteet eivät antaneet alkupisteitä lukion päättötodistuksesta,<br />
muista ansioista eivätkä ammatillisista tutkinnoista. Ylioppilastutkinto-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 27
todistuksesta sai alkupisteitä niissä valintayksiköissä, joissa oli käytössä<br />
yhteispistevalinta. Uusia ylioppilaita suosittiin kahdella tavalla: yksi valintayksikkö<br />
antoi ylimääräisiä pisteitä vuonna 2000 ja 2001 suoritetusta tutkinnosta.<br />
Toisaalta neljä valintayksikköä ei antanut alkupisteitä ollenkaan vuotta<br />
1999 aiemmin suoritetuista tutkinnoista. Ei-ylioppilaat ja ylioppilaat, jotka<br />
eivät saaneet alkupisteitä, huomioitiin varmuudella niissä valintayksiköissä,<br />
joissa oli mahdollisuus saada opiskelupaikka pelkällä valintakokeella. Lisäksi<br />
pelkän valintakokeen perusteella voi luonnollisesti päästä opiskelijaksi alkupisteitä<br />
saava ylioppilas, joka ei ollut päässyt opiskelijaksi yhteispisteillä.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella voi saada opiskelupaikan kaikissa<br />
valintayksiköissä. Lukumäärä kerrottiin harvoin ja vaatimukset vaihtelivat.<br />
Tiedekilpailuväylää ei ollut käytössä.<br />
Valintakoe perustui useimmiten muuhun kuin lukion oppimäärään.<br />
Aineistokoe samoin kuin soveltuvuuskoe oli erittäin harvinainen.<br />
4.2.3. MUUT HUMANISTISET TIETEET<br />
Tässä kartoituksessa historiatieteiden ja kielten lisäksi muiksi humanistisiksi<br />
tieteiksi on luettu uskontotiede, informaatiotutkimus, arkeologia, folkloristiikka,<br />
etnologia, etnomusikologia, estetiikka, kansatiede, kirjallisuus,<br />
kirjallisuustiede, perinteentutkimus, taidehistoria, taidetieteet ja kulttuurituotanto.<br />
Historiatieteiden tavoin myös muiden humanististen tieteiden opiskelijavalinnoille<br />
oli tyypillistä, että valinta tapahtuu ns. kahden valintajonon kautta:<br />
sekä ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen yhteispisteiden että<br />
pelkästään valintakokeen pisteiden perusteella. Vain yhteen valintayksikköön<br />
eli Tampereen yliopiston etnomusikologiaan valintaperusteena oli pelkkä<br />
valintakoe. Muihin valintayksiköihin ei voinut tulla valituksi pelkillä todistuspisteillä.<br />
Ei-ylioppilailla oli pääsääntöisesti mahdollisuus tulla valituksi humanististen<br />
tieteiden valintayksiköihin. Poikkeuksena oli Turun yliopiston uskontotiede,<br />
johon voi tulla valituksi vain ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen<br />
yhteispisteillä.<br />
Vain Åbo Akademin litteraturvetenskap ja konstvetenskap antoi pisteitä<br />
lukion päättötodistuksesta. Myös ns. muut pisteet olivat harvinaisia lukuunottamatta<br />
Åbo Akademita, joka antoi lisäpisteitä ensimmäiselle sijalle asettamisesta<br />
ja Joensuun yliopiston kirjallisuutta/perinteentutkimusta, joka antoi<br />
28 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
pisteitä aiemmista opinnoista, opetuskokemuksesta kulttuuriaineissa sekä<br />
harrastustoiminnasta ja työkokemuksesta. Kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista<br />
sai alkupisteitä suomalaisen ylioppilastutkinnon tavoin kaikkien muiden<br />
yliopistojen humanistisen alan valintayksiköissä paitsi Jyväskylän yliopistossa,<br />
jossa vain IB–tutkinnosta sai alkupisteitä. Ammatilliset tutkinnot<br />
rinnastuvat ylioppilastutkintoon alkupisteissä vain Tampereen yliopiston<br />
etnomusikologiassa.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella voi tulla valituksi lähtökohtaisesti<br />
kaikkiin humanistisiin tieteisiin. Opintoviikkovaatimukset vaihtelivat<br />
perusopinnoista 60 opintoviikkoon. Sisäänottomääriä ei aina ilmoitettu. Åbo<br />
Akademin humanististen tieteiden valintayksiköissä oli tyypillistä se, että<br />
hakija, jolla oli suoritettuna hakukohteen alaa vähintään 15 opintoviikkoa,<br />
voitiin vapauttaa kokeesta. Pienessä osassa valintayksikköjä opiskelupaikan<br />
voi saada tiedekilpailuissa menestymällä.<br />
Humanistisen alan valintayksiköiden valintakoe perustui yleensä muuhun<br />
kirjallisuuteen kuin lukion oppimäärään. Valintakokeet olivat tavallisesti<br />
esseetyyppisiä, mutta joissakin valintayksiköissä oli käytössä myös<br />
aineistokoe. Erillinen soveltuvuuskoe oli harvinainen muualla paitsi ÅA:n<br />
konstvetenskap’issa, jossa koko valintakoe perustui soveltuvuuskokeeseen.<br />
4.3. KASVATUSTIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Kasvatustieteellisen koulutusalan opiskelijavalintajärjestelmien tarkastelu<br />
jaettiin tässä kartoituksessa kasvatustieteen ja aikuiskasvatustieteen, luokanopettajien,<br />
lastentarhanopettajien, kotitalous- ja käsityönopettajien sekä<br />
erityispedagogiikan ja erityisopettajien opiskelijavalintaan. Musiikkikasvatuksen,<br />
liikunnanopettajan, terveystieteenopettajan, hoitotyön opettajan,<br />
fysioterapiaopettajan ja aineenopettajakoulutuksen opiskelijavalintoja ei tässä<br />
kartoituksessa luettu kasvatustieteelliseen koulutusalaan, vaan niiden<br />
opiskelijavalintoja tarkastellaan aina osana asianomaista koulutusalaa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 29
Taulukko 4. Kasvatustieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Kasvatustiede ja<br />
aikuiskasvatustiede 19 363 2 961 8,2 81,0<br />
Luokanopettaja 12 693 13 579 19,6 92,0<br />
Lastentarhanopettaja<br />
11 454 5 401 11,9 79,0<br />
Kotitalous- ja<br />
käsityön opettaja 10 172 889 5,2 83,8<br />
Erityispedagogiikka<br />
ja erityisopettaja 7 109 1 346 12,3 88,6<br />
Kasvatustieteen ala 59 1 791 24 176 13,5 85,3 14 21,7<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
4.3.1. KASVATUSTIEDE JA AIKUISKASVATUSTIEDE<br />
Kasvatustieteeseen ja aikuiskasvatukseen voi tulla valituksi ylioppilastutkinnon<br />
ja valintakokeen yhteispisteillä tai pelkän valintakokeen pisteillä.<br />
Poikkeuksena oli Åbo Akademin kasvatustiede, johon voi tulla valituksi vain<br />
ylioppilastutkinnon ja valintakokeen (=suullinen soveltuvuuskoe) yhteispisteillä.<br />
Yhteenkään kasvatustieteen tai aikuiskasvatustieteen valintayksiköistä<br />
ei voinut päästä pelkillä todistuspisteillä.<br />
Ylioppilastutkintotodistuksesta sai pisteitä 4-6 aineesta, mutta aineiden<br />
määrittely vaihteli. Lisäksi ainakin Joensuun yliopiston kasvatustiede<br />
antoi vuoden 2000 ja 2001 ylioppilaille ylimääräisen pisteen. IB-, EB- ja<br />
Reifeprüfung–tutkinnoista sai alkupisteitä suomalaisen ylioppilastutkinnon<br />
tavoin muualla paitsi Jyväskylän kasvatustieteessä ja aikuiskasvatustieteessä.<br />
Opiskelijaksi voi päästä pääsääntöisesti myös ei-ylioppilas.<br />
Ainoastaan Jyväskylän yliopiston ja Åbo Akademin kasvatustieteet<br />
antoivat alkupisteitä lukion päättötodistuksesta. Vain Jyväskylän yliopiston<br />
kasvatustiede ja aikuiskasvatustiede antoivat ns. muita pisteitä yliopistollisista<br />
arvosanoista, opintokokonaisuuksista tai aikaisemmista tutkinnoista.<br />
Kasvatustiedettä ja aikuiskasvatustiedettä voi päästä opiskelemaan<br />
30 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
avoimen yliopiston opintojen perusteella. Kaikissa tapauksissa valittavien<br />
lukumäärää ei ilmoitettu. Useissa tapauksissa avoimen väylää pitkin hakeville<br />
järjestettiin erillinen valintakoe. Tiedekilpailussa menestymisen perusteella<br />
opiskelupaikan voi saada vain Åbo Akademin kasvatustieteessä. Helsingin<br />
yliopiston kasvatustieteessä ja aikuiskasvatustieteessä vuonna 2001 tiedekilpailussa<br />
palkitut saivat lisäpisteitä.<br />
Kasvatustieteen ja aikuiskasvatustieteen valintakokeet olivat pääsääntöisesti<br />
kirjallisuuskokeita – vain Oulun yliopiston kasvatustieteessä ja Åbo<br />
Akademin kasvatustieteessä ei ollut kirjallisuuteen perustuvaa valintakoetta<br />
vaan soveltuvuushaastattelu. Valintakoekirjallisuus oli muuta kuin lukion<br />
oppimäärään perustuvaa kirjallisuutta. Valintakokeen kysymykset olivat<br />
useimmiten monivalinta- ja/tai esseeluonteisia.<br />
Aineistokoe oli käytössä viidessä valintayksikössä: Oulun yliopiston<br />
kasvatustieteessä, Turun yliopiston kasvatustieteessä ja aikuiskasvatustieteessä<br />
sekä Lapin yliopiston kasvatustieteessä ja aikuiskasvatustieteessä.<br />
Oulun yliopiston kasvatustieteen valintamenettelyn erityispiirteenä oli<br />
myös sen kaksivaiheisuus. Valintakokeen ensimmäisen vaiheen muodostaa<br />
aineistokoe, johon osallistuvien oli perehdyttävä etukäteen tiettyyn kirjallisuuteen<br />
ja vastattava esseekysymyksiin. Aineistokokeen, alkupisteiden<br />
ja aineistokokeen yhteispisteiden sekä avoimien yliopisto-opintojen perusteella<br />
kutsuttiin pyrkijöitä valintojen toiseen vaiheeseen eli valintahaastatteluun.<br />
Haastattelun pohja-aineistona olivat pyrkijöiden laatimat opintoansiokertomukset.<br />
Oulun yliopiston kasvatustieteen lisäksi soveltuvuuskoe oli<br />
käytössä Åbo Akademin kasvatustieteissä.<br />
4.3.2. LUOKANOPETTAJIEN KOULUTUS<br />
Luokanopettajien koulutuksen opiskelijavalinta tapahtui kahdessa vaiheessa.<br />
Ensimmäinen vaihe eli esivalinta toteutettiin suomenkielisten opettajankoulutusyksiköiden<br />
välisenä valtakunnallisena yhteisvalintana. Yhteisvalintaan<br />
osallistui kymmenen valintayksikköä.<br />
Hakija jätti vain yhden hakulomakkeen, jolla voi hakea yhtä aikaa 1-3<br />
opettajankoulutusyksikköön. Hakija voitiin kutsua valintakokeisiin vain<br />
yhteen opettajankoulutusyksikköön. Valintakokeet vaihtelivat eri yksiköissä.<br />
Opettajankoulutusyksikkö voi kutsua valintakokeisiin sellaisia ensisijaisesti<br />
hakeneita, joita ei oltu kutsuttu muun opettajankoulutusyksikön valintakokeisiin.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 31
Opiskelupaikkaa ei voinut saada pelkillä todistuspisteillä tai pelkillä<br />
valintakoepisteillä, vaan opiskelijavalinta perustui aina esivalintaan ja valintakokeisiin.<br />
Osa valintayksiköistä oli maininnut valintaoppaissa ei-ylioppilaille<br />
varatun kiintiön.<br />
Esivalinnassa sai pisteitä ylioppilastutkinnon viidestä kokeesta (äidinkieli,<br />
toinen kotimainen kieli, ensimmäinen vieras kieli, reaali ja matematiikka)<br />
sekä lisäansioista. Lisäansioita eli ns. muita pisteitä sai opettajakokemuksesta,<br />
kouluavustajana toimimisesta, varusmies-/siviilipalveluksesta ja<br />
tietyistä opintosuorituksista, kuten ylioppilastutkinnon ylimääräiset kielet ja<br />
laaja matematiikka sekä yliopistolliset opintokokonaisuudet. Sen sijaan lukion<br />
päättötodistuksesta eikä ammatillisista tutkinnoista saanut pisteitä. IB-, EBja<br />
Reifeprüfung –tutkinnoista sai alkupisteitä samalla tavoin kuin suomalaisesta<br />
ylioppilastutkinnosta.<br />
Valtakunnallisessa esivalinnassa mukana olevien opettajankoulutusyksiköiden<br />
valintakokeissa oli yhtäläisyyksiä ja eroavaisuuksia. Yhdenkään<br />
valintayksikön valintakoe ei perustunut suoranaisesti lukion oppimäärään,<br />
vaan muuhun kirjallisuuteen. Valintakokeet olivat yleensä esseetyyppisiä.<br />
Aineistokoe oli käytössä vain Helsingin yliopiston ja Joensuun yliopiston<br />
Joensuun luokanopettajankoulutuksen opiskelijavalinnassa, mutta ei Savonlinnan<br />
luokanopettajakoulutuksessa. Kirjakuulustelun lisäksi kaikissa hakukohteissa<br />
oli käytössä soveltuvuuskoe, joka koostui useimmiten yhteistyötaitoja<br />
arvioivasta kokeesta, yksilöhaastattelusta ja vapaaehtoisesta taitoja<br />
taidenäytteestä.<br />
Oulun yliopistossa on perinteisen luokanopettajakoulutuksen lisäksi<br />
kaksi valintayksikköä, joiden soveltamat valintaperusteet erosivat perinteisestä<br />
luokanopettajakoulutuksesta. Ensimmäinen näistä on Oulun yliopiston<br />
teknologiapainotteinen luokanopettajakoulutus, joka antoi pisteitä mm.<br />
lukion päättötodistuksen matemaattis-luonnontieteellisistä arvosanoista sekä<br />
tekniikan koulu- ja opistotutkinnoista, teknisen työn valinnaisista kursseista<br />
peruskoulussa/lukiossa ja teknologisesta harrastuneisuudesta. Toinen on<br />
Oulun yliopiston ruotsinkielinen kielikylpyluokanopettajakoulutus, jossa painotettiin<br />
ruotsin kielen osaamista.<br />
Valintakokeissa oli erilaisia painotuksia, jotka heijastelivat kyseisen<br />
luokanopettajayksikön profiilia. Joensuun yliopiston Savonlinnan luokanopettajakoulutuksen<br />
valintakokeeseen kuului näyte kuvataiteesta, musiikista,<br />
tekstiilityöstä, teknologiaperustaisen oppimisympäristön suunnittelusta tai<br />
32 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
teknisestä työstä. Jyväskylän yliopiston luokanopettajakoulutuksen valintakokeessa<br />
oli yksi vapaaehtoinen tehtävä luonnontieteestä/teknologiasta,<br />
musiikista, kuvallisesta viestinnästä tai liikunnasta. Oulun yliopiston<br />
luokanopettajakoulutuksen Oulun valintakokeessa oli vapaaehtoinen taideja<br />
taitonäyte. Oulun yliopiston luokanopettajakoulutuksen Kajaanin valintakokeessa<br />
oli vapaaehtoinen liikuntanäyte, vapaaehtoinen matematiikan näyte<br />
tai vapaaehtoinen äidinkielen näyte. Turun yliopiston Turun luokanopettajakoulutuksen<br />
valintakokeessa arvioitiin matemaattis-luonnontieteellistä<br />
päättelykykyä, kun esimerkiksi Rauman luokanopettajavalinnoissa tällaista<br />
elementtiä ei ollut.<br />
Osa valtakunnallisessa esivalinnassa mukana olevista opettajankoulutusyksiköistä<br />
antoi myös muuta opettajankoulutusta kiintiöidyille erityisryhmille.<br />
Esimerkiksi Jyväskylän yliopisto antaa viittomakielistä luokanopettajakoulutusta,<br />
johon hakeutuvien edellytettiin olevan ensi- tai äidinkieleltään<br />
viittomakielisiä. Lapin yliopistossa on erillinen valinta mediakasvatuspainotteiseen<br />
luokanopettajakoulutukseen, jossa alkupisteitä sai mediakasvatukseen<br />
suuntautuneista opinnoista. Oulun yliopistossa on englanninkielinen<br />
Master of Education, International Programme –koulutusohjelma,<br />
joka tuottaa luokanopettajan kelpoisuuden ja on tarkoitettu ulkomaalaisille,<br />
ei-Suomen kansalaisille.<br />
Avoimen yliopiston väylä oli harvoin auki perustutkinto-opiskelijaksi:<br />
se oli mahdollinen vain Turun yliopistossa. Sama koski tiedekilpailuja. Tiedekilpailuissa<br />
vuonna 2001 palkitut voivat saada suoraan kutsun valintakokeisiin<br />
ohi esivalinnan ainoastaan Helsingin yliopistossa.<br />
Ruotsinkielinen luokanopettajakoulutus ei ollut mukana valtakunnallisessa<br />
luokanopettajakoulutuksen esivalinnassa. Koulutusta annettiin Åbo<br />
Akademissa (Österbottens Högskolan) Vaasassa. 10 % valituista voi olla<br />
ei-ylioppilaita. Uudet ylioppilaat saivat viidestä ylioppilastutkintotodistuksen<br />
aineesta lisäpisteitä. Toisin kuin suomenkielisessä luokanopettajavalinnassa,<br />
ruotsinkielisessä luokanopettajavalinnoissa alkupisteitä sai lukion päättötodistuksesta<br />
ja ammatillisen koulutuksen todistuksesta. Ammatillisen koulutuksen<br />
todistuspisteiden ehtona oli se, että henkilö suorittaa ns. yhdistelmätutkinnon.<br />
Pisteitä sai myös työkokemuksesta, varusmies-/siviilipalveluksesta<br />
ja aiemmista opinnoista. IB-, EB- ja Reifeprüfung –tutkinnoista sai pisteitä<br />
samalla tavoin kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta.<br />
Ruotsinkielisen luokanopettajakoulutuksen valintakoe koostui suulli-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 3
sesta soveltuvuuskokeesta ja kirjallisesta kielikokeesta niille, joiden äidinkielen<br />
arvosana oli huonompi kuin cum laude approbatur.<br />
4.3.3. LASTENTARHANOPETTAJAKOULUTUS<br />
Lastentarhanopettajakoulutuksen opiskelijavalinnassa oli käytössä valtakunnallinen<br />
esivalinta, joka muistuttaa pitkälti luokanopettajakoulutuksen<br />
esivalintaa. Myös ylioppilastutkintotodistuksen, lukion päättötodistuksen, ns.<br />
muiden pisteiden, kansainvälisten ylioppilastutkintojen ja ammatillisten tutkintojen<br />
pisteityksessä noudatettiin samoja periaatteita kuin luokanopettajakoulutuksen<br />
opiskelijavalinnoissa. Lastentarhanopettajakoulutuksen opiskelijavalinta<br />
oli sisäisesti varsin homogeeninen. Ainoastaan Åbo Akademin<br />
opiskelijavalinta poikkesi valtakunnallisesta esivalinnasta.<br />
Pelkillä todistuspisteillä tai pelkillä valintakoepisteillä ei opiskelupaikkaa<br />
voinut saada, vaan lastentarhanopettajien opiskelijavalinta perustui aina<br />
esivalintaan ja valintakokeisiin. Joissain valintayksiköissä oli mainittu eiylioppilaiden<br />
kiintiö, toisissa tämä kiintiö puuttui.<br />
Soveltuvuuskoe oli tavallisin valintakokeen muoto, joka oli käytössä<br />
kaikissa valintayksiköissä. Lisäksi Oulun yliopiston Oulun lastentarhanopettajankoulutuksen<br />
valinnassa oli myös kirjallinen soveltuvuuskoe. Aineistokoe<br />
oli käytössä yli puolessa kaikista lastentarhanopettajakoulutuksen valintayksiköistä.<br />
Osa valintayksiköistä käytti myös muuhun kirjallisuuteen kuin<br />
lukion oppimäärään perustuvaa esseetyyppistä valintakoetta.<br />
Joensuun yliopiston Savonlinnan lastentarhanopettajankoulutuksen<br />
opiskelijavalinnassa hakijat antoivat lisäksi näytteen kuvataiteesta, musiikista,<br />
tekstiilityöstä, teknologiaperustaisen oppimisympäristön suunnittelusta<br />
ja tai teknisestä työstä. Oulun yliopiston Kajaanin lastentarhanopettajakoulutuksen<br />
opiskelijavalinnassa oli käytössä vapaaehtoinen liikunnan, matematiikan<br />
tai äidinkielen näyte.<br />
Avoimen yliopiston väylä ei ollut käytössä lastentarhanopettajakoulutuksen<br />
opiskelijavalinnassa. Sama koski tiedekilpailuissa palkittuja;<br />
väylää ei oltu virallistettu, vaikka Helsingin yliopistossa avoimen yliopiston<br />
väylän kautta hakevat voivat saada kutsun valintakokeisiin.<br />
Ruotsinkielisen lastentarhanopettajakoulutuksen opiskelijavalinta ei<br />
poikennut vastaavasta luokanopettajakoulutuksesta muutoin kuin koulutuspaikan<br />
suhteen: Åbo Akademin lastentarhanopettajakoulutusta annetaan<br />
Jakobstadissa.<br />
34 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
4.3.4. KOTITALOUS- JA KÄSITYÖNOPETTAJAKOULUTUS<br />
Kotitalous- ja käsityönopettajankoulutuksen opiskelijavalinta poikkesi luokan-<br />
ja lastentarhanopettajankoulutuksen opiskelijavalinnoista siten, että<br />
käytössä ei ole valtakunnallista esivalintaa.<br />
Helsingin yliopiston kotitalous- ja käsityönopettajan ja Åbo Akademin<br />
Vaasan yksikön kotitalousopettajan koulutuksissa valinta toteutettiin<br />
kaksivaiheisesti siten, että hakijoita kutsuttiin alkupisteiden perusteella valintakokeisiin,<br />
jotka voivat koostua ennakkotehtävästä, aineistotehtävästä ja<br />
haastattelusta. Ennakkotehtävä voi olla käsityötuotteen suunnittelu ja valmistus.<br />
Kotitalousopettajan valintaperusteista eniten yhteistä oli Helsingin että<br />
Joensuun yliopistoilla. Molemmissa yksiköissä uudesta ylioppilastutkinnosta<br />
sai enemmän pisteitä kuin vanhasta. Molemmissa yksiköissä sai samoista<br />
ylioppilastutkinnon aineista pisteitä. Kummassakaan ei saanut pisteitä lukion<br />
päättötodistuksesta, kun taas Joensuussa pisteitä sai lukiodiplomista. IB-,<br />
EB- ja Reifeprüfung- tutkinnoista sai pisteitä samoin kuin suomalaisesta<br />
ylioppilastutkinnosta. Molempiin yksiköihin voi tulla valituksi ei-ylioppilas.<br />
Joensuussa ammatillisista tutkinnoista ei saanut tässä yhteydessä pisteitä,<br />
mutta Helsingissä näitä pisteitä saivat sellaiset valintakokeisiin kutsuttavat<br />
ei-ylioppilaat, joilla on vähintään opistotutkinto. Tällöin etusija annettiin<br />
kotitalous-, tekstiili/vaatetusalan tutkinnon suorittaneille. Helsingissä<br />
valintakoe koostui kirjallisesta ja suullisesta soveltuvuusosiosta ja Joensuussa<br />
kirjallisuuskokeesta ja suullisesta soveltuvuusosiosta. Valinta tapahtui Helsingissä<br />
yhteispisteillä ja Joensuussa yhteispisteillä paitsi yhden valittavan<br />
ei-ylioppilaan kohdalla. Avoimen yliopiston väylää ei ollut käytössä.<br />
Joensuun kotitalousopettajakoulutuksen opiskelijavalinnassa testattiin<br />
myös englantia. Mikäli hakijalla oli suoritettuna englannin perusopinnot, tätä<br />
ei enää erikseen testattu, mutta muut osallistuivat muuhun kirjallisuuteen<br />
perustuva kuin lukion oppimäärään englannin monivalintakokeeseen. Lisäksi<br />
valinnassa huomioitiin yo-tutkinnon ja lukion päättötodistuksen matematiikan<br />
arvosana. Vaihtoehtoisesti hakijan oli suoritettava valintakokeessa<br />
lukion oppimäärään perustuva osio. Englanti tai matematiikka painottuivat<br />
valinnassa, koska kotitalousopettajakoulutuksessa opiskelevalla on oltava<br />
sivuaineenaan jompi kumpi niistä.<br />
Joensuun kotitalousopettajakoulutukseen oli lisäksi erillinen kiintiö<br />
kotitalouden opistoasteen, ammatillisen korkea-asteen, ammattikorkeakoulu-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 35
tutkinnon tai vastaavan tutkinnon suorittaneille. Tätä kautta tulevat saivat<br />
yhden opetettavan aineen tutkinnon. Valinta perustui kirjallisuuskuulusteluun<br />
sekä suulliseen soveltuvuusosioon.<br />
Åbo Akademin Österbottens högskolan toteutti ruotsinkielisen kotitalousopettajankoulutuksen<br />
valinnan samalla tavalla kuin ruotsinkielisen<br />
luokanopettajankoulutuksen opiskelijavalinnan.<br />
Käsityönopettajakoulutukseen valittiin opiskelijoita Helsingin yliopistoon<br />
(tekstiilityö), Joensuun yliopiston Savonlinnan yksikköön (tekstiilityö),<br />
Åbo Akademiin ja Turun yliopiston Rauman yksikköön (tekninen työ). Lisäksi<br />
käsityötiedettä voi opiskella Helsingin yliopistossa pääaineenaan ilman, että<br />
saa opettajan kelpoisuuden.<br />
Käsityönopettajakoulutuksen opiskelijavalinta erosi kotitalousopettajakoulutuksen<br />
opiskelijavalinnasta lähinnä siten, että käsityönopettajakoulutuksen<br />
valinnassa oli käytössä lähes aina käsityötuotteen suunnittelu ja<br />
valmistus. Muutoin käsintyönopettajankoulutuksen valintaperusteet olivat<br />
pääasiassa samat kuin kotitalousopettajan.<br />
Esimerkiksi Savonlinnan käsityönopettajankoulutuksen valinta noudatti<br />
samoja periaatteita kuin kotitalousopettajakoulutuksen valinta: sivuaineena<br />
oli oltava joko englanti tai matematiikka, pisteitä sai samalla tavalla, valintakoe<br />
oli samanlainen ja ammatillista väylää tuleville oli oma erillinen kiintiö.<br />
Rauman teknisen työn opiskelijavalinta poikkesi edellä mainituista siten,<br />
että valinta perustui kirjatenttiin, teknisen työn näytteeseen, haastatteluun<br />
ja lukion käsityödiplomiin. Ylioppilastutkintotodistuksesta ei saanut alkupisteitä.<br />
4.3.5. ERITYISPEDAGOGIIKAN JA ERITYISOPETTAJAN<br />
KOULUTUS<br />
Erityispedagogiikan pääainevalinnassa oli seitsemän valintayksikön välillä<br />
vain vähän yhdistäviä piirteitä. Yhteistä oli lähinnä se, että opiskelupaikkaa<br />
ei voinut saada pelkillä todistuspisteillä. Joensuun yliopistossa opiskelupaikan<br />
voi saada vain pelkillä valintakoepisteillä. Jyväskylän yliopistossa valinta<br />
perustui alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteisiin. Turun yliopistossa<br />
osa opiskelijoista valittiin pelkillä valintakoepisteillä ja osa todistuspisteiden<br />
ja valintakoepisteiden yhteispisteillä.<br />
Vain Joensuun yliopistossa ylioppilastutkinnosta sai alkupisteitä. Vain<br />
Jyväskylässä sai pisteitä lukion päättötodistuksesta tai muita alkupisteitä.<br />
36 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Vain Jyväskylässä IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkintoihin ei suhtauduttu<br />
samalla tavalla kuin suomalaiseen ylioppilastutkintoon. Vain Joensuussa<br />
ammatillisiin tutkintoihin suhtauduttiin samalla tavalla kuin ylioppilastutkintoon.<br />
Valintakoe perustui jokaisessa kolmessa muuhun kirjallisuuteen kuin<br />
lukion oppimäärä. Aineistokoe oli käytössä vain Turun yliopistossa. Vain<br />
Jyväskylän yliopistossa oli erillinen soveltuvuuskoe. Avoimen yliopiston väylä<br />
oli käytössä Turun ja Jyväskylän yliopistoissa. Tiedekilpailuväylä ei ollut<br />
käytössä. Erityispedagogiikan pääainevalinnassa voi osaan aloituspaikoista<br />
tulla valituksi ei-ylioppilas.<br />
Erityisopettajan ja erityisluokanopettajan koulutusta annetaan Joensuun<br />
yliopistossa. Jyväskylän yliopistossa annetaan erityisopettajan ja<br />
varhaiserityisopettajan koulutusta ja Åbo Akademissa annetaan erityisopettajan<br />
koulutusta.<br />
Joensuun ja Jyväskylän yliopistoihin valituksi voi tulla myös ei-ylioppilas.<br />
Åbo Akademin kohdalla tämä jäi valintaoppaan perusteella epäselväksi.<br />
Kaikissa kolmessa yliopistossa ylioppilastutkintotodistuksesta ja ns. muista<br />
ansioista sai alkupisteitä. Vain Joensuun yliopisto suosi alkupisteitä antaessaan<br />
uusia ylioppilaita. Jyväskylässä ja Åbo Akademissa alkupisteitä sai<br />
lukion päättötodistuksesta. Vain Jyväskylässä ei saanut alkupisteitä IB-,<br />
EB- ja Reifeprüfung-tutkinnoista. Ammatillisista tutkinnoista alkupisteitä<br />
antoi vain Åbo Akademi, joka otti huomioon ns. yhdistelmätutkinnot.<br />
Joensuussa ja Jyväskylässä oli käytössä kirjallisuuteen perustuva<br />
valintakoe. Åbo Akademi järjesti kirjallisen kielikokeen (aineistokoe) niille,<br />
joiden yo-todistuksen äidinkielen arvosana oli cum laude approbatur tai<br />
huonompi. Erillinen soveltuvuusosio oli käytössä kaikissa kolmessa yliopistossa.<br />
Kaikissa kolmessa paikassa valintaperusteena käytettiin alkupisteitä<br />
ja valintakoetta.<br />
Avoimen yliopiston väylää tai tiedekilpailuväylää ei ollut käytössä.<br />
Joensuun yliopisto valitsi opiskelijoita myös opinto-ohjaajan pääaineopintoihin.<br />
Tämä valinta noudatti samoja periaatteita kuin Joensuun yliopiston<br />
erityisopettajan ja erityisluokanopettajan valinta. Ainoana erona oli<br />
se, että opinto-ohjaajan opiskelijavalinnassa oli käytössä aineistokoe.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 37
4.4. KAUPPATIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Kauppatieteellistä koulutusta antavat Helsingin kauppakorkeakoulu, Svenska<br />
Handelshögskolan, Turun kauppakorkeakoulu, Vaasan yliopisto, Jyväskylän,<br />
Joensuun, Kuopion, Lapin, Oulun ja Tampereen yliopistot sekä Åbo Akademi<br />
ja Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu. Pääaineisiin kuuluvat mm.<br />
kansantaloustiede, laskentatoimi, johtaminen ja markkinointi.<br />
Taulukko 5. Kauppatieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Kauppatieteellinen<br />
ala 24 1 841 10 345 5,6 92,0 25 20,9<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Helsingin kauppakorkeakoulu, Turun kauppakorkeakoulu, Vaasan yliopisto,<br />
Oulun yliopiston ja Lapin yliopiston taloustieteiden tiedekunnan muodostama<br />
verkostoyliopisto, Tampereen yliopiston taloudellis-hallinnollinen tiedekunta<br />
sekä Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun kauppatieteiden osaston,<br />
Kuopion yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan ja Joensuun yliopiston<br />
yhteiskuntatieteiden tiedekunnan muodostama verkostoyliopisto olivat<br />
valintakoeyhteistyössä. Yliopistoilla oli yhteinen valintakoe, mutta omat<br />
valintaperusteet ja hakulomakkeet. Pääsääntöisesti hakija voi pyrkiä kauppatieteelliseen<br />
koulutukseen vain yhteen näistä yliopistoista. Poikkeuksena<br />
olivat Helsingin ja Turun kauppakorkeakoulut, joissa toiseen näistä valintakokeen<br />
kautta hakeva voi valintakokeen avulla voi pyrkiä myös toiseen.<br />
Hakija voi kuitenkin tulla hyväksytyksi vain toiseen näistä yliopistoista.<br />
Valintojen jaksottamisen näkökulmasta kauppatieteellisen alan valintayksiköt<br />
sovelsivat kahta käytäntöä: osa valitsi opiskelijat suoraan pääaineeseen<br />
ja osassa valikoituminen pääaineeseen tapahtuu opintojen kuluessa<br />
yhteisten opintojen jälkeen.<br />
Kauppatieteissä oli käytössä tavallisimmin kaksi valintaperustetta:<br />
valinta ylioppilastutkinnon ja valintakokeiden yhteispisteillä ja valinta valinta-<br />
38 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
kokeen perusteella. Muutamissa poikkeustapauksia oli kuitenkin käytössä<br />
vain toinen näistä valintaperusteista tai valinta todistus- tai muiden pisteiden<br />
perusteella. Esimerkiksi Turun kauppakorkeakoulun kansainvälisen liiketoiminnan<br />
ja logistiikan koulutusohjelmaan voi tulla valituksi vain ylioppilastutkinnon<br />
ja valintakokeen yhteispisteillä. Åbo Akademin kauppatieteelliseen<br />
koulutukseen voi tulla valituksi joko todistus- ja muilla pisteillä (opinto- ja<br />
työpisteet) tai valintakokeella. Jyväskylän yliopiston kauppatieteen tietojärjestelmätieteeseen<br />
valittiin suoraan kaikki, jotka olivat asettaneet ko.<br />
pääaineen ensisijaiseksi hakukohteeksi ja joilla oli tietyt pisteet ylioppilastutkinnosta.<br />
Ei-ylioppilaat voivat tulla valituiksi jokaiseen kauppatieteellistä koulutusta<br />
antavaan suomalaiseen yliopistoon. Tosin joihinkin valintayksiköihin,<br />
kuten esimerkiksi Turun kauppakorkeakoulun kansainvälisen liiketoiminnan<br />
ja logistiikan koulutusohjelma ja Vaasan yliopiston kauppatieteiden<br />
laskentatoimen todistusvalinta, valittiin vain ylioppilaita.<br />
Valintayksiköt antoivat alkupisteitä yleensä enintään viisi vuotta<br />
vanhasta ylioppilastutkintotodistuksesta. Lisäksi osa valintayksiköistä antoi<br />
lisäpisteitä uusille ylioppilaille. Vaasan yliopiston kauppatieteen laskentatoimen<br />
todistusvalinnassa ei voinut tulla valituksi, jos oli kirjoittanut ylioppilaaksi<br />
vuonna 1998 tai sitä ennen. Kaikki kauppatieteellisen alan valintayksiköt<br />
antoivat alkupisteitä kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista sai samoin<br />
kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta paitsi Jyväskylän yliopisto.<br />
Lukion päättötodistuksesta ei pääsääntöisesti saanut pisteitä. Poikkeuksena<br />
tästä olivat Jyväskylän yliopisto, jossa pisteitä sai vuoden 1996 ja sitä<br />
vanhemmasta keskiarvosta, ja Vaasan yliopiston kaupallisteknisen tiedekunnan<br />
tietotekniikan ja tuotantotalouden valinta, jossa kemian ja fysiikan<br />
numeroista sai pisteitä. Muista ansioista sai harvoin alkupisteitä. Tällaisia<br />
pisteitä antoivat kuitenkin Helsingin kauppakorkeakoulu ja Turun kauppakorkeakoulu<br />
ensisijaisuuspisteinä ja Åbo Akademi opinto- ja työkokemuspisteinä.<br />
Alkupisteitä ammatillisista tutkinnoista antoivat vain Svenska<br />
handelshögskolanissa (vähemmän kuin ylioppilastutkinnosta, lisäksi esimerkiksi<br />
ammattikorkeakoulututkinnosta sai enemmän pisteitä kuin kolmivuotisesta<br />
ammatillisesta tutkinnosta) ja Åbo Akademi (ammatillisia tutkintoja<br />
verrattiin keskenään, ei ylioppilastutkintoon).<br />
Yhdenkään kauppatieteellisen valintayksikön valintakoe ei perustunut<br />
lukion oppimäärään. Useimmiten valintakoe perustui muuhun luettavaan<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 39
kirjallisuuteen, ja valintakoetehtävät olivat luonteeltaan monivalintakysymyksiä<br />
paitsi Jyväskylän yliopistossa. Svenska handelshögskolanissa<br />
ja Åbo Akademissa oli esseekysymyksiä muusta kirjallisuudesta, paitsi<br />
Tampereen yliopiston kauppatieteen markkinoinnin valintakokeessa.<br />
Aineistokoe oli kauppatieteissä harvinainen. Aineistokokeeseen perustuvia<br />
monivalintakysymyksiä oli Tampereen yliopiston kauppatieteen markkinoinnin<br />
valintakokeessa. Myös soveltuvuuskokeet olivat harvinaisia. Turun<br />
kauppakorkeakoulun kansainvälisen liiketoiminnan ja logistiikan koulutusohjelmassa<br />
oli kuitenkin käytössä suullinen soveltuvuuskoe ja Jyväskylän<br />
yliopiston kauppatieteen yrityksen taloustieteen pääaineryhmässä oli erillinen<br />
soveltuvuuskoe, jonka luonnetta ei oltu tarkemmin eritelty valintaoppaassa.<br />
Osaan kauppatieteiden valintayksiköistä voi pyrkiä avoimen yliopiston<br />
opintojen väylää pitkin. Hakijoilta vaadittavat opintoviikkomäärät ja sisäänottomäärät<br />
vaihtelivat. Myös tiedekilpailussa menestyneiden sisäänottokäytännöt<br />
ja -määrät vaihtelivat.<br />
4.5. LIIKUNTATIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Liikuntatieteitä voi opiskella pääaineena Jyväskylän yliopistossa, jossa on<br />
kolme valintayksikköä: liikuntapedagogiikka (opettajat), liikuntabiologinen<br />
aineryhmä ja liikuntahallinnon koulutusohjelma.<br />
Taulukko 6. Liikuntatieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Liikuntatieteellinen 5 84 1 380 16,4 97,9 % 11 % 21,6<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Opiskelupaikan saaminen oli mahdollista todistuspisteiden, lisäpisteiden ja<br />
valintakokeen kokonaisuuden perusteella. Liikuntatieteellinen oli ainoa<br />
koulutusala, jossa opiskelupaikkaa ei voinut saada pelkän valintakokeen<br />
perusteella.<br />
Valinta toteuttiin kaksivaiheisesti. Valinnan ensimmäisessä vaiheessa<br />
40 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
ylioppilastutkinnon (max 7 ainetta), lukion päättötodistuksen (liikunta ja<br />
terveystieto) ja lisäpisteiden eli muiden pisteiden (korkeakouluopinnot ja<br />
lukion liikuntadiplomi) kutsuttiin tiedekunnan ennalta hyväksymä määrä<br />
hakijoita valintakokeisiin. Valintakokeet koostuivat kirjallisesta kokeesta,<br />
liikuntakokeista ja opetustuokiosta.<br />
Liikuntatieteissä oli lisäksi käytössä erityisiä karsintaperusteita, joissa<br />
ala poikkesi muista valintayksiköistä. Liikuntapedagogiikan pääaineeseen<br />
pyrkivistä karsittiin pois liikuntakokeiden yhteispisteissä pienimmän pistemäärän<br />
saanut neljännes. Ruotsinkielisistä hakijoista taas karsittiin valintakoepistemäärässä<br />
alempaan puolikkaaseen sijoittuneet hakijat.<br />
Liikuntatieteisiin voi tulla valituksi myös ei-ylioppilas, mutta heille varattujen<br />
paikkojen määrää ei oltu mainittu valintaoppaassa. Ammatillisen koulutuksen<br />
tutkinnoista ei saanut pisteitä ylioppilastutkinnon tai lukion päättötodistuksen<br />
tavoin, mutta valintakokeisiin kutsuttiin ammatillisen tutkinnon<br />
suorittaneita tutkintotodistuksen keskiarvon perusteella. Kansainvälisistä<br />
ylioppilastutkinnoista ei saanut alkupisteitä suomalaisen ylioppilastutkinnon<br />
tavoin, mutta kansainvälisen ylioppilastutkinnon (IB-, EB- ja Reifeprüfungtutkinnot)<br />
suorittaneet kutsuttiin valintakokeisiin. Liikuntapedagogiikan koulutuksessa<br />
oli lisäksi käytössä sukupuoli-, kieli- ja vammaiskiintiö. Liikuntahallinnon<br />
koulutuksessa oli käytössä vammaiskiintiö.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella tai tiedekilpailun perusteella<br />
opiskelupaikan saamisesta liikuntatieteiden koulutuksessa ei ollut tietoa<br />
Jyväskylän yliopiston opinto-oppaan liikuntatieteiden osassa.<br />
Valintakokeen kirjallinen osio perustui muuhun kuin lukion oppimäärään<br />
(liikuntabiologisen aineryhmän valintakoe perustuu mitä ilmeisimmin myös<br />
lukion oppimäärään). Aineistokoetta ei ollut käytössä.<br />
4.6. LUONNONTIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Tässä kartoituksessa luonnontieteelliseen koulutusalaan laskettiin kuuluvaksi<br />
matematiikka, osa tilastotieteestä ja filosofiasta, fysiikka, kemia, biologia<br />
(myös esim. kalabiologia), biokemia, biotieteet, ympäristötieteet, maantiede,<br />
geologia, geotieteet, tietojenkäsittelytiede, tietotekniikka, informaatiotekniikka<br />
ja soveltava biotekniikka.<br />
Tarkastelun helpottamiseksi luonnontieteellinen ala jaettiin neljään osaalueeseen:<br />
1. matematiikkaan, fysiikkaan ja kemiaan, 2. bio- ja ympäristötieteisiin,<br />
3. maantieteeseen ja geotieteisiin ja 4. tietojenkäsittelytieteisiin.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 41
Taulukko 7. Luonnontieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Matematiikka,<br />
fysiikka, kemia 21 1 416 8 372 5,9 35,8<br />
Biologia, ympäristö 19 537 7 713 14,4 70,3<br />
Maantiede, geotieteet 8 206 1 768 8,6 83,9<br />
Tietojenkäsittely 10 769 4 112 5,3 69,3<br />
Luonnontieteellinen 58 2 928 21 965 7,5 49,1 44 20,2<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
4.6.1. MATEMATIIKKA, FYSIIKKA JA KEMIA<br />
Matematiikan, fysiikan ja kemian koulutusta antavat Helsingin, Joensuun,<br />
Jyväskylän, Oulun ja Turun yliopistot ja Åbo Akademi. Lisäksi Kuopion<br />
yliopiston antaa fysiikan ja Tampereen yliopisto matetiikan koulutusta. Näistä<br />
kuudesta neljällä yliopistolla eli Helsingin, Jyväskylän, Turun ja Oulun yliopistoilla<br />
oli kevään 2001 haussa yhteinen matematiikan, fysiikan ja kemian<br />
valintakoe, mutta kullakin omat valintaperusteensa. Jos hakija halusi hakea<br />
samanaikaisesti näihin kaikkiin neljään yliopistoon, hänen tuli hakea kunkin<br />
yliopiston matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan niiden omalla<br />
hakulomakkeella. Osa valintayksiköistä järjesti toisen haun marraskuussa.<br />
Useisiin matematiikan, fysiikan ja kemian valintayksiköihin voi tulla<br />
valituksi kahdella tai kolmella valintaperusteella: pelkillä alkupisteillä, pelkillä<br />
valintakoepisteillä tai alkupisteiden ja valintakokeiden yhteispisteillä.<br />
Yleisimpinä valintaperusteina olivat kaksi ensin mainittua.<br />
Lisäksi valintayksiköillä oli vaihtelevia käytäntöjä sen suhteen, miten<br />
hakeudutaan aineenopettajakoulutukseen. Esimerkiksi Helsingin yliopiston<br />
valintayksikkö valitsi opiskelijat suoraan aineenopettajakoulutukseen alkupisteiden<br />
ja valintakokeen perusteella. Muissa yliopistoissa aineenopettajakoulutukseen<br />
haetaan opintojen kuluessa. Lisäksi Turun yliopistossa oli<br />
vuonna 2001 varattu erityinen viiden opiskelijan kiintiö niille luokanopettajan-<br />
42 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
koulutuksen yhteisvalintaan osallistuneille, jotka eivät tulleet valituksi<br />
luokanopettajankoulutukseen.<br />
Pelkillä alkupisteillä eli ylioppilastutkinnon matematiikan, fysiikan ja<br />
kemian pisteillä ja lukion päättötodistuksen arvosanoilla voi tulla valituksi<br />
kaikkiin ko. valintayksiköihin lukuunottamatta Oulun yliopiston kemiaa. On<br />
kuitenkin huomattava, että valinta pelkkien alkupisteiden perusteella oli usein<br />
mahdollinen vain uusille ylioppilaille, koska ylioppilastutkintopisteitä annetaan<br />
vain enintään kolme vuotta vanhalle ylioppilastutkinnolle. Lisäksi valintayksiköiden<br />
välillä oli eroja alkupisteiden laskemisessa ja eri aineiden arvosanojen<br />
painotuksissa.<br />
Useimpiin valintayksiköihin oli mahdollista päästä pelkillä valintakoepisteillä,<br />
osaan myös alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteillä. Näitä<br />
valintareittejä pitkin ns. vanhan ylioppilaan oli mahdollista päästä koulutukseen.<br />
Ei-ylioppilaalle taas valintakoe oli ainoa reitti. Valintakokeeseen<br />
osallistuminen ei ollut useinkaan pakollista. Tällöin valintayksikkö otti automaattisesti<br />
huomioon hakijan kannalta paremman tai ainoan vaihtoehdon.<br />
Todistuspisteiden lisäksi valintayksiköt antoivat usein alkupisteitä ns.<br />
muista ansioista, kuten menestyksestä kansallisissa tai paikallisissa fysiikkakilpailuissa.<br />
Matemaattisten Aineiden Opettajien Liiton MAOL:n kilpailuissa<br />
10-20 parhaan joukkoon sijoittuneilla sekä Suomen Akatemian Viksukilpailuissa<br />
menestyneillä olikin erinomaiset mahdollisuudet päästä<br />
perustutkinto-opiskelijoiksi suoraan hakemuksen perusteella. Luonnontieteellisen<br />
alan valintayksiköille oli lisäksi tyypillistä se, että lähes kaikissa<br />
valintayksiköissä annettiin alkupisteitä kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista<br />
(IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkintotodistukset) suomalaisen ylioppilastutkinnon<br />
tavoin ja se, että yhdessäkään valintayksikössä ei annettu alkupisteitä<br />
ammattikorkeakoulu-, opisto- tai vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta<br />
tutkinnosta.<br />
Valintakokeet koostuivat pääsääntöisesti lukion oppimäärään perustuvista<br />
tehtävistä. Oulun yliopiston valintayksiköissä oli mahdollista korvata<br />
koepisteet 15/35 opintoviikon kokonaisuudella. Suullinen soveltuvuuskoe<br />
haastatteluineen oli käytössä kahdessa valintayksikössä.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella opiskelupaikan saaminen jäi<br />
valintaoppaiden perusteella paikoin epäselväksi. Usein väylän perusteella<br />
otettavien lukumäärä määriteltiin tiedekuntakohtaisesti.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 43
4.6.2. BIO- JA YMPÄRISTÖTIETEET<br />
Biologian koulutusohjelman suomenkielinen valinta järjestettiin valtakunnallisena<br />
yhteisvalintana. Yhteisellä hakulomakkeella ja valintakokeella<br />
hakea Helsingin, Joensuun, Jyväskylän, Oulun ja Turun yliopistoihin. Hakija<br />
ilmoitti hakulomakkeessa yliopistojen suosituimmuusjärjestyksen. Biologian<br />
valtakunnallisen yhteisvalinnan yhteydessä pyrittiin myös Helsingin yliopiston<br />
ympäristöekologian laitokselle Lahteen.<br />
Bio- ja ympäristötieteisiin voi päästä tavallisesti kahdella valintaperusteella:<br />
pelkkien valintakoepisteiden sekä alkupisteiden ja valintakoepisteiden<br />
yhteispisteiden perusteella. Biologian yhteisvalinnassa valintaperusteena oli<br />
yleensä valintakokeesta ja ylioppilastutkinnosta laskettu yhteispistemäärä.<br />
Poikkeuksia oli muutamia. Kuopion ja Turun yliopistojen biokemiaan sekä<br />
Kuopion yliopiston soveltavassa biotekniikkaan ja ympäristötieteisiin oli<br />
mahdollista päästä myös pelkillä alkupisteillä. Selkeimmin valintaperusteiltaan<br />
erottui Åbo Akademi, johon kyseisiä oppiaineita voi päästä opiskelemaan<br />
vain yhteispisteiden perusteella. Biologian yhteisvalinnoissa Jyväskylän<br />
yliopisto antoi alkupisteitä myös biologian alaan liittyvästä laboratoriotai<br />
kenttäharjoittelusta. Sen sijaan lukion päättötodistuksesta sai erittäin<br />
harvoin alkupisteitä.<br />
Valintakokeet perustuivat lukion oppimäärään ja/tai muuhun kirjallisuuteen.<br />
Aineistokoe oli harvinainen. Valtaosassa valintayksiköitä oli varattu<br />
ei-ylioppilaille oma kiintiönsä. Avoimen yliopiston väylää koskevat samat<br />
huomiot kuin luonnontieteellistä alaa ylipäänsäkin.<br />
4.6.3. MAANTIEDE JA GEOTIETEET<br />
Kaikkiin maantieteen ja geotieteen valintayksiköihin voi tulla valituksi alkupisteiden<br />
ja valintakoepisteiden yhteispisteiden perusteella. Pelkillä valintakoepisteillä<br />
voi tulla valituksi kaikkiin muihin valintayksiköihin paitsi Åbo<br />
Akademin geologiaan. Pelkillä alkupisteillä ei voinut saada opiskelupaikkaa<br />
muualta kuin Oulun yliopiston geotieteistä.<br />
Lukion päättötodistuksen ja ns. muiden ansioiden huomioiminen alkupisteissä<br />
vaihteli valintayksiköiden kesken. Osa valintayksiköistä antoi alkupisteitä<br />
myös ylioppilastutkintotodistuksen perusteella.<br />
Valintakoe perustui joko lukion oppimäärään tai muuhun kirjallisuuteen.<br />
Aineistokoetta ja erillistä soveltuvuuskoetta ei ollut käytössä.<br />
4 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Avoimen yliopiston väylää koskevat samat huomiot, mitä on aiemmin<br />
esitetty matemaattis-luonnontieteellisestä opiskelijavalinnasta. Osassa<br />
valintayksiköistä opiskelupaikan sai menestymällä MAOL:in kilpailussa,<br />
osassa tätä väylää ei ollut käytössä.<br />
4.6.4. TIETOJENKÄSITTELYTIETEET<br />
Tietojenkäsittelytieteen valinta järjestettiin yhteisvalintana, johon osallistuivat<br />
Helsingin, Joensuun, Kuopion, Tampereen ja Turun yliopistot. Hakija<br />
voi hakea yhdellä hakulomakkeella hakea kaikkiin yhteisvalintaan osallistuviin<br />
yliopistoihin. Valintakoe oli yhteinen, mutta mm. lukion päättötodistuksesta<br />
ja ylioppilastutkintotodistuksesta annettavat pisteet vaihtelivat yliopistoittain.<br />
Suurimpaan osaan tietojenkäsittelytieteen valintayksiköistä voi tulla<br />
valituksi joko pelkillä alkupisteillä tai valintakokeen perusteella. Alkupisteiden<br />
ja valintakoepisteiden yhteispisteet olivat valintaperusteena muutamassa<br />
alan koulutusohjelmassa.<br />
Oulun yliopiston tietojenkäsittelytiedettä ja Joensuun yliopiston<br />
signaalinkäsittelyn linjaa lukuunottamatta kaikkiin tietojenkäsittelytieteen<br />
koulutusohjelmiin voi tulla hyväksytyksi pelkillä alkupisteillä. Alkupisteissä<br />
ylioppilastutkinnon suoritusvuodella oli suuri merkitys. Tosin valintayksiköiden<br />
välillä oli eroja siinä, annetaanko alkupisteitä esimerkiksi enintään<br />
viisi vai kymmenen vuotta vanhasta tutkinnosta. Lisäksi MAOL:n tietotekniikkakilpailuissa<br />
ja Suomen Akatemian Viksu-kilpailussa menestyneille<br />
oli varattu Kuopion, Tampereen ja Turun yliopistoissa omat suoravalintakiintiöt.<br />
Pelkillä valintakoepisteillä voi päästä kaikkiin valintayksiköihin Åbo<br />
Akademin Informationsbehandling’ia lukuunottamatta.<br />
Valintakoe perustui useimmiten muuhun kirjallisuuteen ja/tai aineistokokeeseen.<br />
Lukion pitkän matematiikan ja laajan fysiikan oppimäärään<br />
perustuvat valintakokeet olivat käytössä kahdessa valintayksikössä. Erillistä<br />
soveltuvuuskoetta ei käytetty.<br />
Ei-ylioppilaille mahdollisten aloituspaikkojen määrä oli ilmoitettu useimmiten,<br />
mutta ei aina. Sen sijaan avoimen yliopiston väylän kriteereistä oli<br />
erittäin harvoin tietoa valintaoppaissa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 45
4.7. LÄÄKETIETEELLISET KOULUTUSALAT<br />
Tässä kartoituksessa lääketieteellisiä koulutusaloja eli eläinlääketieteellistä,<br />
hammaslääketieteellistä ja lääketieteellistä koulutusalan opiskelijavalintoja<br />
tarkasteltiin yhdessä, koska niillä oli monia yhtymäkohtia.<br />
Taulukko 8. Lääketieteellisten koulutusalojen hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Eläinlääketieteellinen<br />
Hammaslääke-<br />
1 52 340 6,5 100,0 19 21,4<br />
tieteellinen 2 82 239 2,9 100,0 18 21,1<br />
Lääketieteellinen 5 550 2 211 4,0 99,6 33 20,7<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Eläinlääketieteellisellä koulutusalalla on yksi ainoa valintayksikkö, Helsingin<br />
yliopiston eläinlääketieteellinen tiedekunta. Hammaslääketieteellisen alan<br />
koulutuksesta huolehtivat Helsingin ja Oulun yliopistot. Lääketieteellisen<br />
alan opiskelijavalintoja tehtiin viidessä yliopistossa, joiden yhteenlaskettu<br />
perustutkinto-opiskelijoiden aloituspaikkamäärä vuonna 2001oli 550.<br />
Lääketieteen ja hammaslääketieteen valintakokeet pidettiin samanaikaisesti<br />
kaikissa lääkärikoulutusta järjestävissä yliopistoissa. Tämä merkitsee<br />
sitä, että hakija voi pyrkiä lääketieteen tai hammaslääketieteen koulutusohjelmaan<br />
vain yhteen yliopistoon ja vain jompaankumpaan koulutukseen<br />
kerrallaan. Eläinlääketiedettä, lääketiedettä ja hammaslääketiedettä voi<br />
päästä opiskelemaan sekä ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen<br />
yhteispisteiden että pelkän valintakokeen perusteella. Pelkillä ylioppilastutkintotodistuksen<br />
pisteillä ei opiskelupaikkaa voinut saada.<br />
Eläinlääketiedettä, lääketiedettä ja hammaslääketiedettä voi päästä<br />
opiskelemaan myös ylioppilastutkintoa suorittamaton hakija. Ei-ylioppilaiden<br />
mahdollisuus päästä opiskelijaksi vaihteli eri valintayksiköissä esimerkiksi<br />
lääketieteellisellä koulutusalalla 6-50 % välillä aloituspaikkakiintiöstä.<br />
Eläinlääketiede, hammaslääketiede ja lääketiede antoivat yo-tutkinto-<br />
46 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
todistuksesta alkupisteitä vuonna 1997 tai sitä myöhemmistä yo-tutkinnoista.<br />
Uudet ylioppilaat (keväällä 2001 ja syksyllä 2000 kirjoittaneet) saivat lisäksi<br />
lisäpisteitä kaikissa muissa valintayksiköissä paitsi Tampereen yliopiston<br />
lääketieteen koulutusohjelmassa.<br />
Eläinlääketieteen, lääketieteen ja hammaslääketieteen opiskelijavalintoja<br />
yhdistivät seuraavat piirteet: lukion päättötodistuksesta ja ammatillisista<br />
tutkinnoista ei saanut alkupisteitä. Sen sijaan IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkinnoista<br />
sai pisteitä.<br />
Lääketieteissä ei ollut käytössä avoimen yliopiston väylää. Suomen<br />
Akatemian tiedekilpailussa palkittuja valittiin eläinlääketieteeseen enintään<br />
kaksi. Lisäksi ko. kilpailussa 10 parhaiten menestynyttä voi hakea Kuopion<br />
yliopiston lääketieteeseen ilman valintakoetta.<br />
Kuopion yliopiston osalta oli seuraava sääntö: “Hakija, joka on suorittanut<br />
ylioppilastutkinnon keväällä tai syksyllä 2000 ja on vuosien 2000-<br />
2001 aikana suorittanut varusmies- tai siviilipalveluksen saa 2 lisäpistettä<br />
alkupisteisiin. Mikäli varusmies on yllämainitun lisäksi suorittanut puolustusvoimien<br />
johtamis- ja kouluttajakoulutuksen, hän saa toiset 2 lisäpistettä.<br />
Hakija voi hyödyntää vain joko uuden ylioppilaan lisäpisteet tai varusmies/<br />
siviilipalvelupisteet.”<br />
Kaikissa lääketieteellisissä valintayksiköissä valintakokeessa oli kirjallisuuteen<br />
perustuva osio ja aineistokoe. Kirjojen nimet viittaavat lukion<br />
oppimäärään. Lisäksi kaikissa valintayksiköissä luettiin erillinen lääketieteen<br />
alan valintojen valtakunnallisen kehittämistoimikunnan tuottama kirja<br />
”Galenos 2001: Ihmiselimistö kohtaa ympäristön”. Suullinen soveltuvuushaastattelu<br />
oli käytössä Turun yliopiston lääketieteessä.<br />
4.8. MAATALOUS-METSÄTIETEELLINEN<br />
KOULUTUSALA<br />
Maatalous-metsätieteellistä koulutusta annetaan Helsingin ja Joensuun yliopistoissa<br />
maatalous-, metsä-, kotitalous-, elintarvike- ja ympäristötieteiden<br />
aloilla. Helsingin yliopistossa oli pääaineittain 14 eri valintakiintiötä sekä<br />
suomen- että ruotsinkielisille hakijoille. Joensuun yliopistossa pääaine valittiin<br />
ensimmäisen opintovuoden jälkeen.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 47
Taulukko 9. Maatalous-metsätieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Maatalous-metsätieteellinen<br />
14 387 1 112 2,9 77,2 27 21,3<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Molempiin yliopistoihin oli mahdollista päästä sekä alkupisteiden ja valintakoepisteiden<br />
yhteispisteillä että pelkän valintakokeen perusteella. Lisäksi<br />
Joensuun yliopistoon voi päästä ilman valintakoetta todistuspisteillä, mikäli<br />
oli vuonna 1996 tai sen jälkeen kirjoittanut äidinkielestä ja pitkästä matematiikasta<br />
laudaturin.<br />
Maatalous-metsätieteiden opiskelijavalinnassa ei saanut alkupisteitä<br />
lukion päättötodistuksesta eikä ammatillisen koulutuksen tutkinnoista. Myöskään<br />
ns. muita pisteitä ei ollut jaossa. Kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista<br />
sai alkupisteitä samoin perustein kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta.<br />
Molempien yliopistojen valintakoe oli luonteeltaan kirjallisuus- ja<br />
aineistokoe. Joensuun yliopistossa valintakoe ei perustunut lukion oppimäärään,<br />
vaan muuhun kirjallisuuteen. Helsingin valintakoe perustui biologian,<br />
fysiikan ja kemian osalta lukion oppimäärään ja kansantaloustieteen ja liiketaloustieteen<br />
osalta muuhun kirjallisuuteen. Aineistokoe Helsingissä toteutettiin<br />
niin, että hakijoille jaettiin valintakoetilaisuudessa teksti, johon hakija<br />
voi tutustua rajatun ajan ja joka sitten kerättiin pois. Helsinkiin hakeva voi<br />
osallistua valintakokeeseen myös Oulun yliopiston tiloissa.<br />
Sekä Helsinkiin että Joensuuhun voi päästä avoimen yliopiston opintojen<br />
perusteella (Joensuuhun voi päästä viisi, Helsingin lukua ei ole kerrottu).<br />
Helsingin yliopistoon voi lisäksi päästä opiskelemaan, mikäli oli sijoittunut<br />
tiedekilpailussa kymmenen parhaan joukkoon.<br />
48 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
4.9. OIKEUSTIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Taulukko 10. Oikeustieteellisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Oikeustieteellinen 5 492 2 783 5,7 99,8 21 21,1<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Kaikissa valintayksiköissä paitsi Åbo Akademissa oikeustieteellisen koulutusalan<br />
valinta tapahtui ylempään korkeakoulututkintoon. Åbo Akademissa<br />
oikeusnotaarin tutkinnon suorittaneille oli erillinen valinta TY:n oikeustieteen<br />
kandidaatin tutkintoon. Åbo Akademin kohdalla sisäänottomääriä ei<br />
mainita kuitenkaan ollenkaan<br />
Jokaiseen oikeustieteen valintayksikköön voi tulla valituksi ei-ylioppilas.<br />
Valituksi voi tulla joko ylioppilastutkinnon ja valintakokeen pisteillä tai valintakokeen<br />
pisteillä. Alkupisteytyksessä suosittiin uusia ylioppilaita. Hakija ei<br />
voinut kuitenkaan tulla valituksi pelkillä todistuspisteillä.<br />
Lukion päättötodistuksesta ja ammatillisista tutkinnoista ei saanut alkupisteitä.<br />
Kansainväliset ylioppilastutkinnot rinnastettiin pisteitä annettaessa<br />
suomalaiseen ylioppilastutkintoon. Ns. muita pisteitä sai vain Lapin yliopiston<br />
oikeustieteessä (opintosuoritukset). Valintakokeen kysymykset perustuivat<br />
muuhun kuin lukion oppimäärään ja olivat luonteeltaan monivalinta-,<br />
essee-, tai oikeustapauskysymyksiä. Erillisiä soveltuvuuskokeita ei ollut<br />
käytössä.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella tai tiedekilpailussa menestymisen<br />
perusteella opiskelupaikan saaminen vaihteli. Avoimen yliopiston<br />
opintojen perusteella voi saada opiskelupaikan vain Åbo Akademin oikeustieteellisessä<br />
valinnassa.<br />
4.10. PSYKOLOGIA<br />
Psykologian alan tutkintoja voi suorittaa Helsingin, Joensuun, Jyväskylän,<br />
Tampereen ja Turun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 49
Taulukko 11. Psykologian koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Psykologia 6 192 2 274 11,8 98,1 21 21,0<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Kaikkiin aloituspaikkoihin voi tulla hyväksytyksi ylioppilas. Lisäksi 25 paikkaan<br />
voi tulla hyväksytyksi jollain muulla tavalla kuin ylioppilastutkinnon<br />
suorittamalla korkeakoulukelpoisuuden saavuttanut. Puolet opiskelijoista<br />
valittiin valintakokeen ja ylioppilastutkinnon yhteispisteillä ja puolet valintakokeen<br />
pisteillä.<br />
Ylioppilastutkinnosta sai alkupisteitä äidinkielestä sekä kolmesta muusta<br />
aineesta (toinen kotimainen kieli/matematiikka/reaali/pitkä vieras kieli).<br />
Vuotta 1999 aiemmin suoritetusta ylioppilastutkinnosta ei saanut alkupisteitä.<br />
Koska puolet alkupaikoista ilmoitettiin täytetettävän ylioppilastutkinnon ja<br />
valintakokeen yhteispisteillä, voi todeta, että uusilla ylioppilailla oli hyvät<br />
mahdollisuudet päästä opiskelemaan. Toisin sanoen aiemmin mainittu mahdollisuus,<br />
jonka mukaan 25 paikkaan voi tulla hyväksytyksi jollain muulla<br />
tavalla kuin ylioppilastutkinnon suorittanut, oli lähinnä teoreettinen. Selvää<br />
on myös se, että osa ylioppilaista oli paremmassa asemassa kuin toiset:<br />
vuosien 1999-2001 ylioppilaat voivat tavoitella 50 paikkaa, kun taas vuonna<br />
1998 ja sitä ennen kirjoittaneet ylioppilaat voivat tavoitella vain 25 paikkaa.<br />
Helsingin yliopiston psykologian valinnassa ei saanut pisteitä lukion<br />
päättötodistuksesta sen paremmin kuin harrastuksista tai työkokemuksesta.<br />
Kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista (IB-, EB- ja Reifeprüfung) sai alkupisteitä<br />
samalla tavalla kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta. Valintakoekysymykset<br />
perustuivat kirjallisuuteen. Koe voi koostua lasku-, päättely-,<br />
essee- tai monivalintatehtävistä. Soveltuvuuskoetta ei ollut. Avoimen yliopiston<br />
opintojen perusteella voi päästä opiskelijaksi erillistä väylää pitkin:<br />
vaatimuksena oli vähintään 60 opintoviikkoa, joihin sisältyy psykologian<br />
perus- ja aineopinnot. Tiedekilpailuväylää ei ollut olemassa.<br />
Kun Helsingin yliopiston psykologian opiskelijavalintaa vertaa muihin<br />
50 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
saman pääaineen opiskelijavalintoihin, voi tehdä mielenkiintoisia havaintoja.<br />
Jyväskylän yliopistossa, Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa oli käytössä<br />
soveltuvuuskoe tai haastattelu – Helsingin, Joensuun ja Tampereen yliopistoissa<br />
ei ollut. Kansainvälisistä ylioppilastutkinnoista saa alkupisteitä<br />
psykologian valintayksiköissä samalla tavalla lukuunottamatta Jyväskylän<br />
yliopistoa, jossa kansainvälisen ylioppilastutkinnon suorittanut voi päästä<br />
opiskelemaan vain valintakoepisteillä. Avoimen yliopiston väylä oli käytössä<br />
kolmessa kuudesta psykologian valintayksiköstä eli Helsingin yliopistossa,<br />
Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa.<br />
4.11. TAIDEALAT<br />
Tässä kartoituksessa taidealojen opiskelijavalintoja päätettiin tarkastella<br />
yhden pääotsikon alla, mutta kunkin taidealan <strong>opiskelijavalintojen</strong> erityispiirteet<br />
huomioonottaen. Taidealoihin kuuluvat kuvataide, musiikki ja<br />
musiikkikasvatus, taideteollinen koulutusala sekä teatteri- ja tanssiala.<br />
Taulukko 12. Taidealojen hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Teatteri- ja<br />
tanssiala 10 89 1 547 17,4 100,0 3 24,0<br />
Kuvataide 1 28 512 18,3 100,0 0 24,0<br />
Taideteollinen 17 198 2 402 12,1 90,1 11 22,4<br />
Musiikki 10 161 968 6,0 96,3 22 22,4<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
4.11.1. KUVATAIDE<br />
Kuvataideakatemian opiskelijavalinnalle oli tyypillistä se, että valinta sen<br />
viiteen koulutusohjelmaan tapahtuu yksinomaan valintakokeilla. Todistustai<br />
muita alkupisteitä ei annettu.<br />
Valinta oli kaksivaiheinen. Hakijat laativat enintään viisi näytetyötä,<br />
jotka voivat olla piirustuksia, maalauksia, grafiikan vedoksia tai video-, käsite-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 51
4.11.2. MUSIIKKI<br />
tai viestintätaiteen teoksia. Alkuperäisten näytetöiden perusteella hakijat<br />
valitaan valintakurssille, jonka jälkeen tapahtui lopullinen opiskelijavalinta.<br />
Musiikkiin luettiin tässä kartoituksessa musiikkitiede ja musiikkikasvatus.<br />
Musiikkitieteen pääainevalintaa on Helsingin yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa,<br />
Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa.<br />
Ei-ylioppilas voi tulla valituksi Helsinkiin ja Turun molempiin tätä koulutusta<br />
antaviin yliopistoihin. Jyväskylän yliopiston kohdalla asia jäi valintaoppaan<br />
perusteella epäselväksi. Helsingin yliopistoon ja Turun yliopistoon<br />
voi päästä opiskelemaan musiikkitiedettä valintakoepisteiden ja todistuspisteiden<br />
yhteispisteillä tai valintakoepisteillä. Åbo Akademiin ja Jyväskylän<br />
yliopistoon voi päästä opiskelijaksi lähinnä todistus- ja valintakoepisteillä.<br />
Tuoreita ylioppilaita suosittiin vain Helsingin yliopistossa. Lukion<br />
päättötodistuksesta ja ammatillisista tutkinnoista ei saanut alkupisteitä. Ns.<br />
muut alkupisteet olivat käytössä vain Åbo Akademissa preferenssipisteinä.<br />
IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkinnoista sai pisteitä samalla tavalla kuin suomalaisesta<br />
tutkinnosta kaikissa musiikkitieteiden valintayksiköissä paitsi<br />
Jyväskylässä, jossa vain Suomessa suoritetusta IB-tutkinnosta sai alkupisteitä.<br />
Valintakoe perustui kaikissa musiikkitieteen valintayksiköissä muuhun<br />
kirjallisuuteen kuin lukion oppimäärään ja oli luonteeltaan esseemuotoinen.<br />
Helsingin yliopistossa oli käytössä myös muunmuotoisia kysymyksiä.<br />
Aineistokoe oli käytössä vain Åbo Akademissa. Suullinen soveltuvuusosio<br />
oli käytössä Åbo Akademissa ja Jyväskylän yliopistossa. Lisäksi Jyväskylän<br />
yliopistossa oli kokeet musiikin teorian tuntemuksesta ja musiikin historian<br />
ja tyylien tuntemuksesta. Turun yliopistossa oli kuuntelukoe, jossa arvioidaan<br />
kykyä jäsentää kuulemaansa ja kirjoittaa siitä.<br />
Avoimen yliopiston opintojen perusteella voi päästä musiikkitieteen<br />
perustutkinto-opiskelijaksi kaikissa neljässä valintayksikössä. Avoimen väylän<br />
opintoviikkovaatimukset vaihtelivat perusopinnoista 60:een opintoviikkoon.<br />
Sisäänottomäärä ilmeni valintaoppaasta vain Turun yliopiston osalta.<br />
Musiikin yliopistollinen koulutus on Suomessa keskittynyt pääasiassa<br />
Sibelius-Akatemiaan, jossa on yhdeksän koulutusohjelmaa. Musiikkikasvatusta<br />
voi pääaineenaan opiskella Sibelius-Akatemian lisäksi opiskella<br />
Jyväskylän yliopistossa ja Oulun yliopistossa.<br />
52 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Sibelius-Akatemian opiskelijavalinta perustui monipuolisiin soveltuvuutta<br />
mittaaviin valintakokeisiin. Osassa koulutusohjelmissa oli kirjallisuuskoe<br />
ja aineistokoe.<br />
Oulun yliopiston musiikkikasvatuksen valinta perustui pelkkään valintakokeeseen,<br />
jossa oli erillisen soveltuvuusosion lisäksi kirjallisuuskoe ja<br />
aineistokoe. Jyväskylän yliopiston musiikkikasvatuksen valinta perustui<br />
soveltuvuuskokeen ja ylioppilastutkintotodistuksen pisteisiin.<br />
4.11.3. TAIDETEOLLINEN KOULUTUSALA<br />
Taideteollisia pääaineita voi opiskella Taideteollisessa korkeakoulussa ja<br />
Lapin yliopistossa. Tarkastelu koski Taideteollisen korkeakoulun osalta vain<br />
taiteen kandidaatin tutkinnon yhdeksää koulutusohjelmaa ja kuvataideopetuksen<br />
taiteen maisterin tutkinnon peruskoulutuslinjaa, koska muissa<br />
valinnoissa edellytettiin mm. aikaisempia opintoja. Lapin yliopistossa on<br />
neljä taideteollista koulutusohjelmaa.<br />
Taideteollisen korkeakoulun opiskelijavalinta perustui kolmivaiheisiin<br />
valintakokeisiin. Muita pisteitä oli käytössä paikoin Esimerkiksi kuvataideopetuksen<br />
peruskoulutuslinjan opiskelijavalinnassa alkupisteitä sai lukion<br />
päättötodistuksen äidinkielen arvosanasta ja kuvataiteen lukiodiplomista.<br />
Valintakokeen ensimmäisen osan muodosti ennakkotehtävien arviointi.<br />
Kaikkien hakijoiden oli tehtävä ennakkotehtävät, joiden määrä ja luonne<br />
vaihteli koulutusohjelman mukaan. Ennakkotehtävien perusteella osa hakijoista,<br />
enintään kymmenkertainen määrä aloituspaikkoihin verrattuna, kutsuttiin<br />
valintakokeen toiseen osaan. Toisen osan perusteella osa hakijoista,<br />
enintään nelinkertainen määrä sisäänottoon nähden, kutsuttiin valintakokeen<br />
kolmanteen osaan.<br />
Lapin yliopiston taideteollinen opiskelijavalinta poikkesi Taideteollisen<br />
korkeakoulun opiskelijavalinnasta siten, että Lapin yliopiston taideteollisiin<br />
koulutusohjelmiin voi päästä vain alkupisteiden ja valintakokeen yhteispisteiden<br />
perusteella. Pelkillä valintakoepisteillä ei siis voinut saada opiskelupaikkaa.<br />
Neljästä ylioppilastutkinnon aineesta ja kuvataiteen lukiodiplomista<br />
pisteitä sai alkupisteitä. Osassa koulutusohjelmia lukiodiplomilla saattoi jopa<br />
korvata ennakkotehtävät.<br />
Lapin yliopiston valinta poikkesi Taideteollisen valinnasta myös siten,<br />
että osassa Lapin koulutusohjelmissa oli käytössä kirjallisuuteen perustuva<br />
valintakoe toisin kuin Taideteollisen korkeakoulun opiskelijavalinnoissa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 53
Keskeinen ero yliopistojen välillä oli se, että Lapin yliopistoon voi päästä<br />
opiskelemaan avoimen yliopiston väylän kautta. Taideteollisessa korkeakoulussa<br />
tällaista mahdollisuutta ei ollut.<br />
Lapin yliopistossa oli erillinen valinta artenomi-, artenomi (AMK)- tai<br />
medianomi (AMK) –tutkinnon suorittaneille (ei koske kuvataidekasvatusta).<br />
Tämä ns. art–valinta perustui koulutusohjelmasta riippuen portfolion/työnäytteen/kirjallisen<br />
tehtävän/haastattelun yhdistelmään.<br />
4.11.4. TEATTERI- JA TANSSIALA<br />
Teatterikorkeakoulun ja Tampereen yliopiston näyttelijäkoulutuksen<br />
opiskelijavalintajärjestelmä oli hyvin samanlainen: ylioppilaat ja ei-ylioppilaat<br />
olivat samalla viivalla ja valinta perustui yksinomaan valintakokeen pisteisiin.<br />
Teatterin ja draaman tutkimusta voi opiskella Tampereen yliopistossa<br />
ja teatteritiedettä voi opiskella Helsingin yliopistossa. Ko. valintayksiköiden<br />
opiskelijavalinta erosi toisistaan: Tampereen teatterin ja draaman tutkimukseen<br />
voi päästä vain alkupisteiden ja valintakokeen yhteispisteillä, kun taas<br />
Helsingin teatteritieteeseen valittiin osa alkupisteiden ja valintakokeen<br />
yhteispisteillä ja osa pelkän valintakokeen perusteella. Toisin sanoen Tampereelle<br />
voi päästä vain ylioppilas, kun taas Helsingissä osaa opiskelupaikoista<br />
voi tavoitella ei-ylioppilas.<br />
Helsingin yliopiston teatteritieteessä suosittiin tuoreita ylioppilaita toisin<br />
kuin Tampereen teatterin ja draaman tutkimuksessa. Kummassakaan<br />
ei saanut alkupisteitä lukion päättötodistuksesta eikä ammatillisista tutkinnoista.<br />
Molemmissa sai alkupisteitä IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkinnoista<br />
samalla tavoin kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta. Ns. muut alkupisteet<br />
olivat käytössä vain Tampereen teatterin ja draaman tutkimuksessa, joka<br />
antoi harrastuspisteitä.<br />
Helsingin yliopiston teatteritieteessä ja Tampereen yliopiston teatterin<br />
ja draaman tutkimuksessa valintakokeessa oli muuhun kirjallisuuteen kuin<br />
lukion oppimäärään perustuva valintakoe. Kummassakaan ei ollut aineistokoetta.<br />
Tampereella oli käytössä kirjallinen ja suullinen soveltuvuuskoe.<br />
Kumpaankin valintayksikköön voi päästä avoimen yliopiston opinnoilla.<br />
54 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
4.12. TEKNILLISTIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Taulukko 13. Teknillistieteellinen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Teknillistieteellinen 56 4 347 24 511 5,6 84,3 67 19,4<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Teknillistieteellisen alan opiskelijavalinnassa oli käytössä yhteisvalinta. 7)<br />
Yhteisvalinnan lisäksi käytössä oli lukuisa joukko erillisvalintoja. 8) Kaikki<br />
diplomi-insinöörin tai arkkitehtuurin tutkintokoulutusta antavat yliopistot ja<br />
niissä 53 koulutusohjelmaa ja opintosuuntaa9) olivat yhteisvalinnan piirissä.<br />
Yliopistoilla oli yhteiset valintakokeet ja hakulomakkeet. Valintaperusteet<br />
vaihtelivat koulutusohjelman ja opintosuunnan mukaan.<br />
Teknillistieteelliselle opiskelijavalinnalle oli tyypillistä, että opiskelupaikan<br />
voi saada suoraan todistuspisteillä, pelkillä valintakoepisteillä sekä<br />
alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteillä. Poikkeuksen muodosti<br />
arkkitehtuuri, jossa opiskelupaikkaa ei voinut saada alkupisteillä. Lisäksi<br />
teknillistieteellisille aloille oli tyypillistä se, ettei valittavien opiskelijoiden lukumäärä<br />
eikä ei-ylioppilaiden osuus kaikista valittavista opiskelijoista käynyt<br />
ilmi valintaoppaista.<br />
Valinta todistuspisteillä perustui lukion päättötodistuksesta ja ylioppilastutkinnosta<br />
laskettaviin pisteisiin. Todistuspisteet ja alkupisteet laskettiin<br />
samalla tavalla kaikissa yhteisvalintaan osallistuvissa valintayksiköissä. Jos<br />
valintarajan kohdalla kahdella hakijalla oli sama pistemäärä, pitkän matematiikan<br />
ylioppilaskokeen pistemäärä ratkaisi valinnan. Tässä yhteydessä<br />
huomioitiin vain syksystä 2000 alkaen suoritetut tutkinnot, so. edellisen<br />
vuoden ylioppilaat. Yhteispisteillä valittaessa ylioppilastutkinnosta huomioitiin<br />
7) Tämän raportin tiedot perustuvat Teknisten tieteiden valintaopas 2001 tietoihin.<br />
8) Erillisvalinnoista julkaistaan omaa opastaan.<br />
9) Vaasan yliopistossa järjestettävä diplomi-insinöörikoulutus (alkuosa tutkinnosta suoritetaan Vaasassa<br />
ja loppuosa Teknillisessä korkeakoulussa) ja Teknillisen korkeakoulun informaatioverkostojen<br />
koulutusohjelma olivat yhteisvalinnan ulkopuolella.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 5
neljä parasta ainetta äidinkielen, reaalin, toisen kotimaisen kielen, vieraiden<br />
kielten ja matematiikan joukosta.<br />
Teknillistieteellisessä opiskelijavalinnassa annettiin todistuspisteiden<br />
lisäksi myös muita alkupisteitä ensisijaiseksi asetetusta hakukohteesta. IB-,<br />
EB- ja Reifeprüfung-tutkinto rinnastettiin alkupisteytyksessä suomalaiseen<br />
ylioppilastutkintoon. Sen sijaan ammatillisista tutkinnoista ei saanut alkupisteitä.<br />
Valintakoe perustui tavallisesti matematiikan ja/tai fysiikan ja/tai kemian<br />
lukion oppimäärään. Sellaisen valintakokeen käyttö, joka ei perustuisi lukion<br />
oppimäärään, oli teknillistieteellisellä alalla erittäin harvinaista. Aineistokoetta<br />
ja erillistä soveltuvuuskoetta ei käytetty lukuun ottamatta TKK:n<br />
informaatioverkostojen koulutusohjelmaa, joka ei kuulu yhteisvalinnan piiriin.<br />
Yhteisvalintaoppaassa ei ollut tietoja avoimen yliopiston väylän volyymista.<br />
Lukuvuonna 2000 ja 2001 valtakunnallisessa matematiikka/fysiikka/<br />
kemia kilpailuissa 10 parasta ja Suomen Akatemian kilpailussa palkitut voivat<br />
päästä opiskelijaksi erillistä väylää pitkin. Edellytyksenä oli, että ylioppilastutkinto<br />
on vuodelta 2000 tai 2001.<br />
Arkkitehtuurin opiskelijavalinta erosi muusta teknillistieteellisestä<br />
opiskelijavalinnasta siten, että valintakoe perustui matematiikan lukion oppimäärään.<br />
Lisäksi maisema-arkkitehtuurissa oli käytössä lukion oppimäärän<br />
ulkopuolista, luonnontieteellistä kirjallisuutta. Arkkitehtien valinnassa oli<br />
käytössä soveltuvuuskoe, jossa mitattiin piirustustaitoja. Sen sijaan arkkitehtivalinnassa<br />
ei ollut käytössä avoimen yliopiston väylää tai erilaisissa kilpailuissa<br />
menestymisen väylää.<br />
4.13. TEOLOGINEN KOULUTUSALA<br />
Taulukko 14. Teologisen koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Teologinen ala 6 272 1 089 4,0 93,1 34 21,4<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
56 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Teologian koulutusalalla eri valintayksiköillä oli toisistaan varsin poikkeavia<br />
valintamenettelyitä ja valintaperusteita. Suoravalintaa edustivat Joensuun<br />
yliopiston ortodoksinen teologia, joka valitsi opiskelijat suoraan opettajakoulutukseen,<br />
kirkkomusiikkiin ja teologiaan sekä Joensuun yliopiston läntinen<br />
teologia, joka valitsi opiskelijat suoraan opettajankoulutukseen ja teologiaan.<br />
Vasta opintojen kuluessa tapahtuvaa valintaa edustivat Helsingin<br />
yliopisto ja Åbo Akademi.<br />
Heterogeenisyyttä oli myös siinä, että Joensuun yliopiston ortodoksiseen<br />
ja läntiseen teologiaan ei voi tulla valituksi ei-ylioppilas, kun taas Helsingin<br />
yliopistossa ei-ylioppilas voi tulla hyväksytyksi puoleen aloituspaikoista.<br />
Åbo Akademissa ei-ylioppilaiden osuudeksi oli määritelty 15 %.<br />
Ylioppilastutkinnosta sai alkupisteitä kaikissa muissa valintayksiköissä<br />
paitsi Joensuun yliopiston kirkkomusiikissa. Lukion päättötodistuksesta alkupisteitä<br />
antoivat vain Joensuun yliopiston ortodoksinen ja läntinen teologia.<br />
Muita alkupisteitä antoivat Åbo Akademi ja Joensuun ortodoksinen kirkkomusiikki.<br />
Kaikissa teologian valintayksiköissä IB-, EB- ja Reifeprüfung-tutkinnoista<br />
sai pisteitä samoin kuin suomalaisesta ylioppilastutkinnosta.Yksikään<br />
valintayksikkö ei antanut alkupisteitä ammattikorkeakoulu-, opisto- tai<br />
ammatillisesta tutkinnosta.<br />
Vain Åbo Akademissa valintakoe perustui lukion oppimäärään, muissa<br />
valintayksiköissä muuhun kirjallisuuteen. Aineistokoe oli käytössä Helsingin<br />
yliopistossa ja Åbo Akademissa ja soveltuvuuskoe vain Joensuun yliopistossa.<br />
Joensuun yliopistossa valituksi voi tulla vain todistuspisteiden ja valintakokeen<br />
yhteispisteillä, Helsingissä yhteispisteillä ja pelkällä valintakokeella,<br />
Åbo Akademin kohdalla asiasta sen paremmin kuin sisäänottomäärästä ei<br />
ollut mainintaa valintaoppaassa.<br />
Valintamenettelyiden heterogeenisyys teologisella koulutusalalla koski<br />
myös avoimen yliopiston väylää ja tiedekilpailujen perusteella hyväksymistä:<br />
vain Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa ko. väylät olivat käytössä.<br />
4.14. TERVEYSTIETEIDEN KOULUTUSALA<br />
Terveystieteisiin luettiin tässä kartoituksessa ravitsemustiede, ergonomia,<br />
kansanterveystiede, liikuntalääketiede, fysioterapia, fysioterapiaopettaja,<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 57
gerontologia ja kansanterveys, sosiaali- ja terveysjohtaminen, terveyskasvatus,<br />
toimintaterapia, toimintaterapiaopettaja, terveyshallinto ja terveystaloustiede,<br />
hoitotiede, terveydenhuollon hallinto, radiografia, hoitotyön opettaja,<br />
akuutti kliininen hoitotiede sekä kliinisen hoitotieteen geriatriset opinnot.<br />
Taulukko 15. Terveystieteiden koulutusalan hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Terveystieteet 27 329 2 059 6,3 91,3 8 29,9<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Terveystieteiden <strong>opiskelijavalintojen</strong> toteutus erosi erittäin paljon eri valintayksiköiden<br />
kesken. Käytössä olevat valintaperusteet voidaan luokitella neljään<br />
ryhmään yleisimmästä harvinaisimpaan:<br />
1. Valinta alan opisto- tai ammattikorkeakoulututkinnon perusteella. Osa<br />
tätä valintaperustetta noudattavista valintayksiköistä valitsi opiskelijat<br />
alkupisteiden ja valintakokeiden (kirjallisuus ja/tai aineistokoe) yhteispisteillä<br />
ja osa pelkän valintakokeen perusteella.<br />
2. Valinta pelkillä valintakoepisteillä. Tällöin minkäänlaisia alkupisteitä ei<br />
annettu, eikä hakijoita eroteltu ylioppilaisiin ja ei-ylioppilaisiin.<br />
3. Valinta yksinomaan aiemmin suoritetun opintokokonaisuuden perusteella.<br />
Hakijoita ei tällöin eroteltu ylioppilaisiin ja ei-ylioppilaisiin, eikä<br />
käytössä ollut valintakoetta.<br />
4. Valinta alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteillä tai pelkillä<br />
valintakoepisteillä. Pisteitä ei saanut lukion päättötodistuksesta, muista<br />
ansioista eikä ammatillisista tutkinnoista. Kansainvälisiin ylioppilastutkintoihin<br />
suhtauduttiin samoin kuin suomalaiseen ylioppilastutkintoon.<br />
Valintakoe perustui muuhun kirjallisuuteen ja/tai aineistokokeeseen.<br />
Näiden neljän valintaperustemallin lisäksi terveystieteissä oli jonkin verran<br />
käytössä sekamalleja, joissa oli elementtejä eri malleista. Erillistä soveltu-<br />
58 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
vuuskoetta ei ollut käytössä yhdessäkään valintayksikössä.<br />
Suuressa enemmistössä valintayksiköitä oli käytössä avoimen yliopiston<br />
väylä, mutta useimmiten väylän sisäänottomäärää jäi valintaoppaan perusteella<br />
epäselväksi. Myös väylän opintoviikkovaatimukset vaihtelivat paikoin.<br />
Tiedekilpailuväylää oli käytössä erittäin harvoin.<br />
4.15. VIESTINTÄTIETEET<br />
Viestintätieteiksi luettiin tässä kartoituksessa Helsingin yliopiston viestintä<br />
ja journalistik-oppiaine (Svenska social- och kommunalhögskolanissa);<br />
Jyväskylän yliopiston puheviestintä, yhteisöviestintä ja journalistiikka; Oulun<br />
yliopiston kansainvälisen yritysviestinnän koulutusohjelma (osana germaanista<br />
filologiaa), kansainvälisen yritysviestinnän koulutusohjelmaa (osana<br />
pohjoismaista filologiaa); Tampereen yliopiston tiedotusoppia ja Vaasan<br />
yliopiston viestintätieteitä.<br />
Taulukko 16. Viestintätieteiden hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Viestintätieteet 9 189 2 929 15,5 86,4 **) **)<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
**) Tiedot puuttuvat, koska viestintätieteitä ei tarkastella erikseen Tilastokeskuksen koulutusalaluokittelussa.<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
Ei-ylioppilaat voivat tulla valituksi jokaiseen viestintätieteen valintayksikköön.<br />
Jyväskylän yliopiston kohdalla valittavien ei-ylioppilaiden lukumäärä<br />
ei käynyt ilmi valintaoppaasta.<br />
Helsingin yliopiston viestintään, Turun yliopiston mediatutkimukseen<br />
ja Vaasan yliopiston viestintätieteisiin valinta tapahtui joko ylioppilastutkinnon<br />
ja valintakokeen pisteillä tai pelkän valintakokeen pisteillä. Tampereen<br />
yliopiston tiedotusoppiin voi päästä opiskelijaksi vain valintakokeen perusteella,<br />
joten kaikki paikat olivat täytettävissä myös ei-ylioppilailla. Jyväskylän<br />
yliopiston kohdalla jäi epäselväksi se, valitaanko opiskelijoita pelkästään<br />
valintakokeen perusteella. Yhteenkään viestintätieteen valintayksiköistä ei<br />
voinut tulla valituksi pelkillä todistuspisteillä.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 59
Lukion päättötodistuksesta ei saanut viestintätieteissä alkupisteitä. Vain<br />
Tampereen yliopiston tiedotusopissa ammatillisen koulutuksen tutkinnot olivat<br />
samassa asemassa kuin ylioppilastutkinto: kummastakaan ei saanut pisteitä.<br />
Kansainväliset ylioppilastutkinnot huomioitiin suomalaisen ylioppilastutkinnon<br />
tavoin muissa viestinnän valintayksiköissä paitsi Jyväskylän yksiköissä, joissa<br />
sai alkupisteitä vain IB-tutkinnosta. Muita alkupisteitä sai vain Jyväskylän<br />
yliopiston yhteisöviestinnän valintayksikössä, joka antoi pisteitä alan opinnoista<br />
ja työkokemuksesta.<br />
Valintakoe oli muuhun kuin lukion oppimäärään perustuva kirjallisuuskoe<br />
ja/tai aineistokoe. Vastaukset laadittiin pääasiassa esseemuotoisina.<br />
Valintaoppaassa todettiin Jyväskylän yliopiston yhteisöviestinnän osalta, että<br />
kirjalliseen kokeeseen ei edellytetä ennalta valmentautumista. Suullinen<br />
soveltuvuuskoe oli käytössä kahdessa valintayksikössä – Jyväskylän yliopiston<br />
puheviestinnässä ja yhteisöviestinnässä.<br />
Avoimen yliopiston väylä oli käytössä lähes kaikissa viestinnän valintayksiköissä.<br />
Opintoviikkovaatimukset vaihtelivat perusopinnoista 60 opintoviikkoon.<br />
Avoimen väylää sisäänotettavien määrä oli paikoin epäselvä.<br />
Valintayksiköiden kesken oli myös vaihtelua siinä, voiko tiedekilpailuissa<br />
menestymisen perusteella tulla valituksi.<br />
4.16. YHTEISKUNTATIETEELLINEN KOULUTUSALA<br />
Yhteiskuntatieteellisen koulutusalan pääaineisiin luettiin tässä kartoituksessa<br />
sosiologia, valtio-oppi, kansainvälinen politiikka, julkisoikeus, hallintotiede,<br />
kunnallisala, finanssihallinto ja julkiyhteisöjen laskentatoimi, filosofia, tilastotiede,<br />
sosiaalipolitiikka, yhteiskuntapolitiikka, sosiaalityö, sosiaali- ja kulttuuriantropologia,<br />
sosiaali- ja terveyshallinto, yhteiskuntamaantiede, matkailututkimus,<br />
informaatiotutkimus, aluetiede, ympäristöpolitiikka, (kansan)taloustiede<br />
ja yrittäjyys. Sosiaalipsykologiaa käsitellään tässä kartoituksessa psykologian<br />
yhteydessä ja Tampereen yliopiston tilastotiedettä luonnontieteellisen<br />
koulutusalan <strong>opiskelijavalintojen</strong> yhteydessä.<br />
60 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Taulukko 17. Yhteiskuntatieteellisen koulutusalan ja hallintotieteiden hakukohteet ja hakijat 2001<br />
Koulutus- Haku- Yliopiston Hakemuksia Opisk.paikan Uudet Aloitusala<br />
koh- suunn. aloi- yht. aloitus- vast.ottaneet ylioppi- ikä<br />
teita tuspaikka- paikkoja (% hyväk- laat keskimäärä<br />
kohti sytyistä) % määrin *)<br />
Yhteiskuntaja<br />
hallintotieteet 70 1 741 12 562 7,2 76,4 19 21,6<br />
*) syksyn 2001päävalinnoissa hyväksyttyjen mediaani<br />
Lähteet: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus.<br />
Opiskelijavalinta tapahtui yleensä suoraan pääaineeseen. Kaksivaiheista<br />
valintaa, jossa opiskelija valitaan ensin pääaineryhmään ja valikoituminen<br />
pääaineeseen tapahtuu vasta opintojen kuluessa, edusti Åbo Akademin<br />
politices magister –examen ja Vaasan yliopiston hallintotieteiden maisterin<br />
tutkinto.<br />
Yleisin valintaperuste oli joko ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen<br />
yhteispisteet (ylioppilashakijat, usein mahdollista lähinnä tuoreille<br />
ylioppilaille) tai valintakokeen pisteet (ylioppilaat, jotka eivät päässeet<br />
yhteispistekiintiössä ja ei-ylioppilaat, tosin joissain valintayksiköissä valintakokeen<br />
kautta tulevien oli oltava ylioppilaita).<br />
Pelkillä todistuspisteillä valinta oli harvinaista kahta poikkeusta lukuunottamatta:<br />
- Åbo Akademin VTM –tutkintoon (politices magister) voi tulla valituksi<br />
todistus- ja lisäansioista annettavilla pisteillä ja<br />
- Joensuun yliopiston tilastotieteeseen, Jyväskylän yliopiston tilastotieteeseen<br />
ja Turun yliopiston tilastotieteeseen voi tulla valituksi pelkillä<br />
todistuspisteillä samoin Joensuun yliopiston kansantaloustieteeseen.<br />
Ei-ylioppilailla oli mahdollisuudet tulla valituksi kaikkiin muihin yhteiskuntatieteellisen<br />
koulutusalan valintayksiköihin paitsi Joensuun yliopiston tilastotieteeseen.<br />
Ylioppilaiden ja ei-ylioppilaiden kohtelua vertailtaessa kolme<br />
valintayksikköä kohteli heitä täysin tasavertaisesti:<br />
- Kuopion yliopiston sosiaalipsykologian ja sosiologian valinta ja Lapin<br />
yliopiston sosiaalityön valinta perustuivat pelkästään valintakokeeseen.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 61
- Kuopion yliopiston yrittäjyyden valinta perustui alkupisteiden (todistuspisteet)<br />
ja valintakokeen yhteispisteisiin. Todistuspisteytyksessä amk-,<br />
opisto- ja vähintään kolmivuotisen ammatillisen koulutuksen tutkintotodistuksista<br />
sai samalla tavalla pisteitä kuin lukion päättötodistuksesta<br />
ja ylioppilastutkintotodistuksesta.<br />
Avoimen yliopiston opintojen väylää pitkin perustutkinto-opiskelijaksi hakeminen<br />
oli mahdollista lähes kaikissa valintayksiköissä, mutta valittavien<br />
määrää ei oltu kiintiöity tai ennalta ilmoitettu. Yleisin vaatimus oli ns. 60/35/<br />
15 eli yhteensä avoimen yliopiston opintoviikkoja vaadittiin vähintään 60,<br />
joista haettavassa pääaineessa vähintään 35 opintoviikkoa ja jossain muussa<br />
aineessa vähintään 15 opintoviikkoa. Useiden pääaineiden valintatiedoissa<br />
todettiin, että opintoviikkojen tulee muodostaa opintokokonaisuus.<br />
Suomen Akatemian tiedekilpailuissa menestymisen perusteella valitseminen<br />
vaihteli. Mikäli tällä periaatteella opiskelijoita valittiin, heidät valittiin<br />
pääsääntöisesti kokonaiskiintiön ulkopuolella.<br />
Valintayksiköiden välillä oli paljon eroja sen suhteen, mistä aineista<br />
annetaan pisteitä. Yksittäisistä ylioppilastutkinnon aineista äidinkieli oli se,<br />
josta valintayksiköt antoivat useimmiten pisteitä.<br />
Lukion päättötodistuksesta sai hyvin harvoin pisteitä. Samoin muita<br />
alkupisteitä annettiin erittäin harvoin. Poikkeuksena oli lähinnä ÅA:n politices<br />
magister -examen. IB-, EB-, ja Reifeprüfung-tutkintojen asema ylioppilastutkinnoista<br />
saataviin pisteisiin suhteutettuna oli tasavertainen lukuunottamatta<br />
Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteellisen koulutusalan opiskelijavalintoja.<br />
Kuten edellä Kuopion yliopiston yrittäjyyden oppiaineen kohdalla<br />
kävi ilmi, amk-, opisto- ja vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta tutkinnosta<br />
ei lähtökohtaisesti saanut alkupisteitä. Poikkeuksena oli jälleen ÅA:n<br />
politices magister –tutkinto.<br />
Valintakokeet perustuivat useimmiten muuhun kirjallisuuteen kuin lukion<br />
oppimäärään. Lukion oppimäärään perustuvia valintakokeita oli pääasiassa<br />
vain tilastotieteissä. Kokeen monivalinta-, essee- tai muuta luonnetta ei<br />
valintaoppaissa läheskään aina ilmoitettu. Soveltuvuuskokeita ei käytännössä<br />
ollut, ja aineistokokeet olivat erittäin harvinaisia.<br />
62 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
5. YHTEENVETO YLIOPISTOJEN<br />
OPISKELIJAVALINNOISTA VUONNA 2001<br />
Tässä kappaleessa tarkastellaan ensin valintojen toteuttamisen periaatteita,<br />
kuten valintojen tavoitteita, valintojen organisointia ja valintaperusteita.<br />
Luvusta 5.4. eteenpäin tarkastellaan valintojen toteutumista ja toimivuutta<br />
hakijoiden ja hyväksyttyjen määrien sekä opintojen keskeyttämisen ja valmistumisaikojen<br />
valossa.<br />
5.1. VALINTOJEN TAVOITTEET ERI NÄKÖKULMISTA<br />
Valintajärjestelmien tavoitteita ja ongelmia voidaan tarkastella erilaisten<br />
toimijoiden eli ns. sidosryhmien näkökulmasta. Opiskelijavalintatoimikunta<br />
(KM 1986:8, 25-27) nimesi neljä ryhmää, joilla voidaan ajatella olevan<br />
intressejä <strong>opiskelijavalintojen</strong> suhteen: potentiaaliset opiskelijat, korkeakoulut,<br />
(koulutus)poliittiset päätöksentekijät sekä koulutettavien tulevat työnantajat.<br />
Mainittujen neljän ryhmän sisällä voidaan vielä erottaa osaryhmiä, joilla<br />
saattaa olla omia valintoihin kohdistuvia tavoitteita ja odotuksia.<br />
Sidosryhmänäkökulmassa korostuu helposti valintajärjestelmien kompleksisuus<br />
ja eri sidosryhmien tarpeiden ja etujen ristiriitaisuus. Esimerkiksi<br />
em. opiskelijavalintatoimikunta oli sitä mieltä, että kaikissa keskeisissä kysymyksissä<br />
ei liene mahdollista löytää mielekkäitä ja kyllin konkreettisia<br />
kompromisseja, vaan johdonmukaisen kehittämisehdotusten kokonaisuuden<br />
rakentaminen edellyttää ainakin jossain määrin sitoutumista johonkin näkökulmaan<br />
(KM 1986:8, 105). Tässä kartoituksessa ei ole kuitenkaan sitouduttu<br />
yhteen näkökulmaan, vaan opiskelijavalinnoille asetettuja tavoitteita ja odotuksia<br />
tarkastellaan kolmesta keskeisestä näkökulmasta eli hakijan, yliopistojen/hakukohteiden<br />
ja koulutusjärjestelmän näkökulmasta.<br />
5.1.1. KOULUTUSJÄRJESTELMÄ<br />
Koulutuspoliittiset päätöksentekijät ovat monen eri toimijan muodostama<br />
kokonaisuus: varsinaiseen koulutusjärjestelmään kuuluvien toimijoiden<br />
lisäksi koulutuspolitiikan muotoutumiseen vaikuttavat olennaisesti muut<br />
poliittiset toimijat, kuten eduskunta, valtioneuvosto ja etujärjestöt. Työelämä,<br />
(koulutus)poliittiset toimijat ja tilanteet sekä kansainväliset tekijät säätelevät<br />
valintoja enemmän tai vähemmän suoraan.<br />
Koulutuspolitiikan näkökulmasta katsottuna <strong>opiskelijavalintojen</strong><br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 63
ongelmiksi on koettu muun muassa koulutuspaikkojen mitoitus, ylioppilassuma,<br />
moninkertainen ja päällekkäinen koulutus, koulutuspaikkojen vajaakäyttö<br />
sekä valintojen monimutkaisuus (Jussila 1996, 25). Monet ongelmat,<br />
kuten ns. ylioppilassuma, ovat kestoluonteisia. Ongelmien on ratkaisuksi<br />
ehdotettu erilaisia toimenpiteitä, joista osa on toteutunut.<br />
Tällä hetkellä koulutuksen ja tutkimuksen kehittämissuunnitelmissa ja<br />
yliopistojen tulossopimuksissa tavoitteiksi on asetettu mm.<br />
- nuorten ikäluokkien tehokas sijoittuminen opintoihin<br />
- ylioppilastutkinnon monipuolinen hyväksikäyttäminen valinnoissa<br />
- <strong>opiskelijavalintojen</strong> keventäminen<br />
- yhteistyön lisääminen<br />
- opiskelupaikkojen tehokas täyttäminen<br />
- yhdenmukaisten koulutusmahdollisuuksien tarjoaminen kaikille.<br />
Opiskelijavalintojen tehokkuus on korkeakoulupolitiikan näkökulmasta<br />
noussut keskeiseksi teemaksi. Opetusministeriö odottaa, että <strong>opiskelijavalintojen</strong><br />
arvioinnin pohjalta voitaisiin nopeuttaa opintoihin sijoittumista<br />
(Lehikoinen & Saarinen 2001, 28). Opintojen myöhäinen aloitusikä, joka<br />
ennakoi opintojen venymistä ja keskeyttämistä, onkin valintajärjestelmän<br />
puitteissa mielekäs tarkastelun kohde.<br />
Toisaalta on ilmeistä, että nuoruusiässä tehtäviin päätöksiin vaikuttaa<br />
tekijöitä, joihin ei voida vaikuttaa valintajärjestelmää kehittämällä. Järjestelmän<br />
näkökulmasta hukkakoulutuksena näyttäytyy helposti moni sellainen<br />
opiskelujakso, joka yksilön näkökulmasta on mielekästä. Näin on esimerkiksi<br />
silloin, kun ensimmäinen opiskelupaikka on selkiyttänyt tai tarkentanut<br />
oman kiinnostuksen kohteen. Erityisesti tietyille suosituille aloille haetaan<br />
useita kertoja ennen kuin opiskelupaikka saadaan. ”Odottamiseen” käytetty<br />
aika käytetään usein opiskeluun toissijaisessa opiskelupaikassa.<br />
Missä määrin opiskelijavalinnoilla voidaan sitten vaikuttaa opiskelijan<br />
kiinnittymiseen opintoihinsa? Näkökulman ongelmana on, että niihin vaikuttaa<br />
valintamenettelyn ja koulutusjärjestelmän ohella moni muu seikka. Näitä<br />
ovat mm. se, onko päässyt ensisijaiseksi asettamaansa hakukohteeseen ja<br />
yliopistoon, kuinka hyvin koulutuksen sisältö vastaa omia odotuksia, saako<br />
opiskelija opintoihinsa tarvittaessa ohjausta, onko opiskelija kiinnittynyt<br />
erilaisiin sosiaalisiin verkostoihin ja miten asuminen on järjestynyt.<br />
Suomalaisessa korkeakoulupoliittisessa keskustelussa on lisäksi viime<br />
64 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
vuosina voimakkaasti painottunut yliopistojen merkitys alueiden kehittymisessä<br />
ja niiden kilpailukyvyn ylläpitämisessä. Tämä näkyy myös opetusministeriön<br />
korkeakoulujen alueellista kehittämistä koskevassa työryhmän<br />
muistiossa (OPM 28:2001).<br />
Aluekehityksen näkökulmasta on merkittävää, mistä opiskelijat rekrytoituvat<br />
korkeakouluihin ja minne he työllistyvät koulutuksen jälkeen. Työryhmä<br />
ehdottaa entistä tiiviimpää yhteistyötä alueen yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen<br />
välille. Korkeakoulut ja niiden sivutoimipisteet voivat<br />
profiilivalinnoilla ja aloituspaikkamäärillä merkittävällä tavalla vaikuttaa<br />
opiskelijavalintaan. Korkeakoulujen välisellä yhteistyöllä voi olla pidemmällä<br />
tähtäimellä vaikutuksensa myös opiskelijavalintaan, mikäli korkeakoulut<br />
perustavat esimerkiksi uusia yhteisiä koulutusohjelmia. Hakijan kannalta<br />
etuna olisi tällöin mm. opiskelutarjonnan lisääntyminen. Haasteena olisi<br />
kuitenkin korkeakoulujen välisen yhteistyön ja tiedottamisen tehostaminen,<br />
jotta hakija pystyy luomaan mielikuvan koulutusalan valtakunnallisesta<br />
koulutustarjonnasta ja voi pyrkiä varmistamaan koulutuspaikkansa. (OPM<br />
28:2001.)<br />
5.1.2. YLIOPISTOT<br />
Opiskelijavalintaan yliopistoissa kohdistuu suuria paineita, sillä opiskelijat<br />
määrittävät monella tavalla yliopiston kilpailukykyä ja kehittymispotentiaalia.<br />
Opiskelutarjonnan lisääntyessä ja monipuolistuessa ja toisaalta ikäluokkien<br />
pienetessä monet yliopistot, koulutusalat ja valintayksiköt joutuvat kilpailemaan<br />
keskenään parhaimmista ja motivoituneimmista opiskelijoista. Onnistuneet<br />
opiskelijavalinnat voivat auttaa saavuttamaan koulutuksen<br />
määrälliset ja laadulliset tavoitteet.<br />
Soveltuvuuden ja motivaation mittaamisen keinoista ja niiden toimivuudesta<br />
on erilaisia näkemyksiä. Lukuisat erilaiset hakijaryhmät aiheuttavat<br />
ongelmia mm. vertailtavuuden suhteen. Keskeisiä ovat hakijoiden karsimiseen<br />
liittyvät tasa-arvo- ja oikeusturvakysymykset: aiemman koulumenestyksen<br />
ja muiden ansioiden yhteismitallinen vertailu on koettu erittäin<br />
vaikeaksi (Jussila 1996, 27-28). Ongelma on tunnustettu myös ammattikorkeakoulusektorilla.<br />
Valintakokeiden painottaminen valintaprosessissa<br />
onkin eräs keino pyrkiä asettamaan hakijat samalle viivalle valintatilanteessa.<br />
Valintojen yhteydessä usein käytetty motivaation määritelmä on kuitenkin<br />
ongelmallinen: yksilön motivaatio ei ole muuttumaton ja sillä on useita kohteita.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 65
5.1.3. HAKIJA<br />
Opiskelijavalinnat ovat pysyneet monin osin yliopistoissa yllättävän<br />
muuttumattomina vuosikymmeniä, jos sitä verrataan moniin toimintaympäristössä<br />
tapahtuneisiin muutoksiin ja tiedon lisääntymiseen oppimisesta<br />
(Kosonen 2000). Valintayksiköt varmasti uskovat käyttämiensä valintamenetelmien<br />
tuottavan hyvän lopputuloksen, mutta harvalla on tästä käytännön<br />
näyttöä, koska resursseja oman valintamenettelynsä ennustearvon<br />
tutkimiseksi opinnoissa etenemisen ja työuran kannalta ei useinkaan ole.<br />
Monivaiheinen tai muulla tavoin raskas valintaprosessi voi olla yksikölle<br />
mielekäs investointi, mikäli tuloksena opinnoissa etenevä ja menestyvä<br />
opiskelijajoukko. Toisaalta työläs valintaprosessi voi mennä pitkälti hukkaan,<br />
jos opiskelijaksi pyrkivät ja koulutusinstituution kysyntä ja tarjonta eivät eri<br />
syistä kohtaa. Myös keskeyttämiset voidaan kokea ongelmallisina, etenkin<br />
jos koulutusyksikkö ei ole onnistunut varautumaan niihin uusien opiskelijoiden<br />
määrää suunniteltaessa. (Jussila 1996, 27.) Opintojen keskimääräinen<br />
suoritusaika ja valmistumisaika vaihtelevat suuresti koulutusaloittain (ks.<br />
tarkemmin luku 5.6).<br />
Kuten jo edellä kävi ilmi, opiskelijavalintajärjestelmän kehittämiseen liittyy<br />
suuria odotuksia erityisesti järjestelmätasolla. Haluttujen vaikutusten<br />
saavuttaminen on kuitenkin mahdotonta, mikäli ei perehdytä hakijoiden toimintaan<br />
ja sitä ohjaaviin tekijöihin. Hakijan ”rationaliteetin” selvittäminen ei<br />
ole helppoa, koska koulutukseen pyrkivät eivät ole homogeeninen ryhmä.<br />
Tässä kartoituksessa hakijan näkökulma on esillä usealla eri tavalla.<br />
Hakijoiden hakeutuminen ja sijoittuminen koulutukseen voidaan nähdä<br />
prosessina, joka alkaa huomattavasti ennen varsinaista korkeakouluihin<br />
pyrkimistä ja päättyy monien kohdalta vasta vuosiakin korkeakouluihin sijoittumisen<br />
jälkeen (KM 1986:8, 137). Prosessi on kokonaisuus, jonka muodostavat<br />
yksilöiden valikoituminen, yksilöiden omat valintapäätökset ja koulutusinstituutioiden<br />
valintapäätökset (KM 1986:8, 80). Koulutukseen valikoitumisen<br />
problematiikkaan on aiheeseen liittyvässä tutkimuskirjallisuudessa<br />
kytketty myös sosiaalisia tekijöitä, joilla on tulkittu olevan vaikutusta siihen,<br />
miksi opiskelemaan hakeutuu ja pääsee tietynlaisia opiskelijoita. Tässä<br />
kartoituksessa nämä tekijät on kuitenkin rajattu tarkastelun ulkopuolelle.<br />
Hakijan näkökulmassa voi painottaa monia asioita. Usein keskeisimpinä<br />
hakijaa koskettavina näkökulmina nostetaan esiin valintoihin liittyvä<br />
6 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
hakijoiden tasavertainen kohtelu, informaation läpinäkyvyys ja saatavuus<br />
jne. Hakijoiden kokemus valintakriteereistä ja -menetelmistä on tärkeä,<br />
sillä opiskelijavalinta merkitsee väliintuloa, jolla on yksilön elämään äärimmäisen<br />
kauaskantoisia ja voimakkaita seurauksia (Kosonen 2001). Tämä<br />
näkökulma on ollut esillä myös julkisuudessa. Helsingin Sanomissa (2001a)<br />
uutisoitiin psykoterapeutti Pekka Uotilan kokemuksia tapaamistaan nuorista,<br />
joille ilman opiskelupaikkaa jääminen on merkinnyt voimakasta pettymystä,<br />
masennusta ja jopa itsetuhoajatuksia. Tietty opiskelupaikka on<br />
monelle nuorelle ainoalta tuntuva väylä toivottuun aikuisuuteen. Nuori voi<br />
kokea voimakkaasti, että tietty opiskelupaikka kuuluu hänelle, jolloin hylkääminen<br />
on äärimmäisen vaikea hyväksyä. (Helsingin Sanomat 2001a.)<br />
<strong>Yliopistojen</strong> autonomia on johtanut siihen, että <strong>opiskelijavalintojen</strong> periaatteet<br />
vaihtelevat runsaastikin yliopistojen välillä. Eduskunnan oikeusasiamies<br />
kiinnitti loppuvuodesta 2001 huomiota vaihteleviin käytäntöihin ja<br />
korosti, että hakijan tulisi voida luottaa <strong>opiskelijavalintojen</strong> oikeudenmukaisuuteen.<br />
Autonomia ei saisi merkitä sitä, että opiskelijoiden yhdenvertaisen<br />
kohtelun peruslähtökohdat määritellään eri yliopistoissa täysin eri tavoin.<br />
(Helsingin Sanomat 2001b.)<br />
Hakijan näkökulmasta katsottuna ainakin seuraavat kysymykset ovat<br />
tärkeitä:<br />
- Mitkä tekijät vaikuttavat nuoren tulevaisuuden suunnitelmiin, päätökseen<br />
opiskelemaan lähtemisestä ja opiskelupaikan valintaan?<br />
- Miten kilpailu koulutuspaikoista, hakijan henkilökohtaiset ominaisuudet<br />
ja intressit, sosiaaliset ja taloudelliset seikat, elämänvaihe ja -tilanne<br />
vaikuttavat koulutukseen hakeutumiseen?<br />
- Mikä selittää hakukäyttäytymistä? Miksi korkeakoulutukseen hakeminen<br />
lisääntyy jatkuvasti, vaikka ikäluokat pienenevät?<br />
- Ohjaavatko opiskelijavalinnat hakijan hänen kannaltaan mielekkääseen<br />
opiskelupaikkaan?<br />
- Onko hakijalla todenmukainen kuva kulloinkin haun kohteena olevan<br />
tieteenalan sisällöstä ja opiskelusta? Tähän vaikuttavat valinnoista<br />
tiedottaminen, valintamenettely (sis. mm. pääsykoekirjallisuus, valintakoe)<br />
ja lukioaikainen opinto-ohjaus. Milloin uravalinta pitäisi pystyä tekemään?<br />
- Kokeeko hakija tulevansa oikeudenmukaisesti kohdelluksi?<br />
- Miten opintoihin kiinnitytään? Miten opiskelijavalinnalla voidaan<br />
vaikuttaa opintoihin kiinnittymiseen?<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 67
Luvussa 2. käsiteltiin korkeakoulukelpoisuuden määritelmiä. Tällä hetkellä<br />
korkeakoulukelpoisuuden saa monilla eri tavoin. Viime kädessä yliopistolla<br />
on oikeus päättää, valitaanko hakija opiskelijaksi vai ei. Hakijoiden korkeakoulukelpoisuuden<br />
määrittelemiseen liittyvät myös suunnitelmat ylioppilastutkinnon<br />
merkityksen lisäämisestä opiskelijavalinnoissa. Mikäli ylioppilastutkintotodistuksen<br />
ja lukion päättötodistuksen painoarvo valinnoissa kasvaa<br />
merkittävästi, joutuvat muut korkeakoulukelpoiset hakijat helposti heikompaan<br />
asemaan valinnoissa. Valintaperusteita muutettaessa onkin pidettävä<br />
mielessä se, että joku sellainen hakija, joka ei aiemmin olisi tullut valituksi,<br />
saattaakin saada opiskelupaikan ja päinvastoin.<br />
Kun opiskelijavalintoja tarkastellaan eri intressiryhmien näkökulmasta,<br />
vaarana on se, että intressien erilaisuus korostuu liikaa. Eri ryhmien<br />
opiskelijavalinnoille asettamia tavoitteita tulisikin tarkastella myös siitä näkökulmasta,<br />
mikä niille on yhteistä. Hakijan näkökulmasta nopea sijoittuminen<br />
tai sijoittuminen ylipäätään haluamaansa opiskelupaikkaan säästäisi<br />
hakemiseen käytettyjä voimavaroja opiskeluun ja valmistumiseen. <strong>Yliopistojen</strong><br />
näkökulmasta onnistunut valinta merkitsee hyviä ja motivoituneita<br />
opiskelijoita. Järjestelmän näkökulmasta onnistunut valinta näyttäisi merkitsevän<br />
tehokasta ja tasavertaista opintoihin sijoittumista.<br />
5.2. VALINTOJEN ORGANISOINTI<br />
5.2.1. PÄÄVALINNAT<br />
Päävalinnalla tarkoitetaan yleensä alkupisteiden tai valintakokeen tai niiden<br />
molempien perusteella tapahtuvaa perustutkinto-opiskelijoiden valintaa, joka<br />
tapahtuu keväällä tai kesällä yhden paikan säännöksen toteutuksen edellyttämissä<br />
aikarajoissa. Päävalinnat, joissa valitaan opiskelijat siis syksyllä alkavaan<br />
koulutukseen, kattavat yli 96 % koko kalenterivuoden hakutapauksista.<br />
Tässä kartoituksessa keskitytään pääosin päävalintojen analysointiin, mutta<br />
erillisvalintojen muotoja käsitellään luvussa 5.2.2. ja niiden toteutumista<br />
luvussa 5.4.3.<br />
Päävalintaväylät ja aloituspaikkamäärät vuonna 2001 koulutusaloittain<br />
on esitetty taulukossa 18.<br />
68 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Taulukko 18. Hakukohteet ja aloituspaikat yliopistojen opiskelijavalinnassa 2001<br />
Koulutusala Hakukoh- Aloituspaikkateiden<br />
lkm 10) määrä 11)<br />
Eläinlääketieteellinen 1 52<br />
Farmasia 5 372<br />
Hammaslääketieteellinen 2 82<br />
Humanistinen 43 519<br />
Historiatieteet 17 343<br />
Kielet 89 1 721<br />
Kasvatustieteellinen 59 1 791<br />
Kauppatieteellinen 24 1 841<br />
Kuvataide 1 28<br />
Liikuntatieteellinen 5 84<br />
Luonnontieteellinen 58 2 928<br />
Lääketieteellinen 5 550<br />
Maatalous-metsätieteellinen 14 387<br />
Musiikki 10 161<br />
Oikeustieteellinen 5 492<br />
Psykologia 6 192<br />
Taideteollinen 17 198<br />
Teatteri- ja tanssiala 10 89<br />
Teknillistieteellinen 56 4 347<br />
Teologinen 6 272<br />
Terveystieteet 27 329<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 70 1 741<br />
Viestintätieteet 9 189<br />
Yhteensä 539 18 708<br />
5.2.2. ERILLISVALINNAT<br />
Mikäli valinta toteutetaan päävalintojen ulkopuolella niiden ulkopuolisena<br />
ajankohtana ja tiettyyn erityisryhmään kohdistuvana tai kertaluonteisena<br />
valintana, on kyse erillisvalinnasta. Erillisvalinnoista käytetään toisinaan myös<br />
10) Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1. Monissa hakukohteissa<br />
valinta on tosiasiassa monivaiheinen, jolloin pääainevalinta tehdään vasta toisena opiskeluvuotena.<br />
11) Yliopiston suunnittelema aloituspaikkamäärä. Lähde: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001.<br />
Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 69
nimitystä erityis- tai erikoistapausvalintalaji. Erillisvalintalajeja voivat opetushallituksen<br />
ylläpitämän yliopistojen hakija- ja opinto-oikeusrekisterin<br />
(HAREK) mukaan olla:<br />
- [Valinta todistusten perusteella: Hakijoille ei järjestetä valintakokeita,<br />
vaan valinta toteutetaan hakijan todistusten (mm. lukion päättötodistus,<br />
ylioppilastutkintotodistus) perusteella.] 12)<br />
- Maisteriohjelmat: Ylempään korkeakoulututkintoon johtavia 23-vuotisia<br />
monitieteisiä maisteriohjelmia, joihin voivat hakea aikaisempia<br />
yliopisto-opintoja (yleensä alemman tutkinnon taso tai noin 100 opintoviikkoa<br />
tai ammattikorkeakoulututkinto) suorittaneet, ja joihin on<br />
erillishaku. 13)<br />
- Siirto-opiskelijat: Valinnassa on kyse opiskelijan siirtymisestä esim.<br />
tiedekunnasta tai yliopistosta toiseen, jolloin hän saa uuden opintooikeuden.<br />
Saman tutkinnon sisällä pääainetta vaihtavaa ei käsitellä<br />
siirto-opiskelijana.<br />
- Avoimen yliopiston väylä: Tarkoitetaan valintaa, joka toteutetaan<br />
avoimen yliopisto-opetuksen suoritusten perusteella.<br />
- Ulkomaalaisvalinta: Tarkoitetaan valintaa, jossa hakijana ovat<br />
kansalaisuudeltaan muut kuin suomalaiset.<br />
- SAT-testi: Tarkoitetaan valintaa, joka toteutetaan Scholastic Assessment<br />
Testin perusteella.<br />
- Muuntokoulutusohjelmat: Ylempään korkeakoulututkintoon johtavia<br />
2–3-vuotisia ohjelmia, joita järjestetään tietoteollisuusohjelman kautta<br />
teknillistieteellisellä, luonnontieteellisellä ja kauppatieteellisellä alalla.<br />
Muuntokoulutukseen voivat hakea ne, jotka ovat suorittaneet aikaisempia<br />
yliopisto-opintoja tai muita opintoja. Muuntokoulutuksena järjestetään<br />
samalla alalla opisto- tai ammattikorkeakoulututkinnon<br />
suorittaneille ylempään korkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta myös<br />
tietoteollisuusohjelman ulkopuolella. Alempaan korkeakoulututkintoon<br />
johtavaa muuntokoulutusta järjestetään farmasian alalla ja opettajankoulutuksessa.<br />
12) Tässä kartoituksessa todistusvalinta luetaan päävalintoihin.<br />
13) Toisenlainen määritelmä löytyy Korkeakoulujen arviointineuvoston yliopiston maisteriohjelmien<br />
arviointiraportista (KKA:n julkaisuja 3:2002, 135).<br />
70 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
- Muu erillisvalinta: Jollain muulla kuin em. tavoilla toteutettu päävalintojen<br />
ulkopuolella tapahtuva valinta.<br />
Erillisvalintojenkin asemaa opiskelijavalinnassa voi lähestyä eri intressiryhmien<br />
näkökulmasta. Koulutusjärjestelmän näkökulmasta mielenkiintoisia<br />
ovat ne määrälliset tavoitteet, joita opetusministeriö on asettanut eri<br />
erillisvalinnoille. Eniten keskustelua herättänyt ja merkittävin erillisväylä<br />
on avoimen yliopiston väylä, jonka kehittäminen on ollut koulutuspoliittisena<br />
tavoitteena jo pitkään. Tavoitteen toteutumista tarkastellaan lähemmin luvussa<br />
5.4.3.<br />
Koulutusjärjestelmän näkökulmasta erilaiset väylät tarjoavat mahdollisuuden<br />
saavuttaa koulutuspoliittinen tavoite, jonka mukaan pääsy korkeakoulutukseen<br />
tulee taata mahdollisimman erilaisille ja eritaustaisille yksilöille.<br />
Toisaalta järjestelmän näkökulmasta useat erilaiset väylät lisäävät<br />
helposti opiskelijavalinnan kustannuksia ja haittaavat valintajärjestelmän<br />
läpinäkyvyyttä.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> ja hakukohteiden kannalta keskeinen kysymys liittyy siihen,<br />
kuinka paljon lisätyötä erillisvalinnat aiheuttavat ja vastaavatko erillisvalintojen<br />
tulokset hakukohteiden omia tavoitteita.<br />
Hakijan kannalta eri väylien lisäarvo on siinä, että se tasoittaa erilaisen<br />
taustan omaavien hakijoiden mahdollisuuksia päästä tutkintoon johtavaan<br />
yliopisto-opetukseen. Lisäksi erillisvalinta voi olla sellainen mahdollisuus<br />
pääaineen vaihtoon oman tiedekunnan sisällä, jolla hakija välttää valintakokeisiin<br />
valmistautumisen toistamiseen. Toisaalta erilaisten väylien voidaan<br />
nähdä asettavan hakijat eriarvoiseen asemaan keskenään. Erilaiset<br />
väylät myös haittaavat läpinäkyvyyttä ja pahimmillaan hakijan voi olla mahdotonta<br />
optimoida omaa reittiään koulutukseen.<br />
5.2.3. VALINTAYHTEISTYÖ<br />
Valintayhteistyötä tehdään niin yliopistojen sisällä kuin niiden välilläkin.<br />
Valintayhteistyön toteutuminen tai sen puuttuminen on erittäin merkittävä<br />
asia hakijan näkökulmasta. Hyvin koordinoitu alojen sisäinen tai lähialojen<br />
valintayhteistyö luo hakijalle mahdollisuudet hakea mieluisaan aineeseen<br />
samana vuonna useaan yliopistoon ja pyrkiä näin varmistamaan opiskelupaikka.<br />
Pitkälle viety yhteisvalintajärjestelmä ohjaa hakijaa pääsemään<br />
ensisijaiseen hakukohteeseensa taloudellisella tavalla, eikä hakijan tarvitse<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 71
itse suorittaa ”riskianalyysia” siitä, kuinka varmistaisi opiskelupaikan. Yliopistoja<br />
ei tällä hetkellä voida kuitenkaan velvoittaa tekemään valintayhteistyötä.<br />
Yliopistolain (5. luku 18§) mukaan ”opiskelijavalinta voidaan<br />
järjestää yliopistojen yhteishaun pohjalta”.<br />
Valintayhteistyön voi nähdä asettuvan janalle, jonka toisessa ääripäässä<br />
on opiskelijavalinta keskitetyn yhteishaun avulla. Tätä mallia edustaa<br />
puhtaimmillaan teknisten tieteiden yhteisvalinta. Toisessa ääripäässä on malli,<br />
jossa esimerkiksi lähitieteenalojen valintakokeet on asetettu tietoisesti<br />
päällekkäin tai niille on valittu eri valintakoekirjat. Tämä merkitsee sitä, että<br />
hakijan on mahdotonta pyrkiä samana vuonna opiskelemaan yhtä ainetta<br />
useampaan kuin yhteen yliopistoon. Muut valintayhteistyön muodot asettuvat<br />
tälle janalle sen mukaan, kuinka laajaa yhteistyötä valintayksiköt tekevät<br />
keskenään.<br />
Yksi tavallisimmista valintayhteistyön muodoista on valintojen ajoituksen<br />
koordinointi. Muita valintayhteistyön muotoja voivat olla yhteiset<br />
pääsykoekirjat, yhteiset hakulomakkeet tai valintakokeet, jolloin hakija voi<br />
yhdellä lomakkeella hakea useampaan hakukohteeseen tai osallistua valintakokeeseen<br />
valitsemassaan hakukohteessa.<br />
Jussilan (1996, 9-10) mukaan koulutusalakohtaisessa valintayhteistyössä<br />
tapahtui 1980–90-lukujen taitteessa ennemminkin supistumista kuin<br />
laajenemista. Tuolloin hän ehdotti, että yhteishakua tulisi kokeilla seuraavilla<br />
aloilla, joilla päällekkäishaku on yleistä: luonnontieteet, tekniikka, lääketiede,<br />
hammaslääketiede, eläinlääketiede ja farmasia. Lisäksi yhteistä hakulomaketta<br />
ja pääosin yhteistä valintakoetta, joilla hakija voisi tulla huomioiduksi<br />
useammassa valintayksikössä, tulisi kokeilla ainakin seuraavilla aloilla:<br />
kauppatieteet, kääntäjänkoulutus, psykologia ja lääketieteen lisensiaatin tutkinto.<br />
(Jussila 1996, 49.)<br />
Näyttää siltä, että yliopistojen ja hakukohteiden halukkuutta valintayhteistyöhön<br />
vähentää ainakin huoli siitä, miten erottua muiden aineiden<br />
joukosta. Oman valinnan uskotaan nostavan alan houkuttelevuutta ja nostavan<br />
sen profiilia. Mikäli valintayhteistyötä yksiköiden välillä halutaan lisätä,<br />
tulisikin pohtia, kuinka hakukohteet voivat profiloitua ja erottua muiden hakukohteiden<br />
joukosta haluamallaan tavalla. Osittain kysymyksessä saattaa<br />
olla myös myytti, joka vaatisi purkamista.<br />
Vuonna 1998 toimintansa aloittanut yliopistojen yhteinen hakija- ja<br />
opinto-oikeusrekisteri on luonut edellytyksiä toteuttaa valintayhteistyötä<br />
72 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
entistä paremmin. Lisäksi se on ratkaissut samana vuonna tapahtuvan<br />
päällekkäishaun ongelmat (ks. tarkemmin luku 5.2.4). Miltä koulutusalakohtainen<br />
valintayhteistyötilanne näytti sitten vuonna 2001 valintaoppaiden<br />
perusteella?<br />
Mittavinta valintayhteistyö oli teknillistieteellisella alalla, jossa yhteisvalinta<br />
kattaa kaikki diplomi-insinöörin tai arkkitehtuurin tutkintoja myöntävät<br />
viisi yliopistoa ja 53 koulutusohjelmaa ja opintosuuntaa. Yliopistoilla oli<br />
yhteiset perusteet alkupisteiden määräämiselle, yhteiset hakulomakkeet ja<br />
valintakokeet14) . Hakija voi yhdellä hakemuksella pyrkiä enintään viiteen<br />
hakukohteeseen.<br />
Luonnontieteellisellä koulutusalalla osa matematiikan, fysiikan ja<br />
kemian sekä biologian koulutusohjelmista oli mukana valintayhteistyössä.<br />
Matematiikan, fysiikan ja kemian valintayhteistyöhön osallistui neljä kuudesta<br />
yliopistosta, joilla oli kevään 2001 haussa yhteinen valintakoe, mutta<br />
kullakin omat valintaperusteensa. Jos hakija halusi hakea samanaikaisesti<br />
näihin kaikkiin neljään yliopistoon, hänen tuli hakea kunkin yliopiston<br />
matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan niiden omalla hakulomakkeellaan.<br />
Biologian koulutusohjelman suomenkielinen valinta järjestettiin<br />
valtakunnallisena yhteisvalintana. Yhteisellä hakulomakkeella ja valintakokeella<br />
voi hakea viiteen yliopistoon.<br />
Lisäksi tietojenkäsittelytieteen yhteisvalintaan osallistui viisi kahdeksasta<br />
koulutusta antavasta yliopistosta. Hakija voi hakea yhdellä hakulomakkeella<br />
kaikkiin yhteisvalintaan osallistuviin yliopistoihin. Myös valintakoe<br />
oli yhteinen, mutta alkupisteet ja valintaperusteet vaihtelivat yliopistoittain.<br />
Kauppatieteellisen alan koulutusta antavista 12 yliopistosta yhdeksän<br />
osallistui valintayhteistyöhön. Yliopistoilla oli yhteinen valintakoe, mutta omat<br />
valintaperusteet ja hakulomakkeet. Pääsääntöisesti hakija voi pyrkiä kauppatieteelliseen<br />
koulutukseen vain yhteen näistä yliopistoista. Poikkeuksena<br />
olivat Helsingin ja Turun kauppakorkeakoulut, jotka olivat käynnistäneet<br />
uudenlaista valintayhteistyötä. Toiseen näistä valintakokeen kautta hakeva<br />
voi valintakokeen avulla pyrkiä myös toiseen. Hakija voi kuitenkin tulla<br />
hyväksytyksi vain toiseen näistä yliopistoista. Vuonna 2001 yhteensä 84<br />
hakijaa Helsinkiin pyrkineistä sai opinto-oikeuden Turussa. Valintayhteistyön<br />
onnistumisesta kertoo paljon se, kuinka moni näistä jatkaa opintojaan Turussa<br />
14) Diplomi-insinöörin koulutusohjelmiin hakeville on matematiikan, fysiikan, kemian ja yhteiskuntatieteen<br />
kokeet. Valintayksikkö päättää, mitkä kokeet huomioidaan.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 73
ensimmäisen opintovuoden jälkeen.<br />
Lastentarhanopettajakoulutuksen ja opettajakoulutuksen opiskelijavalinnassa<br />
oli käytössä valtakunnallinen esivalinta. Koulutukseen hakeminen<br />
ja valinnan ensimmäinen vaihe eli esivalinta toteutettiin suomenkielisten<br />
opettajankoulutusyksiköiden välisenä valtakunnallisena yhteisvalintana.<br />
Hakija jätti vain yhden hakulomakkeen, jolla voi hakea 1–3 opettajankoulutusyksikköön.<br />
Hakija voitiin kutsua valintakokeisiin vain yhteen opettajankoulutusyksikköön.<br />
Valintakokeet vaihtelivat eri yksiköissä.<br />
Farmasian alalla valintakokeet olivat yhteiset Helsingissä ja Kuopiossa<br />
ja kokeet voi suorittaa kummalla paikkakunnalla tahansa. Hakija ei voinut<br />
kuitenkaan hakea samanaikaisesti Helsingin ja Kuopion farmasian alan<br />
koulutukseen.<br />
Humanistisella koulutusalalla valintayhteistyötä tekivät englannin,<br />
saksan ja venäjän kielen filologia-aineet ja käännöstieteet. Valintayhteistyöhön<br />
osallistui kuitenkin vain osa valintayksiköistä. Hakija voi suorittaa<br />
valintakokeen missä tahansa valintayhteistyöhön osallistuvasta yksiköstä,<br />
ja halutessaan hän voi pyrkiä samalla kokeella kahteen tai useampaan<br />
yksikköön toivomassaan järjestyksessä.<br />
5.2.4. YHDEN PAIKAN SÄÄNNÖS JA HAKIJA- JA OPINTO-<br />
OIKEUSJÄRJESTELMÄ<br />
Yhden korkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan säännös on ollut<br />
voimassa lukuvuodesta 1999-2000 lähtien. Säännöksen mukaan opiskelija<br />
voi ottaa samana lukuvuonna vastaan vain yhden korkeakoulututkintoon15) johtavan opiskelupaikan (yliopistolaki 645/1997, laki ammattikorkeakouluopinnoista<br />
annetun lain 15 ja 29 § muuttamisesta 1060/1998 ja laki ammattikorkeakoulun<br />
jatkotutkinnon kokeilusta 645/2001).<br />
Yhden korkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan säännöksen<br />
avulla pyritään siihen, että mahdollisimman moni hakija pääsee opiskelemaan<br />
korkeakouluun. Säännöksen toteutumista seurataan yliopistojen hakija-<br />
ja opinto-oikeusrekisterin (HAREK) sekä ammattikorkeakoulujen<br />
hakija- ja opiskelupaikkarekisterin (AMKOREK) avulla. Rekistereitä yllä-<br />
15) Säännöksen piiriin kuuluvia korkeakoulututkintoja ovat yliopistoissa (yliopistot sekä tiede- ja<br />
taidekorkeakoulut) suoritettavat alemmat ja ylemmät korkeakoulututkinnot sekä ammattikorkeakouluissa<br />
suoritettavat ammattikorkeakoulututkinnot ja jatkotutkinnot. Maanpuolustuskorkeakoulu, Poliisiammattikorkeakoulu<br />
ja Ålands Yrkeshögskola ovat säännöksen ulkopuolella. Säännös ei myöskään koske<br />
ulkomaisissa korkeakouluissa suoritettavia opintoja.<br />
74 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
pitää Opetushallitus (laki opiskelijavalintarekisteristä ja ylioppilastutkintorekisteristä<br />
1058/1998).<br />
Yhden opiskelupaikan säännös tarkoittaa käytännössä sitä, että henkilö,<br />
joka on vastaanottanut opiskelupaikan ammattikorkeakoulussa tai yliopistossa,<br />
ei voi ottaa vastaan toista samana lukuvuonna alkavaa korkeakoulututkintoon<br />
johtavaa opiskelupaikkaa. Jos opiskelupaikan jo vastaanottanut<br />
henkilö haluaa saada uuden korkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan,<br />
hänellä on oikeus ottaa vastaan uusi opiskelupaikka aikaisintaan<br />
seuraavana lukuvuonna alkaviin opintoihin. Vaikka opiskelijaksi hyväksytty<br />
siirtää opintojen aloittamista vuodella, hän ei voi vastaanottaa toista<br />
opiskelupaikkaa samana lukuvuonna alkaviin opintoihin, jolloin hän on vastaanottanut<br />
opiskelupaikan.<br />
Päävalinnoissa ensimmäisessä vaiheessa valituksi tulleella hakijalla<br />
on halutessaan oikeus jäädä jonottamaan toista opiskelupaikkaa, johon hän<br />
on jäänyt varasijalle. Päivämäärät, johon mennessä hakijan on ilmoitettava<br />
opiskelupaikan vastaanottamisesta ja johon asti jonotusoikeus on voimassa,<br />
päätetään vuosittain. Vuonna 2001 yliopistopaikkaa jonotti 895 hakijaa.<br />
Kaikkiin yliopistoissa järjestettäviin koulutuksiin ei voinut kuitenkaan jonottaa.<br />
Säännöksen käyttöönotolla on nähty olevan monia merkittäviä vaikutuksia<br />
opiskelijavalintaan. <strong>Yliopistojen</strong> ja HAREK:in kannalta säännöksen<br />
etuja ovat mm. seuraavat:<br />
- opiskelupaikkojen täyttö on entistä tehokkaampaa<br />
- opiskelupaikat saadaan täytettyä entistä aikaisemmin<br />
- valintojen läpinäkyvyys on lisääntynyt<br />
- valtakunnalliset aikataulut ovat yhtenäistyneet (hakuaikoja lukuunottamatta)<br />
- yliopistot saavat ylioppilastutkintotiedot käyttöönsä HAREK:in kautta<br />
- hyväksymiskirjeet ja opiskelupaikan vastaanottolomakkeet ovat<br />
yhtenäistyneet<br />
- tuloslaskenta ja -palvelu on kehittynyt manuaalisesta atk-pohjaiseksi<br />
- hakijatiedot, valintojen tulostiedot ja opiskelupaikan vastaanottaneiden<br />
tiedot ovat keskitetysti samassa rekisterissä<br />
- rekisterin tietoja voidaan käyttää hyväksi yliopistokohtaisessa ja valtakunnallisessa<br />
tilastoinnissa ja seurannassa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 75
Yhden opiskelupaikan säännöksen tarkoituksena oli taata opiskelupaikka<br />
yhä useammalle. Tilastokeskus on arvioinut, että vuosittain noin tuhat<br />
opiskelupaikkaa on vapautunut säännöksen ansiosta. Samoin järjestelmän<br />
yhtenäistyminen esimerkiksi jonotuskäytäntöjen, oikeusturvakysymysten,<br />
tiedottamisen ja raportoinnin suhteen on helpottanut järjestelmätason seurantaa<br />
ja tuo esille epäkohtia ja kehittämistarpeita aiempaa systemaattisemmin.<br />
Toisaalta säännös ei ole kyennyt merkittävästi nopeuttamaan opintoihin<br />
sijoittumista.<br />
Yliopistoilta säännös vaatii huomattavaa panostusta tiedotukseen.<br />
Hakijoille annettavan informaation on oltava tarkkaa ja asiantuntevaa.<br />
Yhteiset aikataulut ja takarajat ovat luoneet valintoihin yhteisiä pelisääntöjä.<br />
Nämä säännöksen oheisvaikutukset ovat ilmeisesti lisänneet myös hakijoiden<br />
oikeusturvaa valinnoissa.<br />
Hakijan näkökulmasta valintojen aikataulut ovat yhtenäistyneet.<br />
Toisaalta nykyinen järjestelmä edellyttää hakijalta entistä tarkempaa tutustumista<br />
hakuinformaatioon.<br />
5.3. VALINTAPERUSTEET<br />
Yliopistolain (645/1997, 5 luku 18 §) mukaan opiskelijat ottaa yliopisto. Yliopistot<br />
ovat perinteisesti toimineet opiskelijavalinnoissa hyvin itsenäisesti.<br />
Lain mukaan yliopisto voi rajoittaa opiskelijoiden määrää, mutta tällöin hakijoihin<br />
on lain mukaan kuitenkin sovellettava yhdenmukaisia valintaperusteita.<br />
Valintaperusteista päättää hakukohde.<br />
Valintaperusteet jaetaan perinteisesti kolmeen pääluokkaan:<br />
1. valinta alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteiden perusteella,<br />
2. valinta valintakoepisteiden perusteella ja<br />
3. valinta alkupisteiden perusteella.<br />
Lisäksi useat valintayksiköt valitsevat opiskelijoita eri kiintiöissä. Kiintiöitä<br />
voidaan muodostaa valintamenettelyn tai koulutustaustan mukaan, entisten<br />
opinto-oikeuksien perusteella tai muilla perusteilla. Muita kiintiöintiperusteita<br />
voivat olla sukupuolikiintiöt, kielikiintiöt tai vammaiskiintiöt. Esimerkiksi<br />
oikeustieteellisessä tiedekunnassa kielikiintiöinti toteutetaan siten, että ruotsinja<br />
suomenkielisille on eri valintakoe.<br />
Valintaoppaisiin perustuva <strong>kartoitus</strong> osoitti, että suurin osa hakukohteista<br />
eli 84 % käytti valintaperusteina alkupisteistä ja valintakoepisteistä<br />
76 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
laskettua yhteispistemäärää. Toiseksi yleisin valintaperuste oli valinta valintakoepisteiden<br />
perusteella, jota käytti 68 % hakukohteista. Harvinaisin<br />
valintaperuste oli valinta pelkkien alkupisteiden eli todistusten perusteella,<br />
jota käytti vain 21 % kaikista hakukohteista. Yllättävää on se, että 25 hakukohteen<br />
valintaperusteet eivät selvinneet valintaoppaasta.<br />
Useimpiin hakukohteisiin voi tulla valituksi kahdella tai kaikilla kolmella<br />
valintaperusteella. Kaikilla kolmella valintaperusteella valitseminen<br />
oli yleistä erityisesti teknillistieteellisellä alalla ja osassa luonnontieteellistä<br />
alaa. Kahden valintaperusteen yhdistelmää käyttävät hakukohteet valitsivat<br />
opiskelijat yleensä alkupisteiden ja valintakoepisteiden yhteispisteiden sekä<br />
pelkkien valintakoepisteiden perusteella. Kahdella valintaperusteella<br />
opiskelijansa valitsivat kaikki lääketieteellisen ja maatalous-metsätieteellisen<br />
alan hakukohteet sekä suuri osa humanistisen, kauppatieteellisen, oikeustieteellisen<br />
ja psykologian sekä yhteiskuntatieteellisen alan hakukohteista.<br />
Yhtä valintaperustetta käytettiin vain kahdella koulutusalalla. Kuvataiteeseen<br />
voi tulla valituksi ainoastaan valintakokeen perusteella. Liikuntatieteelliselle<br />
koulutusalalle taas voi tulla valituksi ainoastaan alkupisteiden<br />
ja valintakokeen yhteispisteiden perusteella.<br />
Valintajärjestelmien <strong>kartoitus</strong> osoitti, että myös eri koulutusalojen sisällä<br />
yksittäisten oppiaineiden valintaperusteissa ja valintakiintiöissä on paikoin<br />
eroja. Esimerkiksi sosiaalipsykologian oppiainetta oli mahdollisuus opiskella<br />
pääaineena Helsingin yliopistossa, Tampereen yliopistossa ja Kuopion yliopistossa.<br />
Helsinkiin ja Tampereelle voi tulla valituksi valintakoepisteillä<br />
sekä valintakoepisteillä ja todistuspisteillä, Kuopioon vain valintakoepisteillä.<br />
Helsingissä sai alkupisteitä vain vuonna 1999 ja sen jälkeen suoritetusta<br />
tutkinnosta, Tampereella rajana oli vuosi 1990, jota vanhemmasta tutkinnosta<br />
alkupisteitä ei saanut. Kuopiossa kaikki valitut voivat olla ei-ylioppilaita,<br />
Helsingissä 40 % valituista voi olla ei-ylioppilaita ja Tampereella 64 %<br />
valituista voi olla ei-ylioppilaita.<br />
Valintaperusteet ratkaisevat, kuinka hyvät mahdollisuudet erilaisilla<br />
korkeakoulukelpoisilla hakijaryhmillä on tulla valituksi yliopistoon. Valintaoppaiden<br />
perusteella näyttää siltä, että joihinkin valintayksiköihin voi tulla<br />
valituksi vain ylioppilastutkintotodistuksen ja valintakokeen yhteispisteillä.<br />
Mikäli näin on, näissä valintayksiköissä ei toteudu hakijoiden tasavertainen<br />
kohtelu, koska osa korkeakoulukelpoisista hakijoista, kuten ammattikorkeakoulututkinnon,<br />
ammatillisen korkea-asteen, ammatillisen opistoasteen ja<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 7
vähintään kolmivuotisen ammatillisen perustutkinnon tai korkeakoulukelpoisuuden<br />
tuottavan ulkomaisen koulutuksen suorittaneet, on rajattu<br />
valinnan ulkopuolelle.<br />
Valintaperusteita koskevassa yhteenvedossa huomio kiinnittyy valintakokeiden<br />
keskeiseen merkitykseen. Valintakoepainotteinen valintajärjestelmä<br />
onkin yksi eniten kritiikkiä aiheuttanut tekijä suomalaisten yliopistojen<br />
opiskelijavalinnoissa. Juuri valintakokeiden on nähty aiheuttavan opiskelijavalinnan<br />
raskauden, kalleuden sekä johtavan osaltaan välivuosien viettämiseen<br />
ennen koulutukseen hakeutumista.<br />
Valintaperusteiden merkitystä valituksi tulemisessa ja eri valintaperusteiden<br />
keskinäisiä yhteyksiä on tutkittu jonkin verran eri koulutusaloilla.<br />
Esimerkiksi Helsingin kauppakorkeakoulun opiskelijavalintaa koskevassa<br />
tutkimuksessa on todettu, että valintakoepisteet korreloivat lukiopisteisiin<br />
.345 ja ylioppilastutkintotodistuksen pisteisiin .379, joten sitä pidettiin sopivan<br />
riippumattomana täydentävänä komponenttina edustamaan motivaatiotekijöitä<br />
(Komulainen 1996, 21). Toisaalta esimerkiksi Helsingin yliopiston<br />
valtiotieteellisen tiedekunnan selvityksen mukaan ylioppilaskirjoituksissa<br />
hyvin menestyneet menestyvät hyvin myös valintakokeissa. Näin ollen vain<br />
pieni joukko hakijoita tulisi valituksi tiedekuntaan ainoastaan valintakokeen<br />
perusteella, vaikka alkupisteet eivät riittäisi valintaan.<br />
5.3.1. YLIOPPILASTUTKINTOTODISTUS, LUKION<br />
PÄÄTTÖTODISTUS JA MUUT ALKUPISTEET<br />
Valintayksiköiden hakijoille antamat alkupisteet voidaan jakaa kolmeen<br />
luokkaan:<br />
1. ylioppilastutkintotodistuksen tai vastaavan perusteella annettavat alkupisteet<br />
2. lukion päättötodistuksen tai vastaavan perusteella annettavat alkupisteet<br />
3. muut alkupisteet.<br />
Suuri osa valintayksiköistä antoi alkupisteitä ylioppilastutkintotodistuksen<br />
arvosanojen perusteella. Hakukohteiden kesken oli kuitenkin huomattavia<br />
eroja siinä, minkä aineiden arvosanoista pisteitä voi saada. Saman koulutusalan<br />
sisällä eri hakukohteet painottivat eri tavoin ylioppilastutkintotodistuksen<br />
eri aineiden arvosanoja. Tämä kertonee paitsi hakukohteiden erilaisista<br />
78 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
profiileista, myös erilaisista näkemyksistä siitä, mitkä arvosanat antavat informaatiota<br />
opiskelijan kyvyistä yliopisto-opintoihin.<br />
Uusia ylioppilaita pyritään suosimaan opiskelijavalinnoissa. Uusien<br />
ylioppilaiden suosiminen näkyi siten, että usein ylioppilastutkinto huomioidaan<br />
vain, jos se oli suoritettu jonkin määrävuoden jälkeen. Esimerkiksi<br />
Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijavalinnassa<br />
huomioitiin vuonna 1999 ja sen jälkeen suoritetut ylioppilastutkinnot. Määrävuotta<br />
aiemmin ylioppilastutkinnon suorittaneet voivat tulla valituksi menestymällä<br />
valintakokeessa.<br />
Keskustelu alkupisteistä ja ylioppilastutkintotodistuksen hyväksikäytöstä<br />
opiskelijavalinnassa kuvaa sitä, että opiskelijavalinta on tosiasiallisesti<br />
alkanut jo huomattavasti ennen varsinaista valintaprosessia. Esimerkiksi<br />
lukion ainevalinnoilla on huomattava merkitys yliopistojen opiskelijavalinnoissa.<br />
Opiskelijavalintoja tutkinut selvitysmies (Jussila 1996) onkin<br />
suositellut, että korkeakouluissa tulisi vahvistaa vähintään kahden vuoden<br />
ajaksi, mitä aineita ylioppilastutkintotodistuksesta otetaan huomioon alkupisteissä.<br />
Tällöin hakijalla olisi mahdollisuus jo lukioaikana tehdä sellaisia<br />
koulutusvalintoja, jotka varmistavat hänen pääsynsä haluttuun opiskelupaikkaan.<br />
Lukion päättötodistuksen ja muiden alkupisteiden käytön yleisyyttä<br />
hakukohteissa kuvataan koulutusaloittain taulukossa 19.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 79
Taulukko 19. Muut alkupisteet koulutusaloittain 2001<br />
Koulutusala Haku- Aloitus- Valinta- Muut IB, eB, Valintapiskoh-<br />
paikka- pisteitä pisteet RP, pisteitä teitä AMK,<br />
teiden määrä 17) lukion % haku- kuten yli- opisto tai<br />
lkm 16) päättöto- koh- oppilaat ammatillidistuksesta<br />
teis- % haku- sista tutkin-<br />
% haku- ta 18) koh- noista %<br />
kohteista teista 19) hakukohteista<br />
20)<br />
Eläinlääketieteellinen 1 52 0 0 100 0<br />
Farmasia 5 372 0 100 100 0<br />
Hammaslääketieteellinen 2 82 0 50 100 0<br />
Humanistinen 39 589 5 15 90 3<br />
Historiatieteet 13 343 23 8 92 0<br />
Kielet 86 1 651 1 7 907 0<br />
Kasvatustieteellinen 44 1 791 23 73 91 18<br />
Kauppatieteellinen 15 1 841 13 20 53 27<br />
Kuvataide 1 28 0 0 100 100<br />
Liikuntatieteellinen 3 84 100 100 0 100<br />
Luonnontieteellinen 59 2 843 44 34 88 0<br />
Lääketieteellinen 6 550 0 33 83 0<br />
Maatalous-metsätieteellinen 2 387 0 0 100 0<br />
Musiikki 7 161 0 14 86 29<br />
Oikeustieteellinen 7 492 0 14 100 0<br />
Psykologia 9 192 11 0 89 11<br />
Taideteollinen 3 198 33 67 67 33<br />
Teatteri- ja tanssiala 4 89 0 25 100 50<br />
Teknillistieteellinen 51 4 432 92 92 92 0<br />
Teologinen 10 272 20 30 70 0<br />
Terveystieteet 27 329 4 48 22 30<br />
Yhteiskunta- ja hallintotiet. 44 1 741 9 5 86 7<br />
Viestintätieteet 9 189 0 11 100 11<br />
Yhteensä 447 18 708 23 34 84 8<br />
Hakukohteiden määrä 103 150 374 35<br />
Lähde: <strong>Yliopistojen</strong> valintaoppaat 2001.<br />
16) Tiedot perustuvat valintaoppaissa esitettyihin lukuihin.<br />
17) Yliopiston suunnittelema aloituspaikkamäärä. Lähde: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001.<br />
Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
18) Harrastus-, opinto- työkokemus-, varusmies-/siviilipalvelus- ja ensisijaisuuspisteet.<br />
19) Tarkastelun kohteena se, kuinka suuressa osassa koulutusalan hakukohteista hakija saa EB-tutkinnosta<br />
(European Baccalaureate), IB-tutkinnosta (International Baccalaureate) ja Reifeprüfung-tutkinnosta<br />
alkupisteitä kuten suomalaisesta ylioppilastutkinnosta.<br />
20) Ammattikorkeakoulu-, opisto- tai vähintään 3-vuotinen ammatillinen tutkinto.<br />
80 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Kuten taulukosta ilmenee, eri alat painottavat alkupisteytyksessään eri tavoin<br />
eri asioita. Ainoastaan kuvataiteessa ja liikuntatieteellisellä alalla kaikki<br />
valintayksiköt antoivat hakukohteissaan alkupisteitä ammatillisesta tutkinnosta.<br />
Yllättäin vain 23 % valintayksiköistä antoi alkupisteitä lukion päättötodistuksesta.<br />
Sen sijaan kansainvälisten ylioppilastutkintojen kohtelu suomalaisen<br />
yo-tutkinnon tavoin näytti toteutuvan 84 % valintayksiköistä. Tosin<br />
osa yliopistoista hyväksyi vain Suomessa suoritetut kansainväliset EB-, IBja<br />
Reifeprüfung-tutkinnot.<br />
Hakukohteista 34 % antoi myös muita kuin todistuksiin perustuvia<br />
alkupisteitä. Näitä voivat olla esimerkiksi pisteet kyseiseen alaan liittyvästä<br />
harrastustoiminnasta, opintosuorituksista, työkokemuksesta, varusmies- tai<br />
siivilipalvelun suorittamisesta ja valintayksikön asettamisesta ensisijaiseksi<br />
hakukohteeksi. Muiden pisteiden antaminen oli tavallisinta lastentarhanopettajankoulutuksessa<br />
ja luokanopettajankoulutuksessa, jossa niitä voi saada<br />
ensisijaiseksi hakukohteeksi asettamisesta, työkokemuksesta ja harrastuksista.<br />
Myös Åbo Akademi antoi poikkeuksellisen paljon muita pisteitä.<br />
5.3.2. VALINTAKOKEET<br />
Valintakokeiden merkitys suomalaisessa opiskelijavalinnassa on hyvin suuri.<br />
Valintakokeita on perusteltu muun muassa sillä, että ne mittaavat hakijoiden<br />
motivaatiota. Valintakokeilla valintayksiköt voivat myös suorittaa karsintaa<br />
silloin, kun hyviä hakijoita on enemmän kuin aloituspaikkoja.<br />
Taulukossa 20 on esitetty erilaisten valintakokeiden käyttöä koulutusaloittain.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 81
Taulukko 20. Valintakokeet koulutusaloittain 2001<br />
Koulutusala Valintakoe Valintakoe Aineistokoe Soveltuvuuslukion<br />
oppi- muu kirjalli- % haku- koe %<br />
määrä % suus % kohteista hakuhaku-<br />
haku- kohteista<br />
kohteista kohteista<br />
Eläinlääketieteellinen 0 100 100 0<br />
Farmasia 0 100 80 0<br />
Hammaslääketieteellinen 0 100 100 50<br />
Humanistinen 3 67 31 13<br />
Historiatieteet 38 77 8 0<br />
Kielet 41 95 12 20<br />
Kasvatustieteellinen 0 48 30 77<br />
Kauppatieteellinen 0 60 0 7<br />
Kuvataide 0 0 0 100<br />
Liikuntatieteellinen 0 0 0 100<br />
Luonnontieteellinen 61 56 19 3<br />
Lääketieteellinen 0 83 83 17<br />
Maatalous-metsätieteellinen 0 100 50 0<br />
Musiikki 0 71 29 71<br />
Oikeustieteellinen 0 100 14 0<br />
Psykologia 0 44 0 33<br />
Taideteollinen 0 33 0 67<br />
Teatteri- ja tanssiala 0 25 0 75<br />
Teknillistieteellinen 100 8 0 0<br />
Teologinen 10 40 20 30<br />
Terveystieteet 0 78 37 0<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 11 36 16 2<br />
Viestintätieteet 11 56 44 44<br />
Yhteensä 30 58 19 19<br />
Lähde: <strong>Yliopistojen</strong> valintaoppaat 2001.<br />
Taulukosta käy myös ilmi, että tavallisin valintakokeen muoto vuonna 2001<br />
oli kirjallinen koe, joka perustuu muuhun kirjallisuuteen kuin lukion oppimäärään.<br />
Tämä valintakokeen muoto oli käytössä 58 % kaikista hakukohteista.<br />
Erityisen tyypillinen tämä valintakoemuoto oli lääketieteellisillä,<br />
maatalous-metsätieteellisellä ja oikeustieteellisellä koulutusaloilla.<br />
Toiseksi yleisin valintakoe oli sellainen kirjallinen koe, joka perustuu<br />
82 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
lukion oppimäärään. 30 % hakukohteista käytti tätä valintakoemuotoa.<br />
Teknillistieteellinen koulutusala erottui alana, jossa lukion oppimäärään perustuva<br />
valintakoe oli käytössä kaikissa alan valintayksiköissä.<br />
Aineistokoetta käytti 19 % hakukohteista. Aineistokokeella tarkoitetaan<br />
yleensä sellaista valintakokeen muotoa, jossa hakija vastaa kysymyksiin<br />
koetilanteessa jaettavan materiaalin pohjalta. Aineistokokeen käyttö oli erityisen<br />
yleistä lääketieteellisillä koulutusaloilla, mutta se näyttää viime vuosina<br />
yleistyneen myös esimerkiksi humanistisella, kasvatustieteellisellä ja maatalousmetsätieteellisellä<br />
koulutusalalla sekä terveystieteissä ja viestintätieteissä.<br />
Soveltuvuuskoe näyttää olevan yhtä yleinen kuin aineistokoekin.<br />
Soveltuvuuskoetta käytti 19 % hakukohteista. Soveltuvuuskokeen tai soveltuvuutta<br />
mittaavan testin käyttäminen oli yleistä kasvatustieteen, erityisesti<br />
luokanopettajan koulutuksen, musiikin, taideteollisen koulutusalan ja<br />
tanssi- ja teatterialan opiskelijavalinnoissa.<br />
Seuraavassa muutamia esimerkkejä vuonna 2001 käytetyistä soveltuvuuskokeista:<br />
Soveltuvuutta mittaava menetelmä Hakukohteet<br />
1. Yksilö- ja ryhmätehtäviä ja haastattelu Turun yliopisto, kasvatustieteellinen koulutusala,<br />
erillisvalinta<br />
Turun yliopisto, Rauman yksikkö,<br />
lastentarhanopettajan koulutus<br />
2. Soveltuvuushaastattelu, Turun yliopisto, lääketieteellinen tiedekunta<br />
jossa kirjallinen tehtävä<br />
3. Soveltuvuushaastattelu ja ryhmätilanne Turun yliopisto, yhteiskuntatieteellinen tiedekunta,<br />
psykologia<br />
4. Suullinen koe: haastattelu, jossa mitataan Helsingin yliopisto, englannin, saksan, ruotsin,<br />
motivaatiota ja soveltuvuutta alalle venäjän kääntäminen ja tulkkaus<br />
5. Haastattelu Joensuun yliopisto, ortodoksinen ja läntinen teologia<br />
Joensuun yliopisto, kemistitutkija<br />
Joensuun yliopisto, venäjän kieli<br />
Joensuun yliopisto, opinto-ohjaaja<br />
Tampereen yliopisto, etnomusikologia<br />
6. Kaksi pienryhmätilannetta Tampereen yliopisto, lastentarhanopettajankoulutus<br />
7. Ryhmätilanne ja/tai yksilöhaastattelu Helsingin yliopisto, luokanopettajankoulutus<br />
Oulun yliopisto, luokanopettajankoulutus<br />
Åbo Akademi, klasslärarutbildningen<br />
Lähde: <strong>Yliopistojen</strong> valintaoppaat, 2001<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 83
Kuten taulukosta ilmenee, valintayksiköt määrittelevät soveltuvuuden arvioinnin<br />
monin eri tavoin ja mittaavat sitä vaihtelevilla menetelmillä. Haastattelu<br />
näyttää valintaoppaiden perusteella olevan yksi tavallisimmista soveltuvuuskokeen<br />
muodoista. Sen sijaan soveltuvuuden arviointikriteereistä ei<br />
valintaoppaiden perusteella saanut tietoa.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> yhteisenä, julkilausuttuna tavoitteena on kehittää valintakokeita<br />
siten, että ne mittaisivat yliopisto-opinnoissa tarvittavia tietoja ja<br />
taitoja. Kehittämisen systemaattisuudessa on kuitenkin suuria eroja koulutusalojen<br />
kesken. Erityisesti niillä aloilla, joissa on valtakunnallista valintayhteistyötä,<br />
myös valintakokeiden kehittäminen on ollut pitkäjänteistä ja<br />
tuloksellista. Toisilla aloilla taas luotetaan vanhoihin, hyviksi koettuihin menettelyihin<br />
eikä muutoksille koeta tarvetta.<br />
Lääketieteellisen koulutusalan valintakokeet ovat esimerkki pitkäjänteisestä,<br />
jo yli kymmenen vuotta kestäneestä kehittämistyöstä. Valintakokeen<br />
muotona on kehitetty erityisesti nk. aineistokoetta, jota on verrattu<br />
muihin käytössä oleviin valintakokeisiin. Lääketieteellisessä valintakokeiden<br />
merkityksen painottamista opiskelijavalinnoissa on perusteltu esimerkiksi<br />
sillä, että kokeisiin valmistautumiseen käytettävä aika pysyy kohtuullisena<br />
ja näin esimerkiksi uudet ylioppilaat ovat tasavertaisemmassa asemassa muiden<br />
hakijoiden kanssa. Sen sijaan nykyisten ylioppilaskirjoitusten reaalikokeen<br />
ei ole nähty antavan tarpeeksi informaatiota opiskelijan opiskeluvalmiuksista.<br />
Valintakokeiden kehittäminen on tuonut lääketieteelliselle alalle tietoa<br />
siitä, millaiset tehtävät ennustavat myöhempää opintomenestystä ja opintojen<br />
etenemistä. Esimerkiksi valintakokeissa paljon käytetty käsitteiden määrittely<br />
osoittautui kyvyttömäksi ennustamaan opintomenestystä ja opinnoissa<br />
etenemistä. Niinpä kehittämistyön tuloksena kaikki pienet käsitteiden<br />
määrittelyt sekä monivalintatehtävät on poistettu valintakokeista. Sen sijaan<br />
tehtävät, joissa opiskelijan tuli poimia tekstistä olennaiset tiedot, ennustivat etenemistä<br />
opinnoissa opintojen alkuvaiheessa ja tiedon soveltamista mittaavat tehtävät<br />
ennustivat arvosanoja opintojen loppuvaiheessa. (Lindblom-Ylänne 1999.)<br />
5.4. HAKIJAT JA HYVÄKSYTYT<br />
Tilastokeskuksen julkaisemien oppilaitostilastojen (Tilastokeskus 2002:1)<br />
mukaan yliopistoihin syksyllä 2001 alkavaan koulutukseen haki 65 000 henkilöä,<br />
joista 22 822 eli 35 % hyväksyttiin. 21) Opiskelupaikan vastaanottaneista<br />
21) Vertailun vuoksi voi todeta, että ammattikorkeakouluihin haki 79 000 henkilöä, joista 41 % hyväksyttiin.<br />
84 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
vuonna 2001 oli miehiä 9 951 ja naisia 12 871. Mieshakijoista opiskelupaikan<br />
sai siis 39 % ja naisista 33 %.<br />
Korkeakouluopiskelijoiden kokonaismäärä on Suomessa kasvanut<br />
kymmenkertaiseksi toisen maailmansodan jälkeen. Samaa aikaan uusien<br />
opiskelijoiden määrä on nelinkertaistunut. Väestönmäärä sen sijaan on kasvanut<br />
vain 1,3 -kertaiseksi. Toisaalta 15–24 -vuotiaan väestön määrä oli<br />
vuonna 1995 pienempi kuin vuonna 1950. Ylimmän opetuksen koulutustarjonta<br />
on siis rajusti kasvanut 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. (Nevala<br />
1999.) KOTA-tietokannan tietojen mukaan vuodesta 1990 vuoteen 2000<br />
välisenä aikana yliopistoon hyväksyttyjen määrä on kasvanut 30 %. Hakeneiden<br />
määrä on kuitenkin samaan aikaan kasvanut vielä hyväksyttyjen<br />
määrä voimakkaammin. Vuonna 1990 tuli 30 % hakeneista hyväksytyiksi,<br />
kun taas vuonna 2000 hyväksytyksi tuli 24 % hakeneista. Hyväksyttyjen<br />
suhteellinen osuus on siis laskenut kuusi prosenttiyksikköä eli pääsy yliopistoihin<br />
on vaikeutunut 90-luvulla siitäkin huolimatta, että uusien aloittavien<br />
opiskelijoiden määrä oli 24 % suurempi vuonna 2000 kuin vuonna<br />
1990.<br />
Arto Nevalan (1999) mukaan korkeakoulutuksessa opiskelee Suomessa<br />
asukaslukuun nähden varsin paljon ihmisiä muihin Euroopan maihin<br />
verrattuna. Korkeakoulutasolla oli 1993 Suomessa 3902 opiskelijaa 100 000<br />
asukasta kohden. Pohjoismaiden keskiarvo oli 3172 ja koko Euroopan 2403.<br />
Korkeaa ”opiskelija-astetta” selittävät pitkät opiskeluajat ja suhteellisen<br />
yleinen tapa jatkaa yliopistossa kirjoilla oloa, vaikka opinnot käytännössä<br />
ovat keskeytyneet (Pajala & Lempinen 2001).<br />
5.4.1. HAKIJATILANTEEN KOULUTUSALAKOHTAISTA<br />
VERTAILUA<br />
Taulukko 21 kuvaa koulutusaloittain hakemusten lukumäärän, koulutusalojen<br />
suosion ja naisten osuuden hakeneista vuonna 2001.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 85
Taulukko 21. Hakeminen koulutusaloittain 2001<br />
Koulutusala Yliopiston Hakemuksia Hakemuksia Hakemuksista<br />
suunnittelema yhteensä aloitus- naisia %<br />
aloituspaikka- paikkoja<br />
määrä kohti<br />
Eläinlääketieteellinen 52 340 6,5 93<br />
Farmasia 372 1 186 3,2 81<br />
Hammaslääketieteellinen 82 239 2,9 68<br />
Humanistinen 589 5 865 10,0 74<br />
Historiatieteet 343 3 888 11,3 54<br />
Kielet 1 651 10 554 6,4 83<br />
Kasvatustieteellinen 1 791 24 176 13,5 84<br />
Kauppatieteellinen 1 841 10 345 5,6 50<br />
Kuvataide 28 512 18,3 63<br />
Liikuntatieteellinen 84 1 380 16,4 45<br />
Luonnontieteellinen 2 843 21 469 7,6 57<br />
Lääketieteellinen 550 2 211 4,0 67<br />
Maatalous-metsätieteellinen 387 1 112 2,9 62<br />
Musiikki 161 968 6,0 52<br />
Oikeustieteellinen 492 2 783 5,7 56<br />
Psykologia 192 2 274 11,8 86<br />
Taideteollinen 198 2 402 12,1 69<br />
Teatteri- ja tanssiala 89 1 547 17,4 67<br />
Teknillis-tieteellinen 4 432 25 007 5,6 24<br />
Teologinen 272 1 089 4,0 62<br />
Terveystieteet 329 2 059 6,3 90<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 1 741 12 562 7,2 64<br />
Viestintätieteet 189 2 929 15,5 72<br />
Yhteensä 18 708 136 897 7,3 60<br />
Lähde: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
Hakemusten määrä aloituspaikkoja kohden kertoo siitä, kuinka suosittu<br />
koulutusala on. Toisaalta kynnys hakea eri koulutusaloille vaihtelee jonkin<br />
verran. Hakemusten määrä vaihtelee myös vuosittain samassa yksikössä,<br />
sillä hakijat valitsevat hakukohteitaan myös aiempien vuosien sisäänpääsymahdollisuuksia<br />
vertaillen. Näin ollen eri pääaineiden suosituimmuus saman<br />
tiedekunnan sisällä saattaa vaihdella huomattavastikin vuodesta toiseen.<br />
Hakemusten määrä riippuu myös valintakokeiden kuormittavuudesta ja<br />
86 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
mahdollisuudesta tulla valituksi pelkän ylioppilastutkintotodistuksen perusteella.<br />
Tilanne vaihtelee siitäkin syystä, että yliopistot päättävät aloituspaikkamääristä<br />
vuosittain.<br />
Eniten hakemuksia lähetettiin kasvatustieteelliselle, kauppatieteelliselle,<br />
luonnontieteelliselle, teknistieteelliselle, yhteiskunta- ja hallintotieteelliselle<br />
alalle sekä kielitieteisiin, joilla myös koulutuspaikkoja on eniten. Vuonna<br />
2001 eniten hakemuksia suhteessa koulutuspaikkoihin lähetettiin suosituimmuusjärjestyksessä<br />
kuvataiteisiin, teatteri- ja tanssialalle, liikuntatieteelliseen<br />
ja viestintätieteisiin. Näiden lisäksi erittäin suosittuja aloja hakemusten<br />
määrällä mitattuna ja suhteessa aloituspaikkojen lukumäärään olivat kasvatustieteellinen,<br />
taideteollinen, psykologia ja historiatieteet. Naisten suosimia<br />
aloja vuonna 2001 olivat eläinlääketiede, terveystieteet, psykologia, kasvatustieteet<br />
ja kielet.<br />
Taulukossa 22 on esitetty valintakokeeseen osallistuneiden osuus<br />
hakeneista, hyväksyttyjen osuus hakeneista ja opiskelupaikan vastaanottaneiden<br />
osuus hyväksytyiksi tulleista.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 87
Taulukko 22. Valintakokeeseen osallistuneet ja hyväksytyt 2001 22)<br />
Koulutusala Valintakokeeseen Hyväksyttyjä Opiskelupaikan<br />
osallistuneet hakeneista % vastaanottaneet<br />
hakeneista % % hyväksytyistä<br />
Eläinlääketieteellinen 85,2 16,0 100,0<br />
Farmasia 76,9 42,1 90,9<br />
Hammaslääketieteellinen 86,2 34,7 100,0<br />
Humanistinen 66,1 32,4 78,7<br />
Kasvatustieteellinen 34,8 27,2 86,6<br />
Kauppatieteellinen 68,5 32,6 89,9<br />
Kuvataide 5,523) 5,5 100,0<br />
Liikuntatieteellinen 38,5 11,4 98,0<br />
Luonnontieteellinen 53,5 64,9 51,9<br />
Lääketieteellinen 84,1 25,8 99,6<br />
Maatalous-metsätieteellinen 78,0 45,4 78,1<br />
Musiikki 67,5 19,0 95,5<br />
Oikeustieteellinen 79,9 20,1 99,8<br />
Psykologia 63,7 10,7 96,4<br />
Taideteollinen 90,2 14,3 91,7<br />
Teatteri- ja tanssiala 94,7 5,1 100,0<br />
Teknillistieteellinen 58,3 64,1 87,4<br />
Teologinen 87,9 28,8 93,4<br />
Terveystieteet 46,1 30,0 94,1<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 63,0 27,2 83,0<br />
Yhteensä 61,3 36,7 77,7<br />
Lähde: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
Valintakokeisiin osallistuneiden osuus hakeneista kuvaa osaltaan alalle pyrkimisen<br />
luonnetta ja antaa käsitystä hakijan motivaatiosta. Valintakokeissa<br />
saatujen pistemäärien jakautuminen antaisi vielä tarkemman kuvan hakeneiden<br />
valmistautumisesta kokeeseen sekä tulosten ja vaadittujen kriteereiden<br />
välisestä keskimääräistä suhteesta. Näitä tietoja ei tässä tarkastelussa ollut<br />
kuitenkaan käytössä. Valintakokeeseen osallistumisprosentti suhteessa hakijoihin<br />
oli korkein taidealoilla, lääketieteissä sekä teologisessa tiedekunnassa.<br />
22) Tilastokeskuksen (2002:1, 6) mukaan opiskelupaikan vastaanottaneena henkilö on vain yhteen kertaan,<br />
mutta eri opintoaloilla sama henkilö voi esiintyä hakijana useampaan kertaan.<br />
23) Kuvataiteen valintakokeeseen osallistuneiden alhaisen osuuden selittää erityinen karsintaprosessi.<br />
8 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Hyväksyttyjen määrä suhteessa hakijoihin tuo esiin eri alojen erilaisen<br />
valintatilanteen. Toiset alat ovat voimakkaassa karsintatilanteessa eli yksiköt<br />
voivat valita opiskelijansa suuresta tai erittäin suuresta hakijamäärästä.<br />
Toisten alojen voi taas katsoa olevan enemmän rekrytointitilanteessa, jolloin<br />
ne joutuvat mm. tiedottamisen keinoin ponnistelemaan enemmän saadakseen<br />
riittävästi kyvykkäitä hakijoita. Tässä on myös alojen sisäisiä eroja<br />
paikkakunnittain sekä alan sisällä samassakin tiedekunnassa tai korkeakoulussa.<br />
Tässäkin tarkastelussa taideaineet erottuvat alana, joihin on vaikea<br />
päästä; hakijoista vain 5-10 % sai opiskelupaikan. Hyväksyttyjen osuus<br />
hakijoita kohden oli hyvin matala myös psykologiassa sekä liikunta- ja eläinlääketieteessä.<br />
Sen sijaan yli 60 % hakijoista tuli hyväksytyksi luonnontieteellisille<br />
sekä teknistieteellisille aloille.<br />
Opiskelupaikan vastaanottaminen kuvastaa osaltaan valintaprosessin<br />
onnistumista. Kaikista hakijoista noin 80 % otti saamansa opiskelupaikan<br />
vastaan. Suurimmassa osassa aloja paikan vastaanotti keskimäärin yhdeksän<br />
kymmenestä. Muutamilla aloilla, kuten eläinlääketieteessä, hammaslääketieteessä,<br />
kuvataide- ja tanssi- ja teatterialalla opiskelupaikan vastaanotti<br />
jokainen valituksi tullut. Toisaalta luonnontieteellisellä alalla opintonsa aloitti<br />
vain puolet hyväksytyistä.<br />
Mikäli opiskelupaikan vastaanottoprosentti hyväksytyistä jää matalaksi,<br />
tämä osoittaa, että ala tai oppiaine ei ollut hakijalle ensisijainen hakukohde.<br />
Näyttää myös siltä, että samoilla aloilla myös opintojen keskeyttämistä<br />
ja viivästymistä kuvaavat luvut ovat muita korkeammat.<br />
5.4.2. UUDET YLIOPPILAAT<br />
Koulutusjärjestelmän kannalta avainkysymyksiä ovat, kuinka nopeasti uudet<br />
ylioppilaat sijoittuvat korkeakouluopintoihin ja miten voitaisiin vähentää<br />
välivuosien pitämistä.<br />
Matti Jussila (1996, 34) ehdotti selvitysmiesraportissaan, että korkeakoulujen<br />
opiskelijavalinnassa tavoitteeksi asetettaisiin se, että vähintään 50-<br />
70 % opintonsa aloittavista olisi uusia ylioppilaita. Lausuntokierroksella yliopistot<br />
kritisoivat tätä ehdotusta, kun taas Suomen lukiolaisten liitto kannatti sitä.<br />
Hakija- ja opinto-oikeusjärjestelmästä saatujen tietojen mukaan lukuvuonna<br />
2000-2001 uusien ylioppilaiden24) osuus kaikista yliopistoon hake-<br />
24) Uusilla ylioppilailla tarkoitetaan tarkasteluvuoden keväällä ja sitä edeltävänä syksynä ylioppilaiksi<br />
kirjoittaneita.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 89
neista oli 26 %. Hyväksytyistä uusia ylioppilaita oli 31 %. Yliopistoissa<br />
paikan vastaanottaneista 28 % oli 19-vuotiaita (Tilastokeskus 2002:1). Lukuvuonna<br />
2000-2001 opiskelijavalinnoissa uusista ylioppilaista 55 % haki yliopistoihin<br />
ja opiskelupaikan yliopistossa sai 23 % uusista ylioppilaista. Se,<br />
että halukkaista pääsee ylioppilastutkintovuotenaan korkeakouluihin suhteellisen<br />
pieni osa, ei ole viime vuosikymmenen ilmiö, vaan jatko-opintoihin pääsy<br />
alkoi vaikeutua jo 1970-luvulla (ks. esim. Lampinen & Savola 1995, 32).<br />
Taulukko 23. Uusien ylioppilaiden %-osuus kirjoittautuneista lukuvuonna 2001-2002<br />
Koulutusala Uusien ylioppilaiden %-osuus<br />
kirjoittautuneista 25)<br />
Eläinlääketieteellinen 19<br />
Farmasia 36<br />
Hammaslääketieteellinen 18<br />
Humanistinen 32<br />
Kasvatustieteellinen 14<br />
Kauppatieteellinen 25<br />
Kuvataideala 0<br />
Liikuntatieteellinen 11<br />
Luonnontieteellinen 44<br />
Lääketieteellinen 33<br />
Maatalous-metsätieteellinen 27<br />
Musiikkiala 22<br />
Oikeustieteellinen 21<br />
Psykologia 21<br />
Taideteollinen 11<br />
Teatteri- ja tanssiala 3<br />
Teknillistieteellinen 67<br />
Teologinen 34<br />
Terveystieteet 8<br />
Yhteiskuntatieteellinen 19<br />
Lähde: <strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus 2002.<br />
Jos tarkastellaan uusien ylioppilaiden osuutta koulutusalakohtaisesti koulutukseen<br />
kirjoittautuneista lukuvuonna 2001-2002, voidaan todeta, että<br />
25) Uusilla ylioppilailla tarkoitetaan tarkasteluvuoden keväällä ja sitä edeltävänä syksynä ylioppilaiksi<br />
kirjoittaneita.<br />
90 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
ainoastaan teknillistieteellisellä alalla Jussilan ehdottama tavoite on saavutettu.<br />
Teatteri- ja tanssialalla uusien ylioppilaiden osuus muihin koulutusaloihin<br />
verrattuna oli vuonna 2001 kaikkein pienin eli vain 3 % kaikista<br />
uusista opiskelijoista. Uusien ylioppilaiden suhteellinen osuus kaikista opiskelunsa<br />
aloittaneista oli melko korkea myös luonnontieteissä, farmasiassa,<br />
lääketieteessä sekä humanistisella alalla. Alojen kokonaistarkastelussa<br />
uusien ylioppilaiden määrä aloittaneista on kuitenkin erittäin kaukana<br />
asetetusta tavoitetasosta.<br />
Vaikka uusista ylioppilaista verraten pieni osa pääsee heti opiskelemaan,<br />
nuoret hakijat menestyvät korkeakoulujen valinnoissa parhaiten.<br />
Vuonna 2001 nuorimmassa ikäluokasta hakijoista 43 % sai opiskelupaikan<br />
yliopistosta, vaikka heidän osuutensa hakijoista oli 23 %. Yli 25-vuotiaiden<br />
osuus hakeneista oli 27 %, mutta opiskelupaikan vastaanottaneista vain<br />
25 % oli vähintään 25-vuotiaita. Ilmiön taustalla saattaa olla lukiosta tuttu<br />
opiskelukulttuuri (ulkoluku ja esseemuotoiset vastaukset), joka tukee nuorten<br />
hakijoiden menestymistä teostentti-muotoisissa valintakokeissa.<br />
Välivuosi-ilmiötä analysoitaessa ylioppilaaksi tulon ikää ja yliopistoopintojen<br />
aloitusikää tulisi tarkastella yhdessä. Vuodesta 1996 alkaen ylioppilastutkinnon<br />
suorittaminen on ollut mahdollista hajauttaa kahdelle tai<br />
enintään kolmelle kerralle. Yhä useampi käyttää hyväkseen tätä hajauttamisen<br />
mahdollisuutta: tällä hetkellä noin 10 % uusista ylioppilaista suorittaa<br />
lukion neljässä vuodessa. Hajauttajien määrän kehitystä kuvataan taulukossa<br />
24.<br />
Taulukko 24. Ylioppilastutkinnon hajauttajat ja yhdellä kerralla tutkinnon suorittaneet 1999-2001.<br />
Vuosi Hajauttajat 26) Yhdellä kerralla<br />
yo-tutkinnon suorittaneita<br />
1999 73 % (N=31 437) 16 234<br />
2000 80 % (N=32 394) 14 093<br />
2001 87 % (N=31 872) 10 602<br />
Lähde: Ylioppilastutkintolautakunta 2002.<br />
26) Osuus kaikista ylioppilastodistuksen saaneista (ei sisällä tutkinnon täydentäjiä)<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 91
Kun hajauttaminen ensi kertaa tuli mahdolliseksi 1996, tilaisuutta käytti<br />
hyväkseen ainoastaan 2728 ylioppilaskokelasta. Vuonna 2001 ylioppilastutkinnon<br />
hajautti valtaosa kokelaista eli 87 %. Lyhyen ajan sisällä ylioppilaaksi<br />
kirjoittamisen suoritustavassa on siis tapahtunut huomattava muutos.<br />
Yliopisto-opintojen keskimääräinen aloitusikä kertoo välivuosi-ilmiön<br />
toisesta puolesta. Syksyllä 2001 alkaneeseen koulutukseen hyväksyttyjen<br />
keski-ikä oli 20,5 vuotta, mikä tarkoittaa keskimäärin kahta välivuotta lukioopintojen<br />
jälkeen ennen yliopisto-opintoihin sijoittumista. Ainoastaan<br />
teknistieteellisen alan opiskelijat aloittivat opintonsa keskimäärin alle 20vuotiaina.<br />
Taulukko 25. Syksyllä 2001 alkavaan yliopistokoulutukseen hyväksyttyjen keski-ikä<br />
Koulutusala Keskimääräinen aloitusikä<br />
(mediaani)<br />
Eläinlääketieteellinen 21,4<br />
Farmasia 21,3<br />
Hammaslääketieteellinen 21,1<br />
Humanistinen 20,5<br />
Kasvatustieteellinen 21,7<br />
Kauppatieteellinen 20,9<br />
Kuvataideala 24,0<br />
Liikuntatieteellinen 21,6<br />
Luonnontieteellinen 20,2<br />
Lääketieteellinen 20,7<br />
Maatalous-metsätieteellinen 21,3<br />
Musiikkiala 22,4<br />
Oikeustieteellinen 21,1<br />
Psykologia 21,0<br />
Taideteollinen 22,4<br />
Teatteri- ja tanssiala 24,0<br />
Teknillistieteellinen 19,4<br />
Teologinen 21,4<br />
Terveystieteet 29,9<br />
Yhteiskuntatieteellinen 21,6<br />
Kaikki 20,5<br />
Lähde: <strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusrekisteri HAREK, opetushallitus 2002.<br />
92 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
5.4.3. ERILLISVALINNOISSA HYVÄKSYTYT<br />
Luvussa 5.2.2. esiteltiin jo lyhyesti, millaisia erillisvalintojen muotoja yliopistoilla<br />
on käytössä. Taulukossa 26 näkyy yhteenveto erillisvalintojen volyymista<br />
koulutusaloittain. Tilastokeskuksen tietojen mukaan vuonna 2001<br />
erillisvalinnan hakukohteisiin jätettiin 12 000 hakemusta. Vajaat 3900<br />
opiskelupaikan vastaanottaneista tuli hyväksytyksi erillisvalintojen kautta,<br />
mikä tarkoittaa noin 17 % kaikista hyväksytyiksi tulleista. (Tilastokeskus<br />
2002:1.) 27)<br />
Erillisvalintoja oli useimmilla opintoaloilla ja lähes kaikissa yliopistoissa.<br />
Eniten erillisvalinnoilla opiskelupaikan saaneita oli teknistieteellisellä alalla,<br />
vajaat 1 100 opiskelijaa. Erillisvalintojen kautta pyrittiin runsaasti myös luonnontieteelliselle,<br />
kasvatustieteelliselle, kauppatieteelliselle ja yhteiskuntaja<br />
hallintotieteisiin. Mikäli hakemusten määrä suhteutetaan päävalintojen<br />
hakemuksiin, eniten erillisvalintoja kautta hakemuksia lähetettiin teknistieteelliselle<br />
(17 %) ja taideteolliselle alalle (16 %). Näiden alojen lisäksi yli<br />
kymmenisen prosenttia kaikista hakemuksista tuli erillisvalintojen kautta<br />
terveystieteisiin, kauppatieteisiin sekä yhteiskunta- ja hallintotieteisiin. 9 %<br />
kaikista vuoden 2001 hakemuksista tuli erillisvalintojen kautta. Hyväksytyksi<br />
erillisvalintoja pitkin tulee 37 % kaikista tätä väylää pitkin hakeneista.<br />
Kuten taulukko osoittaa, opiskelupaikan saaneet vastaanottavat paikan lähes<br />
säännönmukaisesti kaikilla aloilla. (Tilastokeskus 2002:1.)<br />
27) Tilastokeskuksen luvuissa erillisvalintoihin lasketaan myös valinta todistusten perusteella. Muutoin<br />
tässä raportissa todistusten perusteella tehtäviä valintoja käsitellään osana päävalintaa.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 93
Taulukko 26. Erillisvalinnat koulutusaloittain 2001<br />
Koulutusala Hakemuksia Valinta- Hyväk- Opiskeluyhteensä<br />
kokeeseen syttyjä paikan<br />
osallis- hakeneista vastaanottatuneet<br />
% ottaneet %<br />
hakeneista % hyväksytyistä<br />
Eläinlääketieteellinen 4 75 75 100<br />
Farmasia 22 0 36 75<br />
Hammaslääketieteellinen 0 0 0 0<br />
Humanistinen 294 3 53 85<br />
Kasvatustieteellinen 1 710 29 33 91<br />
Kauppatieteellinen 1 260 19 40 89<br />
Kuvataide 0 0 0 0<br />
Liikuntatieteellinen 4 0 100 100<br />
Luonnontieteellinen 1 734 2 34 85<br />
Lääketieteellinen 24 0 33 100<br />
Maatalous-metsätieteellinen 61 0 70 88<br />
Musiikki 47 55 38 89<br />
Oikeustieteellinen 12 0 83 100<br />
Psykologia 105 4 23 88<br />
Taideteollinen 393 98 28 96<br />
Teatteri- ja tanssiala 0 0 0 0<br />
Teknillistieteellinen 4 169 24 33 87<br />
Teologinen 32 9 31 100<br />
Terveystieteet 264 0 41 95<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 1 165 12 45 87<br />
Viestintätieteet 169 2 58 96<br />
Historiatieteet 157 2 51 91<br />
Kielet 495 27 45 81<br />
Yhteensä 12 121 20 37 88<br />
Lähde: Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
Avoimen yliopiston väylästä yliopisto-opetukseen johtavana väylänä on<br />
julkaistu yksityiskohtaista avoimen yliopisto-opetuksen arviointiraportissa<br />
(Kess & al. 2002). Seuraavassa esitetään muutamia yhteenvetotietoja, jotka<br />
on koottu kyseisen arvioinnin yhteydessä.<br />
Avoimen väyläksi kutsutaan mahdollisuutta, jonka avulla opiskelija voi<br />
hakea tutkinnon suoritusoikeutta yliopistosta avoimessa yliopistossa suori-<br />
94 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
tettujen opintojen perusteella. Valtakunnallisen 60 opintoviikon väylän lisäksi<br />
yliopistot ovat kehittäneet omia yliopisto-, tiedekunta- ja koulutusohjelmakohtaisia<br />
ratkaisuja.<br />
Avoimen yliopiston väylässä voidaan erottaa kaksi mittaria, joilla<br />
voidaan mitata ja arvioida avoimen yliopiston merkitystä yliopistojen opiskelijavalinnassa.<br />
Ensimmäinen liittyy avoimen yliopiston väylän laajuuteen ja<br />
toinen niiden hakijoiden määrään, joilla on suoritettuna avoimen yliopiston<br />
opintoja, mutta jotka eivät hae varsinaisesti avoimen väylää pitkin koulutukseen.<br />
Jo vuonna 1996 opetusministeriön Avoin yliopisto-opetus väylänä<br />
korkeakoulututkintoon -työryhmä suositti väylän selvää määrällistä ja laadullista<br />
määrittelyä ja yhdenmukaisia periaatteita opiskelijavalintaan avoimen<br />
yliopiston opiskelijoille (OPM 1996:7). Avoimen väylän tarkoituksena on<br />
taata pääsy korkeakoulutukseen erityisesti aikuisille opiskelijoille. Näiden<br />
tavoitteiden mukaan esimerkiksi avoimen yliopiston väylää pitkin koulutukseen<br />
tulisi valita vuosittain 1000 opiskelijaa. Avoimen yliopiston arvioinnin<br />
yhteydessä suoritetun kartoituksen perusteella vuonna 2000 tätä väylää<br />
pitkin siirtyi yhteensä 578 opiskelijaa, mikä jää kauas asetetusta tavoitteesta.<br />
Avoimen yliopisto-opetuksen opiskelijoista erilaisia väyliä käytti yhteensä<br />
alle 1 %.<br />
Varsinaisen väylän lisäksi yliopistoihin pyrkii ja pääsee opiskelemaan<br />
päävalintojen kautta runsaasti opiskelijoita, joilla on suoritettuina alansa<br />
opintoja avoimessa yliopistossa. Vuonna 2000 perustutkintoa suorittamaan<br />
päässeillä opiskelijoilla oli suoritettuna yhteensä 75 568 opintoviikkoa. Jos<br />
tarkastellaan tilannetta yli yliopistojen, eniten avoimen yliopiston opintoja<br />
olivat vuonna 2000 suorittaneet kasvatustieteen opiskelijat.<br />
5.4.4. PERÄKKÄISEN HAUN PROBLEMATIIKKA<br />
Eräs keskeinen syy pitkittyneeseen opintoihin sijoittumiseen yliopistoissa<br />
on tiettyjen suosittujen alojen kova karsinta. Hakijat ovat valmiita pyrkimään<br />
useita kertoja päästäkseen mieluisaan opiskelupaikkaan. Taulukosta<br />
27 ilmenee toista tai vähintään toista ja kolmatta tai vähintään kolmatta<br />
kertaa samalle alalle peräkkäisinä vuosina hakeneiden ja hyväksyttyjen<br />
osuudet kaikista hakijoista vuonna 2001.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 95
Taulukko 27. Vuoden 2001 hakijoista peräkkäisinä vuosina 1999-2001 samalle opintoalalle hakeneet 28)<br />
Koulutusala Hake- Kolmatta Toista Kolmatta Toista<br />
neita kertaa kertaa kertaa ha- kertaa hayhteensä<br />
hakeneet hakeneet keneet % keneet %<br />
% hake- hyväksy- hyväksyneista<br />
tyistä tyistä<br />
Eläinlääketieteellinen koulutus 344 16,0 25,6 29,1 30,9<br />
Farmasia 984 10,2 23,8 6,1 19,0<br />
Hammaslääketieteellinen 238 3,8 13,9 2,4 4,8<br />
Humanistinen 12 604 8,5 24,5 9,6 27,8<br />
Kasvatustieteellinen 10 155 12,5 26,0 19,0 32,5<br />
Kauppatieteellinen 8 924 6,7 23,1 7,7 28,8<br />
Kuvataideala 461 9,3 20,6 37,5 29,2<br />
Liikuntatieteellinen 884 9,3 25,1 27,3 37,4<br />
Luonnontieteellinen 11 291 4,0 17,5 4,3 17,1<br />
Lääketieteellinen 2 165 13,9 25,1 20,6 30,8<br />
Maatalous-metsätieteellinen 1 179 3,0 18,2 2,9 23,0<br />
Musiikkiala 792 12,0 27,3 11,8 30,3<br />
Oikeustieteellinen 2 757 14,7 26,6 17,9 38,1<br />
Psykologia 1 546 9,3 20,9 18,2 36,5<br />
Taideteollinen 2 618 9,0 24,2 14,3 29,0<br />
Teatteri- ja tanssiala 1 404 18,2 25,9 10,7 33,3<br />
Teknillistieteellinen 8 201 2,6 14,4 2,3 12,1<br />
Teologinen 1 042 5,5 19,1 5,3 20,2<br />
Terveystieteet 1 565 5,4 19,6 5,5 19,4<br />
Yhteiskuntatieteet 9 212 7,8 21,4 9,5 26,4<br />
Yhteensä 78 366 7,9 21,8 8,4 23,1<br />
Lähde: Tilastokeskus 2002.<br />
21,8 % hakeneista haki toista kertaa haluamalleen alalle. Kolmatta kertaa<br />
hakeneita oli hakijoista 7,9 %. Eniten tällaisia hakijoita oli teatteri- ja tanssialalle<br />
(18,2 %), eläinlääketieteelliselle (16 %) ja oikeustieteelliselle alalle<br />
(14,7 %). Vähiten kolmatta kertaa hakeneita oli teknistieteelliselle alalle,<br />
ainoastaan 2,6 % hakijoista.<br />
Vuonna 2001 hyväksyttyjä ja opiskelupaikan vastaanottaneita kaikista<br />
hyväksytyistä oli toista kertaa hakeneita 23 %. Kolmatta kertaa hakeneita<br />
28) Syksyllä alkavaan koulutukseen hakeneet.<br />
96 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
oli hyväksyttyjen joukosta 8,4 %. Toista kertaa hakeneiden osuus hyväksytyistä<br />
oli suurin oikeustieteellisellä (38 %) ja liikuntatieteellisellä (37 %)<br />
alalla. Oikeustieteellisellä alalla toista kertaa hakeneiden joukosta toisella<br />
kerralla tuli hyväksytyksi 29 %. Hyväksytyistä kolmatta tai vähintään kolmatta<br />
kertaa hakeneita oli vuonna 2001 eniten kuvataidealalla, 37,5 %.<br />
Kaiken kaikkiaan yrittäminen palkitaan, sillä toista kertaa hakeneiden osuus<br />
hyväksytyistä oli useilla suosituilla aloilla huomattavan korkea.<br />
5.4.5 USEAMMAN TUTKINNON SUORITTAJAT YLIOPISTOSSA<br />
Suomalaisen korkeakoulutuksen ongelmana on jo pitkään pidetty sitä, että<br />
yliopisto-opiskelijoilla on samanaikaisesti useita korkeakoulututkintoon<br />
johtavia opiskelupaikkoja tai hakeneilla on takanaan jo suoritettu korkeakoulututkinto.<br />
Tarkkoja lukuja ilmiön laajuudesta ja koulutusalakohtaisesta<br />
vaihtelusta ei ole kuitenkaan tähän asti ollut käytettävissä. Samoin epäselvää<br />
on ollut, millaiset opiskelijat hakevat uutta opiskelupaikkaa yhden tutkintooikeuden<br />
lisäksi. Opiskelijat jakaantuvat luultavasti ainakin kolmeen kategoriaan:<br />
1) opiskelijat, jotka eivät ole päässeet ensisijaiseen hakukohteeseensa<br />
ensimmäisellä kerralla, 2) opiskelijat, jotka ovat huomanneet opintojen<br />
kuluessa, että opiskelualan valinta on osoittautunut virheelliseksi ja 3) opiskelijat,<br />
jotka haluavat suorittaa kaksi tutkintoa.<br />
Tätä <strong>kartoitus</strong>ta varten Tilastokeskukselta tilattiin uutta tietoa tästä<br />
päällekkäisen kouluttautumisen ilmiöstä (ks. taulukko 28.)<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 97
Taulukko 28. Syksyllä 2001 alkavaan koulutukseen yliopistoihin hakeneista vuonna 2000 yliopistossa<br />
opiskelemassa olevat29) Koulutusala Hakeneita Hakeneista jo %-osuus<br />
yhteensä yliopistossa<br />
opiskelevat<br />
Eläinlääketieteellinen 344 108 31,4<br />
Farmasia 984 267 27,1<br />
Hammaslääketieteellinen 238 91 38,2<br />
Humanistinen 12 604 1 147 9,1<br />
Kasvatustieteellinen 10 155 1 030 10,1<br />
Kauppatieteellinen 8 924 1 417 15,9<br />
Kuvataideala 461 49 10,6<br />
Liikuntatieteellinen 884 90 10,2<br />
Luonnontieteellinen 11 291 1 361 12,1<br />
Lääketieteellinen 2 165 731 33,8<br />
Maatalous-metsätieteellinen 1 179 162 13,7<br />
Musiikkiala 792 155 19,6<br />
Oikeustieteellinen 2 757 457 16,6<br />
Psykologia 1 546 231 14,9<br />
Taideteollinen 2 618 315 12,0<br />
Teatteri- ja tanssiala 1 404 215 15,3<br />
Teknillistieteellinen 8 201 1 109 13,5<br />
Teologinen 1 042 103 9,9<br />
Terveystieteet 1 565 87 5,6<br />
Yhteiskuntatieteellinen 9 212 1 345 14,6<br />
Yhteensä 78 366 10 470 13,4<br />
Lähde: Tilastokeskus 2002.<br />
Taulukon mukaan vuonna 2001 hakeneista 13,4 %:lla eli kaikkiaan 10 470<br />
hakijalla oli jo opiskelupaikka yliopistossa. Osuudet vaihtelevat aloittain<br />
huomattavasti. Yleensä vähintään 10 % eri alojen hakijoista on sellaisia,<br />
joilla on jo yksi tutkintoon johtava opiskelupaikka yliopistossa. Eniten tällaisia<br />
hakijoita oli lääketieteellisille aloille sekä farmasiaan, 27-38 % kaikista hakijoista.<br />
Suuret luvut selittynevät sillä, että näille aloille pyrkineillä on hyvät<br />
mahdollisuudet tulla valituksi pelkän ylioppilastutkintotodistuksen perusteella<br />
sekä luonnontieteelliselle että teknistieteelliselle alalle. Vähiten tällaisia<br />
29) 31.12.2000 mennessä läsnä- tai poissaolevaksi ilmoittautuneet<br />
98 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
hakijoita oli terveystieteisiin.<br />
Erillisvalintojen kohdalla jo opiskelupaikan omaavien hakijoiden määrä<br />
oli keskimäärin 23,5 %. Tämä on ymmärrettävää, sillä erillisvalintojen väylää<br />
pitkin juuri opintoalan vaihtajien on usein mahdollista hakea toiseen oppiaineeseen<br />
esimerkiksi saman tiedekunnan tai yliopiston sisältä.<br />
Monella hakijalla on takanaan jo kokonainen suoritettu tutkinto (ks.<br />
taulukko 29).<br />
Taulukko 29. Syksyllä 2000 alkavaan koulutukseen yliopistoihin hakeneista korkeakoulututkinnon suo-<br />
rittaneet 30)<br />
Koulutusala Hakeneita AMK tutkinto Yliopisto<br />
yhteensä %-osuus tutkinto<br />
%-osuus<br />
Eläinlääketieteellinen 343 1,7 2,0<br />
Farmasia 1 016 2,3 17,8<br />
Hammaslääketieteellinen 187 2,1 1,1<br />
Humanistinen 12 674 1,3 2,9<br />
Kasvatustieteellinen 10 027 2,1 11,2<br />
Kauppatieteellinen 8 373 4,5 4,9<br />
Kuvataideala 593 1,9 4,4<br />
Liikuntatieteellinen 1 045 1,4 1,5<br />
Luonnontieteellinen 10 833 3,4 3,7<br />
Lääketieteellinen 2 155 2,0 2,6<br />
Maatalous-metsätieteellinen 1 247 4,6 2,6<br />
Musiikkiala 768 0,3 3,4<br />
Oikeustieteellinen 2 876 1,6 6,8<br />
Psykologia 1 591 1,2 4,9<br />
Taideteollinen 2 780 5,4 4,9<br />
Teatteri- ja tanssiala 1 729 1,4 3,2<br />
Teknillistieteellinen 8 018 7,3 2,0<br />
Teologinen 953 2,6 6,7<br />
Terveystieteet 1 629 13,9 4,7<br />
Yhteiskuntatieteellinen 9 113 3,3 4,9<br />
Yhteensä 77 950 3,4 5,0<br />
Lähde: Tilastokeskus 2002.<br />
30) Ennen 1.8.2000 suoritettu ammattikorkeakoulututkinto, alempi- tai ylempi korkeakoulutukinto,<br />
yliopistossa suoritettu ammatillinen tai tieteellinen jatkotutkinto.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 9
Syksyllä 2000 alkavaan koulutukseen yliopistoihin hakeneista 5 %:lla oli<br />
yliopistotutkinto ja 3,4 %:lla ammattikorkeakoulututkinto. Eniten yliopistotutkinnon<br />
omaavia hakijoita kaikista hakijoista on farmasian (17,8 %) ja<br />
kasvatustieteellisen alan hakijoilla (11,2 %). Farmasian alalla korkea<br />
prosenttiosuus selittyy sillä, että suurella osalla proviisorin koulutukseen<br />
hakeneilla on jo takanaan farmasian alempi korkeakoulututkinto. Eniten<br />
ammattikorkeakoulututkinnon suorittaneita hakijoita kaikista hakijoista oli<br />
terveystieteessä (13,9 %) ja teknillistieteellisellä alalla (7,3 %). Jo yhden<br />
tutkinnon suorittaneiden osuus yliopistoon hakeneista on erillisvalinnoissa<br />
moninkertainen päävalintoihin verrattuna.<br />
5.5. OPINTOJEN KESKEYTTÄMINEN JA/TAI ALAN<br />
VAIHTAMINEN<br />
Raskas opiskelijavalintajärjestelmä on nähty osasyyllisenä suomalaista<br />
yliopistokoulutusta vaivaavaan opintojen pitkittymis- ja keskeyttämisongelmaan.<br />
Niinpä valintajärjestelmän näkökulmasta arvioinnin erääksi tavoitteeksi<br />
onkin asetettu arvioida sitä, millä tavoin opiskelijavalinnalla voitaisiin<br />
vaikuttaa opintojen etenemiseen ja keskeyttämisten vähentämiseen.<br />
Kysymys siitä, missä määrin opiskelijavalinnat vaikuttavat opiskelijan opintojen<br />
etenemiseen, on ongelmallinen, koska <strong>opiskelijavalintojen</strong> ja opintojen<br />
etenemisen välisen yhteyden osoittaminen on vaikeaa. Hakijan kannalta<br />
onnistuneen alan valinnan lisäksi opintojen etenemiseen voi vaikuttaa moni<br />
muukin tekijä, kuten kiinnittyminen opintoihin, opintojen aikainen työssäkäynti<br />
ja monet henkilökohtaiset syyt.<br />
Opiskelupaikan vastaanottaneiden määrä valituiksi tulleista on tulkittu<br />
erääksi osoitukseksi siitä, kuinka motivoituneita aloittavat opiskelijat ovat.<br />
Kun tätä tunnuslukua verrataan koulutusaloittain opintojen viivästymiseen,<br />
havaitaan tiettyjen alojen välillä positiivinen korrelaatio, mutta toisten alojen<br />
kohdalla korrelaation voi sanoa olevan heikko tai jopa negatiivinen. Lääketieteellisillä<br />
aloilla, joissa paikan vastaanottaneiden määrä on korkea, myös<br />
opintojen keskeyttäjiä on vähän ja opinnot etenevät hyvin. Sen sijaan taideaineissa<br />
kaikki tai lähes kaikki ottavat vastaan saamansa opiskelupaikan,<br />
mutta keskeyttäneitä on runsaasti ja opinnotkin venyvät. Luonnontieteissä<br />
paikan vastaanottajia on vähän suhteessa paikan saaneisiin, ja alalla myös<br />
keskeyttäminen ja alan vaihto on yleistä.<br />
100 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Taulukosta 30 näkyy, että merkittävän opiskelijajoukon kohdalla opiskelijavalinta<br />
ei suinkaan pääty ensimmäisen opiskelupaikan saamiseen. Peräti<br />
36 % prosenttia opiskelijoista vaihtaa alaa ilman ensimmäistä korkeakoulututkintoa.<br />
Vähiten alan vaihtajia on hammaslääketieteen opiskelijoissa, eniten<br />
humanistisella alalla. Humanistisen alan opiskelukulttuuria selvittävässä<br />
tutkimuksessa ilmenee, että tutkimuksen 175 neljännen vuoden opiskelijasta<br />
joka neljäs oli vaihtanut pääainetta opintojen aikana. Useilla syynä vaihtoon<br />
oli pettymys pääaineen sisältöön, opetukseen ja työllistymismahdollisuuksiin.<br />
Puolet kyselyyn vastanneista oli epävarmoja työllistymisestään<br />
omalle alalle. (Elvo & Pajala 2002.)<br />
Taulukko 30. 1991 aloittaneista valmistuneet, opintoja jatkavat ja keskeyttäneet koulutusaloittain.<br />
Koulutusala 1991 ylemmän Aloittaneista Aloittaneista Aloittaneista<br />
kk-tutkinnon suorittanut jatkaa ilman keskeyttäaloittaneet<br />
% ylemmän kk- ylempää kk- neitä %<br />
tutkinnon % tutkintoa %<br />
Eläinlääketieteellinen 49 81,6 12,2 6,1<br />
Farmasia 48 87,5 10,4 2,1<br />
Hammaslääketieteellinen 119 89,1 7,6 3,4<br />
Humanistinen 2 520 34,3 49 16,7<br />
Kasvatustieteellinen 1 477 77,9 15,4 6,7<br />
Kauppatieteellinen 1 547 68,2 23,9 8<br />
Liikuntatieteellinen 83 73,5 14,5 12<br />
Luonnontieteellinen 2 687 41,9 39,9 18,2<br />
Lääketieteellinen 398 80,9 16,3 2,8<br />
Maatal.-metsätieteellinen 355 52,1 36,9 11<br />
Musiikkiala 160 35,6 53,1 11,3<br />
Oikeustieteellinen 389 74,8 22,4 2,8<br />
Psykologia 144 67,4 26,4 6,3s<br />
Taideteollinen 195 35,4 42,6 22,1<br />
Teatteri- ja tanssiala 59 67,8 6,8 25,4<br />
Teknillistietieteellinen 2 838 46,8 44,5 8,7<br />
Teologinen 201 43,3 35,3 21,4<br />
Terveystieteet 313 72,8 18,8 8,3<br />
Yhteiskuntatieteellinen 1 106 51,3 37,7 11,1<br />
Yhteensä 14 688 52,5 35,7 11,8<br />
Lähde: Sasu Pajala ja Petri Lempinen. Pitkä tie maisteriksi. Selvitys 1985, 1988 ja 1991 yliopistoissa<br />
aloittaneiden opintojen kulusta. Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs 22/2001<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 101
5.6. OPINTOJEN KESKIMÄÄRÄINEN SUORITUSAIKA<br />
JA VALMISTUMISIKÄ KOULUTUSALOITTAIN<br />
Kuten taulukko 30 osoittaa, opintojen keskeyttämisessä/keskeytymisessä<br />
on yliopistoittain ja koulutusaloittain suuria eroja. Ongelmat kasaantuvat<br />
pääkaupunkiseudulle, joten ne ainakin osaksi liittyvät opiskeluaikaiseen toimeentuloon,<br />
työssäkäynnin yleisyyteen ja muihin opintososiaalisiin kysymyksiin.<br />
(Pajala & Lempinen 2001). Tästä herää kuitenkin kysymys: Valitaanko<br />
korkean keskeyttämisasteen yksiköihin vääriä opiskelijoita? Sama kysymys<br />
voidaan esittää myös oppilaitoksen tai koulutusalan vaihtamiseen liittyen.<br />
Uusien ylioppilaiden nopea sijoittuminen opintoihin on nähty yhtenä<br />
ratkaisevana tekijänä valmistumisen nopeuttamisessa. Tässäkin kysymyksessä<br />
opintoalan muut piirteet, kuten ammatti-identiteetin selkeys, näyttävät<br />
selittävän nopeaa valmistumista paremmin kuin uusien ylioppilaiden osuus<br />
kaikista opintonsa aloittaneista. Muutamilla aloilla nämä tunnusluvut tosin<br />
korreloivat keskenään. Teknillistieteellisellä alalla, lääketieteissä ja luonnontieteissä<br />
uusin ylioppilaiden osuus kaikista aloittavista on korkea ja aloilta<br />
valmistutaan vastaavasti nuorempana. Toisaalta esimerkiksi kauppatieteissä<br />
uusien ylioppilaiden osuus aloittavista on huomattavasti edellä mainittuja<br />
aloja alhaisempi, mutta kauppatieteestä valmistutaan siitä huolimatta keskimääräistä<br />
nuorempana.<br />
Luonnontieteellinen ala näyttää nousevan ongelmallisena alana esille<br />
opiskelijavalintoja koskettavassa tarkastelussa, mutta keskimääräisellä<br />
valmistumisiällä mitattuna ala pärjää hyvin koulutusalavertailussa. Näyttää<br />
siis siltä, että koulutuspaikkansa pitävät ovat motivoituneita ja valmistuvat<br />
suhteellisen nuorina. Opintojen myöhäinen aloittaminen heijastuu opintojen<br />
kulkuun usein kasvavien elintasovaatimusten, työssäkäynnin ja lasten<br />
saamisten vuoksi. Vanhimmat opiskelijat käyttävät aikaa eniten ansiotyöhön<br />
ja näillä opiskelijoilla on myös muita opiskelijoita useammin lapsia (Lempinen<br />
& Tiilikainen 2001, 49).<br />
Tutkinnon suoritusajoillakin mitattuna tilanne näyttää ristiriitaiselta.<br />
Teatteri- ja tanssialalla ja terveystieteissä uusien ylioppilaiden osuus aloittajista<br />
on pienin, mutta siitä huolimatta näillä aloilla tutkinnot suoritetaan keskimääräistä<br />
nopeammin. Teknistieteellisillä ja luonnontieteellisillä aloilla uusien<br />
ylioppilaiden osuus on suurin, mutta keskimääräiset opintosuoritusajat ovat<br />
korkeita.<br />
102 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Taulukko 31. Yliopistossa tutkinnon suorittaneiden keskimääräinen valmistumisikä ja tutkinnon suoritusaika<br />
200031) Koulutusala Keskim. Tutkinto Tutkinnon<br />
valm. ikä suoritusaika<br />
(mediaani) vuosia<br />
Eläinlääketieteellinen 28,0 Eläinlääketieteen lis. 7,0<br />
Farmasia 26,4 Proviisori 6,0<br />
Hammaslääketieteellinen 26,3 Hammaslääketieteen lis. 5,5<br />
Humanistinen 28,0 Filosofian maisteri (humanist.) 7,0<br />
Kasvatustieteellinen 27,0 Kasvatustieteen. maisteri 5,0<br />
Kauppatieteellinen 26,1 Ekonomi (ylempi) /Kauppatieteen maisteri 6,3<br />
Kuvataide 31,3 Kuvataiteen maisteri 6,5<br />
Liikuntatieteellinen 27,2 Liikuntatieteen maisteri 6,0<br />
Luonnontieteellinen 26,6 Filosofian maisteri (luonnontiet.) 6,5<br />
Lääketieteellinen 26,9 Lääketieteen lisensiaatti 7,0<br />
Maatalous-metsätieteellinen 27,4 Elintarv.tiet. maisteri /Maatal.-metsät. maisteri 6,5<br />
Musiikki 28,9 Musiikin maisteri 8,0<br />
Oikeustieteellinen 26,9 Oikeustieteen kandidaatti 6,0<br />
Psykologia 26,9 Psykologian maisteri 6,0<br />
Taideteollinen 29,9 Taiteen maisteri 6,0<br />
Teatteri- ja tanssiala 28,3 Tanssitaiteen/ Teatteritaiteen maisteri 3,8<br />
Teknillistieteellinen 26,6 Diplomi-insinööri 6,5<br />
- Arkkitehti / Maisema-arkkitehti 8,8<br />
Teologinen 27,8 Teologian maisteri 6,5<br />
Terveystieteet 38,7 Terveystieteen maisteri 4,5<br />
Yhteiskunta- ja hallintotieteet 28,0 Hallintotiet./Valtiotiet. /Yht.k.tieteen maisteri 6,0<br />
Yhteensä 27,1 6,0<br />
Lähde: Tilastokeskus 2002.<br />
31) Mediaanit on laskettu brutto-opiskeluajoista eli yliopistoon kirjautumisesta tutkinnon suorittamiseen<br />
ml. poissaololukukaudet.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 103
104 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
6. VAIHTOEHTOISIA<br />
OPISKELIJAVALINTAMENETTELYITÄ<br />
6.1. AMMATTIKORKEAKOULUJEN<br />
OPISKELIJAVALINTAJÄRJESTELMÄ<br />
Ammattikorkeakoulujen opiskelijavalinnassa on yliopistoista poiketen käytössä<br />
valtakunnallinen yhteishaku. Hakija voi yhdellä lomakkeella hakea<br />
neljään kohteeseen valitsemassaan hakutoivejärjestyksessä. Hakija voi ottaa<br />
vastaan vain yhden ammattikorkeakoulututkintoon johtavan opiskelupaikan<br />
samana lukuvuonna (yliopistolaki 645/1997, laki ammattikorkeakouluopinnoista<br />
annetun lain 15 ja 29 § muuttamisesta 1060/1998 ja laki ammattikorkeakoulun<br />
jatkotutkinnon kokeilusta 645/2001). Vieraskielinen koulutus<br />
ja aikuiskoulutus ovat yhteishaun ulkopuolella.<br />
Vaikka ammattikorkeakoulut päättävät itse opiskelijavalinnan perusteista<br />
ja valintakokeen järjestämisestä, ne ovat tehneet tiivistä yhteistyötä<br />
valintaprosessin ja valintaperusteiden kehittämiseksi jo ensimmäisten<br />
ammattikorkeakoulujen vakinaistamisesta vuodesta 1996 alkaen. Ammattikorkeakoulujen<br />
rehtorineuvoston ARENE ry:n asettama opiskelijavalintaprojekti<br />
antaa vuosittain suositukset ammattikorkeakoulujen koulutusalakohtaisiksi<br />
valintaperusteiksi, joita useimmat ammattikorkeakoulut noudattavat.<br />
Hakijat saavat pisteitä koulumenestyksestä, työkokemuksesta ja<br />
mahdollisesta valintakokeesta. Osa koulutusaloista antaa pisteitä ensijaisesta<br />
hakutoiveesta.<br />
Ylioppilaat pyrkivät ammattikorkeakouluun lukion päättötodistuksen<br />
ja/tai yo-todistuksen perusteella. Paremman pistemäärän antavat arvosanat<br />
otetaan huomioon. Jos ylioppilas on lisäksi suorittanut ammatillisen tutkinnon,<br />
hän voi valita kannaltaan edullisemman päättötodistuksen kuitenkin niin,<br />
että arvosanat otetaan joko pelkästään yo- ja lukion päättötodistuksesta tai<br />
pelkästään ammatillisesta todistuksesta. Abiturientit pyrkivät viimeisimmällä<br />
lukiotodistuksellaan. EB-, IB- tai Reifeprüfung-tutkintojen suhteen noudatetaan<br />
opetusministeriön suositusta tutkintojen ainekohtaisten arvosanojen/<br />
pistemäärien vastaavuuksista suhteessa suomalaisen ylioppilastutkinnon<br />
arvosanoihin.<br />
Lisäksi ammattikorkeakoulut ovat sopineet yhteiset periaatteet erikoistapausvalinnan<br />
käyttämisestä. Erikoistapausvalintaa voidaan käyttää mm.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 105
sellaisen hakijan valitsemiseksi, joka ei täytä ammattikorkeakouluopinnoista<br />
annetun lain (255/1995) 13:n 1 momentissa tarkoitettuja vaatimuksia, mutta<br />
jolla ammattikorkeakoulu katsoo olevan riittävät tiedot ja taidot ammattikorkeakouluopintoja<br />
varten.<br />
Valintaperusteissa on koulutusalakohtaisia eroja, mutta kaikilla koulutusaloilla<br />
on käytössä valintakokeet. Lisäksi osa koulutusaloista on valintakoeyhteistyössä.<br />
Valintakoeyhteistyötä tehdään hallinnon ja kaupan alalla, luonnonvara-alalla,<br />
sosiaali- ja terveysalalla ja tekniikan ja liikenteen alalla.<br />
Valintakoe on ammattikorkeakoulukohtainen matkailu-, ravitsemis- ja talousalalla,<br />
humanistisella ja opetusalalla sekä kulttuurialalla. Näillä aloilla valintakokeet<br />
voivat sisältää koulutusohjelmakohtaisesti erilaisia osioita, kuten kirjallisen<br />
kokeen, aineistokokeen, ryhmätilanteen tai henkilökohtaisen haastattelun.<br />
Psykologisia soveltuvuustestejä on käytössä erityisesti humanistisilla<br />
aloilla ja sosiaali- ja terveysalalla. (Ammattikorkeakoulujen valintaopas<br />
2002.) Syksystä 2001 alkaen ammattikorkeakoulujen valintakokeet<br />
ovat hakijalle maksuttomia (asetus ammattikorkeakoulujen opetuksesta<br />
perittävien maksujen perusteista 653/2001).<br />
Ammattikorkeakoulujen yhteishaussa oli syksyllä 2001 yhteensä<br />
194 000 hakutapausta. Yhteishaussa olevaan koulutukseen hyväksyttiin<br />
25 600 opiskelijaa, joista 75 % pääsi ensisijaiseen hakukohteeseensa. Kaikkiaan<br />
ammattikorkeakouluihin haki 79 000 henkilöä, joista 32 700 henkilöä<br />
hyväksyttiin ja vastaanotti opiskelupaikan.<br />
Ammattikorkeakoulusektorilla on yliopistojen tavoin tutkittu ja pohdittu<br />
valintakokeiden asemaa osana opiskelijavalintaa. Rantasen (2001, 43)<br />
mukaan valintakokeen ja hakutodistuksen yhteys opintomenestykseen on<br />
riippuvainen useista koulukohtaisista muuttujista, joita ovat 1. valintakokeen<br />
osuus kokonaispistemäärästä, 2. hakijoiden suhde aloituspaikkoihin, 3. hakijoiden<br />
hakutodistuksien keskiarvo ja 4. hakijoiden hakutodistuksien keskihajonta.<br />
Hakutoivesija ennustaa parhaiten opintoihin sitoutumista valintakokeellisilla<br />
linjoilla. Sen sijaan valintakokeen ja opintomenestyksen välisen<br />
korrelaation arvo laskee, mikäli valintakoepisteiden osuus kokonaispistemäärässä<br />
kasvaa tai hakijoiden suhde aloituspaikkojen lukumäärää kohden<br />
kasvaa. Erityisesti hallinnon ja kaupan alalla valintakokeen opintomenestystä<br />
ennustava kyky on lähes mitätön. Rantanen ehdotti tutkimuksessaan valintakokeen<br />
kehittämistä koko alan yhteistyönä tai sen käytön vähentämistä.<br />
Muilta osin valintakokeiden hyödyttömäksi julistaminen oli hänen mukaansa<br />
106 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
ennenaikaista. (Rantanen 2001, 43-47.)<br />
Ammattikorkeakoulujen yhteishakua uudistetaan siten, että lukuvuoden<br />
2003-2004 valinnoista alkaen ammattikorkeakoulut vastaavat niistä<br />
yhteishakurekisterin pitoon liittyvistä tehtävistä, joista nykyisin vastaavat<br />
lääninhallitukset. Tehtäviä tulee hoitamaan kussakin ammattikorkeakoulussa<br />
yhteishaun palveluyksikkö.<br />
Uudistuksen myötä myös yhteishaun tekninen toteutus muuttuu.<br />
Uudistuksen jälkeen hakijat toimittavat hakemuksen siihen ammattikorkeakouluun,<br />
joka on heidän ensisijaisena hakukohteenaan. Mikäli hakija hakee<br />
samalla lomakkeella myös muihin ammattikorkeakouluihin, ensisijaisena<br />
hakukohteena oleva ammattikorkeakoulu vastaa hakijan ohjauksesta ja<br />
neuvonnasta sekä hakulomakkeen tarkistamisesta. Tämä on hakijan kannalta<br />
erittäin merkittävä uudistus, koska hän saa valintaan liittyvän neuvonnan<br />
ja ohjauksen ns. yhden luukun periaatteella. Uudistuksen yhteydessä<br />
on myös tarkoitus selkiyttää valintaperusteita ja yhtenäistää koulumenestyksesta<br />
ja työkokemuksesta annettavia pisteitä.<br />
6.2. KANSAINVÄLISIÄ<br />
OPISKELIJAVALINTAMENETTELYITÄ<br />
6.2.1. VALINTAMENETTELYJEN LUOKITTELU<br />
Euroopan komission mukaan (European Commission 2000, 106) eri maissa<br />
käytetyt valintamenettelyt voidaan jakaa kolmeen päämalliin:<br />
1. Keskitetysti säädelty valintamenettely<br />
Numerus clausus määritellään kansallisella tasolla. Tämä merkitsee<br />
sitä, että maan hallitus päättää yliopistojen aloituspaikoista ja kontrolloi<br />
suoraan valintaprosessia.<br />
2. Hajautettu valintamenettely<br />
Tässä mallissa yliopistot päättävät itse valintamenettelyistä joko oman<br />
koulutuskapasiteettinsa tai keskushallinnossa määriteltyjen kriteerien<br />
perusteella. Rajattu sisäänpääsy voi koskea kaikkea koulutusta tai<br />
osaa siitä. Aloituspaikkojen määrästä riippumatta yliopistot voivat päättää<br />
valita opiskelijat heidän kykyjensä perusteella.<br />
3. Vapaa sisäänpääsy<br />
Ylemmän toisen asteen päättötodistus tai vastaavat korkeakoulu-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 107
kelpoisuuden tuottavat opinnot takaavat hakijalle vapaan pääsyn kaikkeen<br />
yliopistokoulutukseen tai osaan siitä.<br />
Eri Euroopan maissa käytetyt valintamallit on kuvattu seuraavassa taulukossa:<br />
Taulukko 32. Euroopan maiden *) opiskelijavalintamallit<br />
Keskitetty valintamalli Hajautettu valintamalli Vapaa sisäänpääsy<br />
Kreikka Belgia Alankomaat<br />
Bulgaria Liechtenstein<br />
Espanja Luxemburg<br />
Irlanti Islanti<br />
Iso-Britannia Italia<br />
Kypros Itävalta<br />
Latvia Ranska<br />
Liettua<br />
Norja<br />
Portugali<br />
Puola<br />
Romania<br />
Ruotsi<br />
Skotlanti<br />
Slovakia<br />
Slovenia<br />
Suomi<br />
Tanska<br />
Tsekin maa<br />
Viro<br />
Saksa<br />
*) Tarkastelussa mukana EU:n jäsenmaat, jäsenyyttä hakevat maat sekä EFTA-/EEA-maat<br />
Lähde: European Commission 1999-2000, 107.<br />
Kaikkein yleisin valintamalli Euroopassa on hajautettu valintamenettely, joka<br />
on käytössä mm. Espanjassa, Irlannissa, Norjassa, Portugalissa, Ruotsissa,<br />
Suomessa, Tanskassa ja Iso-Britanniassa. Näissä maissa keskushallinto<br />
päättää aloituspaikkojen ja/tai tutkinnon suorittavien määristä, joiden puitteissa<br />
yliopistot hoitavat valintoja. (European Commission 2000, 106.)<br />
Toiseksi yleisin malli on vapaan sisäänpääsyn valintamenettely, joka<br />
on käytössä mm. Alankomaissa, Italiassa, Itävallassa, Ranskassa ja<br />
Saksassa. Suuressa osassa näitä maita on kuitenkin myös sellaista yliopistotason<br />
koulutusta, kuten esimerkiksi lääketieteellisen alan koulutusta, johon<br />
108 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
on rajattu sisäänpääsy. Saksassa, Alankomaissa ja Islannissa pääsyvaatimuksista<br />
päättää yliopisto oman koulutuskapasiteettinsa rajoissa, kun taas<br />
Alankomaissa, Italiassa ja Ranskassa pääsyvaatimuksista päättää hallitus<br />
numerus clausus-systeemin keinoin. (European Commission 2000, 107.)<br />
Italiassa yliopistot päättävät siitä, mihin tiedekuntiin on vapaa ja mihin<br />
rajattu sisäänpääsy. Alankomaissa ylistoihin on periaatteessa vapaa sisäänpääsy<br />
kaikille koulutusaloille. Sisäänpääsyä voidaan kuitenkin rajoittaa kansallisella<br />
päätöksellä siinä tapauksessa, että ennakoitu valmistuvien määrä<br />
ylittää työelämän tarpeet. Myös yliopisto voi päättää sisäänpääsyn rajoittamisesta<br />
silloin, kun hakijoiden määrä ylittää opiskelupaikkojen määrän.<br />
(European Commission 2000, 107.)<br />
Harvinaisin valintamalli on sellainen, jossa valintamenettelystä ja opiskelupaikkojen<br />
rajoittamisesta päätetään kansallisella tasolla. Kreikka on<br />
ainoa Euroopan maa, jossa tämä malli on käytössä (European Commission<br />
2000, 106).<br />
6.2.2. VALINTOJEN ORGANISOINTI<br />
Hakijat hakevat yleensä kuhunkin yliopistoon ja koulutukseen eri<br />
hakulomakkeilla. Osa Euroopan maista on kuitenkin luonut keskitettyjä<br />
palveluyksiköitä huolehtimaan valintojen käytännön toteutuksesta ja/tai<br />
hakijarekisteristä. Tällaisia valintojen organisointiratkaisuja ovat toteuttaneet<br />
mm. Irlanti, Alankomaat, Iso-Britannia ja Norja. (Eurydice 200, 112.)<br />
Irlanti perusti jo 1970-luvulla palveluyksikön Central Applications<br />
Office (CAO) huolehtimaan hakuprosessista. Alankomaissa luotiin vuonna<br />
1992 Information Management Group hallinnoimaan hakijoiden rekisteröintiä.<br />
(Eurydice 200, 112.) Yhdistyneissä Kuningaskunnissa hakemusten<br />
käsittelyä on vuodesta 1993 alkaen hoitanut yliopistojen puolesta keskitetysti<br />
Universities and Colleges Admissions Service (UCAS). Kun valintakoetulokset<br />
ovat elokuussa tiedossa, UCAS tarjoaa koulutuspaikkoja hakijoille<br />
yliopistojen valintapäätösten mukaisesti. Tämän jälkeen hakija, joka<br />
ei päässyt koulutukseen, voi hakea uudelleen täyttämättä jääneitä opiskelupaikkoja.<br />
(European Commission 2000, 106.) Keskitettyjä valintapalveluyksiköitä<br />
toimii myös Saksassa (Zentralstelle für die Vergabe von Studienplätzen,<br />
ZVS) ja Ruotsissa (Högskoleverket).<br />
Keskitetysti organisoitujen valintojen etuna on se, että hakija voi hakea<br />
yhdellä hakulomakkeella useaan yliopistoon ja koulutusohjelmaan ilmoit-<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 109
tamassaan hakutoivejärjestyksessä. Tavallisesti hakukohteiden määrä on<br />
rajattu siten, että hakija voi hakea kerralla 8-10 eri koulutukseen. Lisäksi<br />
uusi teknologia on tehokkaassa käytössä: useimmissa keskitettyjen hakupalvelujen<br />
järjestelmissä hakija voi täyttää sähköisen hakulomakkeen omalta<br />
kotitietokoneeltaan.<br />
6.2.3. KORKEAKOULUKELPOISUUS JA VALINTAPERUSTEET<br />
Kaikissa EU- ja EFTA-/EEA-maissa korkeakoulukelpoisuuden kriteerinä<br />
on ylemmän toisen asteen päättötodistus tai vastaava. Lisäksi kelpoisuuden<br />
ammatilliseen korkeakoulutukseen voi yleensä saada suorittamalla<br />
ammatilliset toisen asteen opinnot. (Eurydice 2000, 107.) Käytännössä<br />
useimmissa Euroopan maissa korkeakoulukelpoisuus edellyttää 12–13<br />
vuoden aiempia opintoja.<br />
Seuraavassa taulukossa kuvataan eri maissa käytettyjä valintaperusteita:<br />
110 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Taulukko 33. Euroopan maiden *) yliopistojen opiskelijavalintaperusteet valintamalleittain lukuvuonna<br />
1996-97<br />
Maa Valintaperusteista<br />
päättävä taho<br />
Valintaperusteet lukuvuonna 1996-97<br />
1. Keskitetty valintamalli<br />
Kreikka Hallitus Kansallisen valintakokeen tulokset<br />
2. Hajautettu valintamalli<br />
Belgia Hallitus ja yliopistot Valintakoe<br />
Espanja Hallitus Yliopiston valintakokeen tulokset ja ylemmän toisen<br />
asteen päättötodistuksen arvosanojen keskiarvo.<br />
Irlanti Hallitus ja yliopistot Yliopiston valintakokeen tulokset ja<br />
koulun päättötodistuksen arvosanat.<br />
Iso-Britannia Yliopistot Pääasiassa koulun päättötodistuksen arvosanat<br />
(tai vastaava korkeakoulukelpoisuus) ja/tai haastattelut.<br />
Myös muita valintaperusteita käytössä<br />
yliopistosta ja koulutusalasta riippuen.<br />
Norja Hallitus Koulun päättötodistuksen arvosanoihin ja opiskeltuihin<br />
aineisiin perustuva pistelaskusysteemi.<br />
Portugali Hallitus ja yliopistot Koulun päättötodistuksen arvosanat ja<br />
kansallisen valintakokeen tulokset 2-3 aineessa.<br />
Ruotsi Yliopistot (kansall. Koulun päättötodistuksen arvosanat,<br />
standardien puitteissa) yliopistojen soveltuvuuskoe, työkokemus tai työkokemuksen<br />
ja soveltuvuuskokeen yhdistelmä.<br />
Suomi Yliopistot Lukion päättötodistuksen ja ylioppilastutkintotodistuksen<br />
arvosanat, valintakokeet sekä työkokemus<br />
ja aiemmat opinnot joillakin aloilla.<br />
Tanska Yliopistot (kansall. Koulun päättötodistuksen arvosanat, opiskellut<br />
standardien puitteissa) aineet, kokeet, haastattelut, työkokemus.<br />
3. Vapaa sisäänpääsy<br />
Alankomaat Hallitus Toisen asteen päättötodistuksen arvosanoihin<br />
perustuva painotettu arvontatyyppinen valinta.<br />
Liechtenstein Yliopistot Toisen asteen päättötodistus ja työkokemus.<br />
Islanti Yliopistot Ensimmäisen lukukauden lopussa järjestettävän<br />
karsintakokeen tulokset lääketieteellisellä koulutusalalla;<br />
koulun päättökokeet ja työkokemus opettajankoulutuksessa<br />
ja teknillisissä korkeakouluissa.<br />
Italia Hallitus ja yliopistot Yliopiston pääsykokeen arvosanat ja koulun<br />
päättökoe (lääketiede, kirurgia, eläinlääketiede,<br />
arkkitehtuuri).<br />
Ranska Yliopistot (lääketiet. Ensimmäisen vuoden lopussa pidettyjen kokeiden<br />
ala ja ammatillinen arvosanat (lääketiede); tenttitulokset, haastattelu<br />
koulutus) ja aiempi akateeminen opintomenestys<br />
(ammatillinen koulutus).<br />
Saksa Liittovaltio ja Länder Koulumenestys, odotusjakso, erityisryhmät, kokeet.<br />
*) Tarkastelussa mukana EU:n jäsenmaat, jäsenyyttä hakevat maat sekä EFTA-/EEA-maat. Luxemburgin<br />
ja Itävallan tiedot on jätetty tästä taulukosta pois, koska niistä ei ollut saatavilla yliopistosektoria koskevaa tietoa.<br />
Lähde: Eurydice 2000, 100-111.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 1
Valintaperusteista päättävät yleensä yliopistot. Tällöin valintaperusteet voivat<br />
ovat yliopisto-, ala- tai oppiainekohtaisia. On myös maita, joissa maan hallitus<br />
vastaa täysin tai osittain valintaperusteiden määrittelystä. Osa Euroopan<br />
maista on laatinut yleiset, kansalliset valintaperusteet. Näissä maissa yhteisiä<br />
valintaperusteita on yleensä perusteltu sillä, että niiden avulla voidaan lisätä<br />
valintojen tasavertaisuutta. Kansallisia valintastandardeja ovat laatineet<br />
Alankomaat (1992), Ruotsi (1997), Norja (1995) sekä Irlanti. (Eurydice<br />
2000, 111-112.)<br />
Kansallisia valintakokeita on 1980-2000 välisenä aikana järjestänyt<br />
kolme Euroopan maata: Espanja, Kreikka ja Portugali. Kaksi kolmesta on<br />
kuitenkin vuoteen 2000 mennessä luopunut kansallisista valintakokeista ja<br />
valitsee nykyisin opiskelijat koulun päättökokeiden arvosanojen ja yliopistojen<br />
soveltuvuuskokeiden perusteella (Kreikka) tai toisen asteen kansallisten<br />
valintakokeiden ja arvosanojen perusteella (Portugali). Espanjassa on keskitytty<br />
kansallisen valintakokeen reliabiliteetin, laadun ja objektiivisuuden<br />
kehittämiseen ja todettu, että sen arviointiin saisi osallistua vain tehtävään<br />
erikoistuneita opettajia. Lisäksi Espanjassa etusija on annettu hakijoille, jotka<br />
hakevat kotiseutunsa yliopistoihin tai samalle alalle, joista heillä on toisen<br />
asteen opintoja. (Eurydice 2000, 113-114.)<br />
Monissa Euroopan maissa aiempien opintojen ja työkokemuksen<br />
hyväksiluku opiskelijavalinnoissa on lisääntynyt. Näin ollen yliopistollinen<br />
koulutusväylä on avautunut myös aikuishakijoille. Lukuvuonna 1980-81 aiemmat<br />
opintosuoritukset ja työkokemuksen luki hyväksi vain viisi maata 18<br />
Euroopan maasta, kun lukuvuonna 1996-97 luku oli kasvanut jo 12:een.<br />
Pohjoismaissa hyväksiluku alkoi selvästi muita Euroopan maita aiemmin.<br />
Joissakin maissa yli 25-vuotiaille hakijoille on varattu omia valintakiintiöitä<br />
ja heille järjestetään erityisiä valintakokeita. (Eurydice 2000, 116-117.)<br />
Opiskelijavalinta tietyille aloille, kuten taiteeseen, musiikkiin ja liikuntaan,<br />
perustuu useissa maissa henkilökohtaiseen soveltuvuuden arviointiin<br />
ennen opintoja (Eurydice 2000, 107).<br />
6.2.4. AJANKOHTAISTA KESKUSTELUA VALINNOISTA<br />
Opiskelijavalinnoista käytävän keskustelun kohteet vaihtelevat kovasti sen<br />
mukaan, millä foorumilla sitä käydään. Unescon piirissä käydyssä keskustelussa<br />
esiin on noussut kaksi asiaa: huoli nopeasti laajenevan korkeakoulutuksen<br />
rahoituksesta ja tavoite turvata kaikille korkeakoulukelpoisuuden<br />
112 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
saavuttaneille tasavertaiset mahdollisuudet päästä korkeakoulutukseen.<br />
Rahoituskysymys liittyy erityisesti Yhdysvalloissa siihen, miten korkeakoulumaksut<br />
voidaan säilyttää laajenevassa järjestelmässä sellaisina, että ne eivät<br />
rajaa lahjakkaiden, mutta köyhien hakijoiden pääsyä koulutukseen.<br />
Koulutuksen tasavertaisuudella taas tarkoitetaan sellaista tasavertaista<br />
koulu- ja meritoitumisjärjestelmää, jossa köyhillä ja värillisillä lapsilla on<br />
mahdollisuus osoittaa opintomenestyksensä ja siten korkeakoulukelpoisuutensa.<br />
(Miller 1999.)<br />
Eurooppalaisessa valintakeskustelussa on noussut esiin erityisesti ulkomaisten<br />
opiskelijoiden kohtelu valinnoissa, jossa eri maiden käytännöt vaihtelevat<br />
huomattavasti. EU-säädösten mukaan EU-kansalaisia pitäisi kuitenkin<br />
valinnoissa kohdella kuten oman maan hakijoita. Vuonna 1997 laaditussa<br />
Lissabonin konventissa sopijamaat sitoutuvat pääsääntöisesti tunnustamaan<br />
ja noudattamaan valinnoissa niitä perusteita, joilla hakija kotimaassaan saavuttaa<br />
korkeakoulukelpoisuuden. (Kirstein 1999, 37.)<br />
Ruotsissa valinnoista käytävä keskustelu näyttää liittyvän aloituspaikkojen<br />
kysynnän ja tarjonnan väliseen suhteeseen. 1990-luvulla hakijoiden<br />
määrä on ylittänyt selvästi aloituspaikkojen määrän, mutta toisaalta<br />
koulutuksen laajenemisen myötä osa aloituspaikoista on jäänyt täyttämättä.<br />
Hakijapula koskee erityisesti teknillisiä ja luonnontieteellisiä koulutusaloja,<br />
joilla yliopistot ovat hallituksen luvalla vähentäneet aloituspaikkoja.<br />
(Högskoleverket 2001, 17-18.) Ruotsissa on myös tutkittu korkeakouluopiskelijoiden<br />
sosiaalista valikoitumista ja todettu, että uusiin ja pieniin yliopistoihin<br />
valikoituu sosiaaliselta taustaltaan paljon heterogeenisempi joukko<br />
kuin vanhoihin yliopistoihin. (Högskoleverket 2001, 19-20.)<br />
Monissa maissa keskustellaan myös oman valintajärjestelmän toimivuudesta.<br />
Italian yliopistoissa (yli 60) ongelmaksi on koettu alhainen<br />
valmistumisprosentti, pitkät valmistumisajat ja korkea keskeyttämisprosentti.<br />
Vuonna 2000 voimaan tuli uusi yliopistolaki, jonka mukaan tiedekunnat voivat<br />
nyt järjestää opiskelijoille opintojen aikaisen pääsykokeen jokaisen<br />
akateemisen vuoden alussa. Tarkoitus on, että pääsykokeen avulla opiskelijat<br />
tunnistaisivat oman tietämyksensä aukkoja ja hakeutuisivat täydentäville<br />
kursseille, mikä vähentäisi keskeyttämisiä tai vääriä valintoja. Italiassa ei<br />
ole kuitenkaan tarkoitus luopua vapaasta sisäänpääsystä. (Nardi 2001, 347-<br />
351.)<br />
Toisena esimerkkinä maasta, jossa käydään parhaillaan valintojen<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 13
kehittämistä koskevaa keskustelua, voidaan mainita Saksa. Siellä pohditaan<br />
ylioppilastutkintotodistuksen aseman vahvistamista valinnoissa. Tällä<br />
hetkellä useiden yliopistojen opiskelijavalinta perustuu yo-tutkintotodistuksen<br />
keskiarvoon, joka ei kuitenkaan Saksan korkeakouluneuvoston puheenjohtajan<br />
mukaan ennusta riittävästi opintomenestystä. Niinpä hän ehdottaa<br />
vaihtoehtoiseksi valintaperusteeksi yo-tutkinnon ydinaineiden, kuten äidinkielen,<br />
matematiikan, vieraan kielen, luonnontieteen ja historian arvosanojen<br />
painottamista kaksin- tai kolminkertaisesti sen mukaan, minkä alan valinnoista<br />
on kyse. Opiskelijavalintojen perusmallia ei ole kuitenkaan tarkoitus muuttaa<br />
eikä valintakokeita ei ole tarkoitus ottaa käyttöön. (Kölner Stadt-Anzeiger<br />
2002.)<br />
114 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
7. JOHTOPÄÄTÖKSIÄ<br />
Kartoituksen perusteella on mahdollista tehdä seuraavia johtopäätöksiä ja<br />
esittää seuraavia jatkokysymyksiä:<br />
1. <strong>Yliopistojen</strong> opiskelijavalintajärjestelmälle on tyypillistä suuri valintayksiköiden<br />
(hakukohteiden) määrä sekä valintamenettelyjen ja -perusteiden<br />
vaihtelu samalla koulutusalalla ja eri yliopistojen välillä. Vaikka<br />
valintajärjestelmän ongelmiin ja hajanaisuuteen on kiinnitetty toistuvasti<br />
huomiota, monet ongelmat ovat pysyneet samoina vuosikymmenenestä<br />
toiseen.<br />
2. Opiskelijavalintoihin liittyy eri intressitahoja, kuten koulutusjärjestelmä,<br />
yliopistot, hakijat ja työelämä, joiden tavoitteet näyttäytyvät tällä<br />
hetkellä osin erisuuntaisina ja jopa ristiriitaisina. Voidaanko yhteiseksi<br />
lähtökohdaksi ottaa hakijan intressi siten, että samalla toteutuvat myös<br />
yliopiston/hakukohteen omat tavoitteet?<br />
3. Miten työelämänäkökulma huomioidaan tai tulisi huomioida yliopistojen<br />
opiskelijavalinnoissa?<br />
4. Erillisvalinnat ovat merkittävä osa valintajärjestelmää. Täyttyvätkö<br />
erillisvalinnoille asetetut koulutuspoliittiset tavoitteet hakijan, koulutusyksikön<br />
ja järjestelmän näkökulmasta?<br />
5. Valintayhteistyön määrä ja laatu vaihtelee aloittain ja yliopistoittain.<br />
Yhteistyötä tehdään edelleen vähän. Voitaisiinko yhteistyön lisäämisellä<br />
nopeuttaa opiskelijoiden pääsyä opiskelemaan? Mikäli hakija<br />
pääsisi tehostetun valintayhteistyön kautta toissijaiseen hakukohteeseen,<br />
millaista merkitystä tällä olisi hakijoille ja hakukohteille? Lisääntyisikö<br />
pääaineen/koulutusalan vaihtaminen tai opintojen keskeyttäminen?<br />
6. Yhden korkeakoulupaikan säännös on jäntevöittänyt ja yhdenmukaistanut<br />
opiskelijavalintoja eri yliopistojen välillä. Miten <strong>Yliopistojen</strong> hakijaja<br />
opinto-oikeusrekisteriä voisi käyttää nykyistä enemmän hyödyksi<br />
valintojen organisoinnissa ja yhteistyön lisäämisessä?<br />
7. Valintaperusteet ja niiden painotukset vaihtelevat eri hakukohteissa ja<br />
samankin koulutusalan sisällä. Pystyykö hakija optimoimaan mahdollisuutensa<br />
hakea opiskelupaikkaa nykyisessä monimutkaisessa järjestelmässä?<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 15
8. Ylioppilastutkintotodistusta käytetään opiskelijavalinnassa hyödyksi<br />
melko paljon, kun taas lukion päättötodistuksen informaatio hakijan<br />
orientaatiosta ja motivaatiosta tietylle alalle näyttää olevan alihyödynnetty.<br />
Voitaisiinko päättötodistuksen ja ylioppilastodistuksen antamaa<br />
informaatiota käyttää monipuolisemmin hyväksi arvioitaessa hakijan<br />
motivaatiota ja suuntautuneisuutta?<br />
9. Mikäli ylioppilastutkinnon ja lukion päättötodistuksen painoarvoa valinnoissa<br />
lisätään, miten taataan ne koulutuspoliittiset tavoitteet, joiden<br />
mukaan eritaustaiset ja eri-ikäiset pääsevät yliopistokoulutukseen?<br />
10. Valintakokeiden suosio on vankka suomalaisessa opiskelijavalinnassa.<br />
Mittaavatko nykyiset valintakokeet hakijoiden motivaatiota tai alalle<br />
tarvittavia valmiuksia tarkoituksenmukaisella tavalla? Mitä vaikutuksia<br />
hakijavirtoihin aiheuttaisivat mittavat muutokset valintakoepainotteisuudessa<br />
sekä suosituilla että vähemmän suosituilla aloilla?<br />
11. 1990-luvulla pääsy yliopistoihin on hieman vaikeutunut, vaikka hyväksyttyjen<br />
määrä on kasvanutkin runsaasti. Vaikka koulutukseen on pääsy<br />
vaikeaa, joillakin aloilla merkittävä osa hyväksytyksi tulleista jättää<br />
vastaanottamatta opiskelupaikkaa. Voisiko nykyistä yhtenäisempi<br />
valintajärjestelmä vähentää hakijoiden taktikointia ja alan vaihtamista?<br />
12. Uusien ylioppilaiden määrä hyväksytyiksi tulleista on keskimäärin noin<br />
30 % – tosin määrä vaihtelee huomattavasti aloittain. Millä tavoin<br />
ylioppilaskirjoitusten hajauttaminen vaikuttaa yliopistoon pyrkimisiän<br />
määräytymisessä? Miten lukiossa annettavaa opinto-ohjausta olisi<br />
kehitettävä, jotta se tukisi yliopistojen <strong>opiskelijavalintojen</strong> onnistumista?<br />
13. Opiskelijavalinnoissa ilmenevät piirteet eivät näyttäisi selittävän yksiselitteisesti<br />
opintojen pitkittymistä, keskeyttämistä tai valmistumisnopeutta.<br />
Millä aloilla juuri opiskelijavalintoja kehittämällä voitaisiin<br />
vaikuttaa edellä mainittuihin koulutuspoliittisiin ongelmiin?<br />
14. Opiskelijavalinta ajoittuu hakijan kannalta pitkälle aikavälille alkaen<br />
lukiosta ja jatkuu usein vielä opiskelupaikan saamisen jälkeen. Opiskelijavalintaan<br />
ja valikoitumiseen vaikuttavia tekijöitä ovat mm. lukiossa<br />
tehdyt valinnat ja opinto-ohjaus, valintaperusteet, valintakokeet,<br />
kiintiöt, erillisvalinnat ja pääaineen vaihtamiset. Löytyykö näistä tekijöistä<br />
eri koulutusaloille yhteisiä ja eriytyviä valintojen ongelmakohtia?<br />
116 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
LÄHDELUETTELO<br />
Antikainen, Ari. 1974a. Korkeakoulujen vaikutus ympäristöönsä: suunnitelmaraportti.<br />
Joensuu: Joensuun korkeakoulu. Monistesarja A. Tutkimuksia<br />
ja selvityksiä 4/1974.<br />
Antikainen, Ari. 1974b. Korkeakouluopiskelijain rekrytointi: kyselytutkimus<br />
Oulun yliopiston, Joensuun korkeakoulun, Vaasan kauppakorkeakoulun<br />
ja Tampereen yliopiston opiskelijain alueellisesta ja sosiaalisesta taustasta,<br />
opiskelemaan hakemisesta ja opintojen suuntautumisesta. Joensuu:<br />
Joensuun korkeakoulu. Monistesarja A. Tutkimuksia ja selvityksiä 6/<br />
1974.<br />
Elvo, Nina & Pajala, Sasu. 2002. Humanistien opiskelupolut tilastojen<br />
takana. Helsinki: Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs. 23/2002.<br />
European Commission. 2000. Key data on education in Europe 1999/2000.<br />
Chapter F: Tertiary education. European Commission/Eurydice/Eurostat.<br />
Eurydice. 2000. Two decades of reform in higher education in Europe:<br />
1980 onwards. Brussels: Eurydice. The Information Network on<br />
Education in Europe.<br />
Halonen, Matti. 1994. Opinto-oikeus, liikkuvuus, koulutuspaikkojen käyttö<br />
ja ympärivuotinen opiskelu. Koulutus- ja tiedepolitiikan linjan julkaisusarja<br />
1994:19. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
Heikka, Minna. 2001. Taustaselvitys korkeakoulujen opiskelijavalinnoista.<br />
Julkaisematon väliraportti. Helsinki: Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö<br />
Otus rs.<br />
Helsingin Sanomat. 2001a.Yliopiston pääsykokeissa epäonnistuminen<br />
monelle raju pettymys. 5.8.2001.<br />
Helsingin Sanomat. 2001b. Yliopistot yhdenmukaistamaan opiskelijavalintojaan.<br />
28.12.2001.<br />
Häyrynen, Yrjö-Paavo. 1970. Suomalainen miesylioppilas: Yliopistoon<br />
valinta ja valikoituminen. Helsinki: Helsingin yliopisto. Sosiaalipolitiikan<br />
laitoksen tutkimuksia n:o 8/1970.<br />
Högskoleverket. 2001. Swedish Universities& University Colleges. Short<br />
version of annual report 2001. Kalmar: Lenanders Tryckeri AB.<br />
Jalkanen, Hannu. 1977. Korkeakoulutukseen johtavat koulutusväylät ja<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 17
opiskelijavirrat. Jyväskylä: Kasvatustieteiden tutkimuslaitoksen julkaisuja<br />
n:o 277/1977.<br />
Jussila, Matti. 1996. Korkeakoulujen opiskelijavalinnat. Kehittämisen haasteita<br />
ja mahdollisuuksia. Koulutus- ja tiedepolitiikan linjan julkaisusarja<br />
1996:34. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
Kess, Pekka & Hulkko, Kaisu & Jussila, Matti & Kallio, Urpo & Larsen,<br />
Sinikka & Pohjolainen, Toivo & Seppälä, kari. 2002. Suomen avoin yliopisto.<br />
Avoimen yliopisto-opetuksen arviointiraportti. Korkeakoulujen<br />
arviointineuvoston julkaisuja 6:2002. Helsinki: Edita Prima Oy.<br />
Kirstein, Jette. 1999. Trends in Learning Structures in Higher Education.<br />
Part II. Information on Learning Structures in Higher Education in the<br />
EU/EEA countries. A background paper for the Bologna Forum 18-19<br />
June 1999.<br />
Kivinen, Osmo & Rinne, Risto. 1995. Koulutuksen periytyvyys: nuorten<br />
koulutus ja tasa-arvo Suomessa. Helsinki: Tilastokeskus. Koulutus 1995:4.<br />
KM 1986:8. Korkeakoulujen opiskelijavalintatoimikunnan mietintö. Helsinki:<br />
Valtion painatuskeskus.<br />
Komulainen, Erkki. 1996. Helsingin kauppakorkeakoulun opiskelijavalinta<br />
1995. Taustamuuttujien ja valintakokeen psykometrinen tarkastelu<br />
ylioppilasaineistolla. Helsinki: Helsingin kauppakorkeakoulun selvityksiä<br />
E-92.<br />
Kosonen, Pekka. 2001. Opiskelijavalinnan arviointi ja kehittäminen kaipaa<br />
uudistavia näkökulmia. Julkaisussa: Yliopistotieto 3-4/2001. 29 vsk.<br />
Opetusministeriö. Vammala: Vammalan Kirjapaino Oy.<br />
Kärkkäinen, Veli-Matti. 1997. Suomalaiset korkeakouluopiskelijat ja nuoret<br />
tilastojen valossa vuonna 1994. Helsinki: Nuorisoasiain neuvottelukunta.<br />
Kölner Stadt-Anzeiger. 2002. Das Abitur Stärken. Saksan korkeakouluneuvoston<br />
puheenjohtaja Hartmurt Schiedermairin haastattelu. Julkaistu<br />
23.4.2002 osoitteessa http://www.ksta.de/servlet<br />
Lampinen, Osmo & Savola, Marita: Ammattikorkeakoulujen syntyvaiheet<br />
Suomessa. Teoksessa Lampinen, Osmo (toim.) 1995. Ammattikorkeakoulut<br />
– vaihtoehto yliopistolle. Tampere: Gaudeamus.<br />
Lehikoinen, Anita & Saarinen, Ari. 2001. Taloudellisuus ja tehokkuus nopean<br />
valmistumisen näkökulmana. Julkaisussa: Yliopistotieto 3-4/2001. 29 vsk.<br />
118 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Opetusministeriö. Vammala: Vammalan Kirjapaino Oy.<br />
Lempinen, Petri. 1997. Opiskelijabarometri 1997. Kyselytutkimus korkeakouluopiskelijoiden<br />
elinolosuhteista ja asenteista. Helsinki: Opiskelijajärjestöjen<br />
tutkimussäätiö Otus rs 11/1997.<br />
Lempinen, Petri. 2001a. Opiskelijalle rakentamassa. Turun ylioppilaskylä<br />
haaveesta asuinalueeksi 1959-1980. Helsinki: Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö<br />
Otus rs 20/2001.<br />
Lempinen, Petri. 2001b. Opiskeluajat korkeakoulupoliittisena kesto-ongelmana.<br />
Teoksessa Pajala, Sasu & Lempinen, Petri. Pitkä tie maisteriksi.<br />
Selvitys 1985, 1988 ja 1991 yliopistoissa aloittaneiden opintojen kulusta.<br />
Helsinki: Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs 22/2001.<br />
Lempinen, Petri & Tiilikainen, Anna. 2001. Opiskelijatutkimus 2000.<br />
Helsinki: Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs 21/2001.<br />
Liljander, Juha-Pekka. 1996. Statusvoittojen ja –tappioiden tiet korkeakoulutuksessa.<br />
Keskeyttäminen ja koulutuksen vaihtaminen opintouran<br />
taitekohtina. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, Kasvatustieteiden tutkimuslaitos<br />
1996.<br />
Lindblom-Ylänne, Sari. 1999. Studying in a traditional medical curriculum<br />
– Study success, orientations to studying and problems that arise. Helsinki:<br />
Helsinki University Printing House.<br />
Miller, Margaret A. 1999. Access in a global context. Change. January/<br />
February 99, Vol. 31 Issue 1.<br />
Nardi, Emma. The Transition from School to University in Italy: examination<br />
reform and outstanding issues. Assessment in Education, Vol. 8, No. 3,<br />
2001. Carfax Publishing.<br />
Nevala, Arto. 1999. Korkeakoulutuksen kasvu, lohkoutuminen ja eriarvoisuus<br />
Suomessa. Helsinki: Suomen historiallinen seura.<br />
OPM 1986:18. Ylioppilaiden jatkokoulutustyöryhmän muistio. Opetusministeriön<br />
työryhmien muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
OPM 1988:11. Ylioppilassumatyöryhmän muistio. Opetusministeriön työryhmien<br />
muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
OPM 1996:4. Hakija- ja opinto-oikeusjärjestelmätyöryhmän muistio, osa<br />
1. Opetusministeriön työryhmien muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 19
OPM 1996:7. Avoin yliopisto-opetus väylänä korkeakoulututkintoon. Opetusministeriön<br />
työryhmien muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
OPM 1997:20. Hakija- ja opinto-oikeusjärjestelmätyöryhmän muistio, osa<br />
2. Opetusministeriön työryhmien muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
OPM 28:2001. Korkeakoulujen alueellisen kehittämisen työryhmän muistio.<br />
Opetusministeriön työryhmien muistioita. Helsinki: Opetusministeriö.<br />
Pajala, Sasu & Lempinen, Petri. 2001. Pitkä tie maisteriksi. Selvitys 1985,<br />
1988 ja 1991 yliopistoissa aloittaneiden opintojen kulusta. Helsinki: Opiskelijajärjestöjen<br />
tutkimussäätiö Otus rs 22/2001.<br />
Panhelainen, Mauri & Malin, Antero. 1983. Opiskelijoiden valikoituminen<br />
humanistisiin ja luonnontieteellisiin korkeakouluopintoihin ja ensimmäinen<br />
opintovuosi. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. Kasvatustieteiden tutkimuslaitosten<br />
julkaisuja 346/1983.<br />
Pääministeri Paavo Lipposen II hallituksen ohjelma. 15.4.1999.<br />
Rantanen, Pekka. 2001. Valintakoe vai ei? Ammatillisen koulutuksen ja<br />
ammattikorkeakoulujen opiskelijavalinnan tarkastelua. Opetusministeriö.<br />
Koulutus- ja tiedepolitiikan osaston julkaisusarja 83.<br />
LAIT, ASETUKSET JA SÄÄDÖKSET<br />
Asetus ammattikorkeakoulujen opetuksesta perittävien maksujen perusteista<br />
653/2001.<br />
Laki ammattikorkeakouluopinnoista annetun lain 15 ja 29 §:n muuttamisesta<br />
1060/1998.<br />
Laki ammattikorkeakoulun jatkotutkinnon kokeilusta 645/2001.<br />
Laki ammattikorkeakouluopinnoista 255/1995.<br />
Laki ammattikorkeakouluopinnoista annetun lain muuttamisesta 583/2001.<br />
Laki opiskelijavalintarekisteristä ja ylioppilastutkintorekisteristä 1058/1998.<br />
Laki työmarkkinatuesta annetun lain muuttamisesta 1705/1995.<br />
VNp 20.11.1991. Koulutuksen ja korkeakouluissa harjoitettavan tutkimuksen<br />
kehittämissuunnitelma vuosille 1991-1996.<br />
VNp 18.6.1993. Koulutuksen ja korkeakouluissa harjoitettavan tutkimuksen<br />
kehittämissuunnitelma vuosille 1991-1996.<br />
VNp 21.12.1995. Koulutuksen ja korkeakouluissa harjoitettavan tutkimuk-<br />
120 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
TILASTOT<br />
sen kehittämissuunnitelma vuosille 1995-2000.<br />
VNp 29.12.1999. Koulutuksen ja korkeakouluissa harjoitettavan tutkimuksen<br />
kehittämissuunnitelma vuosille 1999-2004.<br />
Yliopistolaki 645/1997.<br />
Yliopistoasetus 115/1998.<br />
Ylioppilastutkintoasetus 1000/1994.<br />
AMKOREK. Ammattikorkeakoulujen hakija- ja opiskelupaikkarekisteri.<br />
Opetushallitus.<br />
HAREK. <strong>Yliopistojen</strong> hakija- ja opinto-oikeusjärjestelmä. Opetushallitus.<br />
KOTA-tietokanta. http://www.csc.fi/kota/kota.html<br />
Tilastokeskus. 1995. Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 1994. Helsinki:<br />
Tilastokeskus. Koulutus 1995:13.<br />
Tilastokeskus. 2000. Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 1999. Helsinki:<br />
Tilastokeskus. Koulutus 2000:1.<br />
Tilastokeskus. 2002. Korkeakouluihin hakeneet ja hyväksytyt 2001. Helsinki:<br />
Tilastokeskus. Koulutus 2002:1.<br />
Tilastokeskus. 1999. Oppilaitostilastot 1999. Helsinki: Tilastokeskus.<br />
Koulutus 1999:6.<br />
VALINTAOPPAAT<br />
Ammattikorkeakoulujen valintaopas. Yrkeshögskolornas urval 2002.<br />
Opetushallitus. Rauma: Kirjapaino Oy West Point.<br />
Att studera vid Åbo Akademi. Ansökningsguide 2001. Åbo<br />
Helsingin kauppakorkeakoulu. 2001. Valintaopas 2001.<br />
Helsingin yliopisto Helsingfors universitet. Eläinlääketieteellinen tiedekunta<br />
Veterinärmedicinska fakulteten. Valintaopas Urvalsguide 2001.<br />
Helsingin yliopisto. Humanistinen tiedekunta. Uusien opiskelijoiden valinta<br />
2001. Helsinki 2001.<br />
Helsingin yliopisto. Kasvatustieteellinen tiedekunta. Hakuesite 2001. Helsinki<br />
2001.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 121
Helsingin yliopisto. 2001. Lääketieteen ja hammaslääketieteen opiskelijavalinnat<br />
2001. Lääketieteellinen tiedekunta. Helsinki.<br />
Helsingin yliopisto. 2001. Maatalous-metsätieteellinen tiedekunta. Uusien<br />
opiskelijoiden valinta 2001. Helsinki.<br />
Helsingin yliopisto. 2001. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan<br />
valintaopas 2001. Helsinki.<br />
Helsingin yliopisto. 2001. Oikeustieteellinen tiedekunta. Uusien opiskelijoiden<br />
valinta vuonna 2001. Helsinki.<br />
Helsingin yliopisto. 2001. Uusien opiskelijoiden valinta teologiseen tiedekuntaan<br />
2001. Helsinki.<br />
Helsingin yliopisto. 2001. Valtiotieteellinen tiedekunta. Uusien opiskelijoiden<br />
valinta valtiotieteelliseen tiedekuntaan 2001. Helsinki.<br />
Joensuun yliopisto. 2001. Opiskelijavalinta 2001. Joensuu.<br />
Jyväskylän yliopisto. 2001. Opas opiskelemaan aikoville 2001. Jyväskylä.<br />
Kuopion yliopisto. 2001. Opiskelijavalinta 2001. Kuopio.<br />
Kuvataideakatemia. 2001. Opinto-opas 2001.<br />
Lapin yliopisto. 2001. Lapin yliopiston valintaopas 2001. Rovaniemi.<br />
Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu. 2001. Kauppatieteiden valintaopas<br />
2001.<br />
Oulun yliopisto. 2001. Humanistinen tiedekunta. Valintaopas 2001. Oulu.<br />
Oulun yliopisto. 2001. Kasvatustieteiden tiedekunta. Valintaopas 2001. Oulu.<br />
Oulun yliopisto. 2001. Luonnontieteellinen tiedekunta. Valintaopas 2001.<br />
Oulu.<br />
Oulun yliopisto. 2001 Lääketieteellisen tiedekunnan valintaopas 2001. Lääketiede<br />
ja hammaslääketiede. Oulu 2001.<br />
Oulun yliopisto. 2001. Taloustieteiden tiedekunnan valintaopas 2001.<br />
Kauppatieteellisen alan opiskelijavalinta. Oulu 2001.<br />
Sibelius-Akatemia Sibelius-Akademin 2001. Valintaopas 2001 Antagning.<br />
Svenska handelshögskolan. 2001. Hur söka till Hanken? Ansökningsguide<br />
2001.<br />
Taideteollinen korkeakoulu Konstindustriella högskolan 2001. Valintaopas<br />
Urvalsguide 2001.<br />
122 YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS
Tampereen yliopisto. Valintaopas 2001. Loviisa.<br />
Turun yliopisto. 2000. Opas Turun yliopistoon pyrkiville 2001. Jyväskylä.<br />
Teatterikorkeakoulu Teaterhögskolan. Valintaopas Urvalsguide 2001.<br />
Teknisten tieteiden valintaopas 2001. Diplomi-insinööri- ja arkkitehtikoulutuksen<br />
yhteisvalinta.<br />
Turun kauppakorkeakoulu. 2001. Pyrkijän opas 2001.<br />
Vaasan yliopisto Vasa universitet 2001. Hakuopas Ansökningsguide 2001.<br />
<strong>Yliopistojen</strong> valintaopas. Universitetens urval 2001. Opetushallitus. Vilppula:<br />
Edita Prima Oy.<br />
YLIOPISTOJEN OPISKELIJAVALINTOJEN KARTOITUS 123