Revista Temes Rurals núm. 1
La Fundació del Món Rural (FMR) té entre els seus objectius principals promoure la reflexió sobre els territoris rurals i alhora divulgar-ne una visió moderna com a zones diverses i actives que econòmicament són, compromeses amb els seus valors socials i culturals i respectuoses amb el medi natural. És en aquest sentit que neix la revista Temes Rurals, que pretén conscienciar la societat catalana del valor estratègic que té el món rural per al desenvolupament socioeconòmic del país. Temes Rurals és una revista digital amb periodicitat anual que pot esdevenir una peça clau per a la creació d’una xarxa d’experts sobre ruralitat que seria, alhora, de gran utilitat per a la proposta de noves línies d’investigació. Els seus principals objectius van enfocats en aquesta direcció: situar la ruralitat com a tema important en la recerca acadèmica, difondre d’una manera científica i alhora divulgativa el món rural.
La Fundació del Món Rural (FMR) té entre els seus objectius principals promoure la reflexió sobre els territoris rurals i alhora divulgar-ne una visió moderna com a zones diverses i actives que econòmicament són, compromeses amb els seus valors socials i culturals i respectuoses amb el medi natural. És en aquest sentit que neix la revista Temes Rurals, que pretén conscienciar la societat catalana del valor estratègic que té el món rural per al desenvolupament socioeconòmic del país. Temes Rurals és una revista digital amb periodicitat anual que pot esdevenir una peça clau per a la creació d’una xarxa d’experts sobre ruralitat que seria, alhora, de gran utilitat per a la proposta de noves línies d’investigació. Els seus principals objectius van enfocats en aquesta direcció: situar la ruralitat com a tema important en la recerca acadèmica, difondre d’una manera científica i alhora divulgativa el món rural.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
històrics al Pallars Sobirà (que s’ha ampliat enguany a l’Alta Ribagorça)
i ha organitzat dues jornades monogràfiques sobre el tema
(Burgueño, 2018; Placencia, 2008; Viñas et al., 2016).
Les conclusions elaborades a partir d’aquest esforç coincideixen
a subratllar l’oportunitat que representen els comunals
per a una administració participativa. D’acord amb aquestes,
la necessitat de clarificar la situació jurídica dels béns afectats
(molts municipis no disposen d’inventaris patrimonials), la
correspondència entre les entitats de població i les forests comunals,
així com els potencials beneficiaris dels drets veïnals,
són aspectes que s’haurien de resoldre actualitzant-los cas per
cas i no promovent canvis legislatius de caràcter general.
En paral·lel a aquestes accions institucionals, alguns grups
emergents han començat a reivindicar una recuperació de
l’antiga organització comunal com a forma de governança. La
participació directa dels veïns en la presa de decisions s’identificaria,
en aquest context, com a una fórmula associada als
antics consells locals que permetria una aplicació substantiva
del principi de subsidiarietat. Les convocatòries de treball en
comú efectuades des del 2016 per l’Ajuntament de Soriguera
són expressives del caràcter alternatiu que s’atribueix avui a
la gestió comunal. A banda del destí dels ingressos generats
pels béns patrimonials del municipi i de la mateixa participació
política, la recuperació del treball veïnal per la millora de
les infraestructures locals pretén “recuperar aquelles maneres
de fer més antigues de cada poble, on els veïns i les veïnes col·
laboraven i es coordinaven per mantenir els pobles i fer aquells
treballs de manera conjunta, ja que aportaven un benefici comú”.
Malgrat el seu caràcter incipient i puntual, la iniciativa suposa una
reivindicació dels comunals no limitada als drets veïnals sobre els
recursos i contempla, a més, les obligacions amb la comunitat
local com un aspecte fonamental de la vida en comú.
Conclusions
Persones i activitat econòmica
A les comarques catalanes de l’Alt Pirineu, les demandes, les accions i les
expectatives sorgides els últims anys al voltant dels béns comunals i les seves
formes de gestió són símptomes clars de la seva vigència. L’existència d’àmplies
zones d’aquest territori de muntanya subjectes a formes d’apropiació i
administració col·lectiva no constitueix un mer resultat de les circumstàncies
històriques ni la traducció institucional d’un antic col·lectivisme. L’abast de la
titularitat veïnal a les partides forestals i pastorals de les forests de la regió ha
d’interpretar-se com a indissociable del predomini de la propietat privada a les
terres cultivables i el bestiar. En aquest context, els comunals van contribuir
durant segles a resoldre de manera col·lectiva una part important dels requisits
necessaris per a la viabilitat de les explotacions agropecuàries de caràcter
familiar, les cases. La mateixa pervivència d’aquest patró, més enllà de les
reformes polítiques iniciades al segle XIX i la penetració del mercat en aquestes
zones situades a la perifèria del territori nacional, s’ha d’interpretar també
d’acord amb la seva pròpia funcionalitat.
Les recents demandes polítiques de transparència i participació estan contribuint
a identificar noves potencialitats dels béns comunals després de dècades
d’abandonament progressiu dels aprofitaments tradicionals i d’un procés sever
de despoblació. En qualsevol cas, com en el passat, la continuïtat de les formes
col·lectives de gestió del territori i els recursos naturals dependrà de la seva
funcionalitat en el nou context polític, social, econòmic i ambiental, una funcionalitat
que difícilment serà homogènia en el conjunt de la regió i que exigeix
una intervenció activa de tots els actors socials implicats.
120
Els comunals a l’alta muntanya. Dels usos pastorals a les àrees protegides