revista Presència - Generalitat de Catalunya
revista Presència - Generalitat de Catalunya
revista Presència - Generalitat de Catalunya
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Núm.1929. ■ Del 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009. ■ AnyXLIV.www.presencia.catSUPERDOTATSEl sistema educatiu oblida l’alumnatamb altes capacitats intel·lectualsAntoni Maria Badia i Margarit.Ent<strong>revista</strong> al filòleg i lingüista, que ésoptimista sobre el futur <strong>de</strong>l catalàCharles Darwin, 200 anys.La seva teoria <strong>de</strong> l’evolució vacanviar la visió <strong>de</strong>l mónLes veus oblida<strong>de</strong>s. Us expliquem quieren les veus femenines en els primersanys <strong>de</strong> la ràdio a <strong>Catalunya</strong>
DOSSIERTalentincomprèsA la classe no hi posa atenció.Molesta els companys. Fa malalletra. Té un rendiment escolarbaix. Darrere aquests informesnegatius podria haver-hi unnen amb altes capacitatsintel·lectualsEl tòpic diu que són uns empollons. Fals. Es pot ser superdotat sense ser gairebrillant acadèmicament. / FOTOLIA6 •PRESÈNCIA•Del 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009
LANNA AGUILARa primera vegada que en Joan(8 anys) va entrar a la consulta<strong>de</strong> la psicòloga Rosa Jové ho va feramb el cap baix. Va saludar educadamenti es va asseure. D’una <strong>de</strong>les seves butxaques sortia un tros<strong>de</strong> paper. La psicòloga li va <strong>de</strong>manarquè era. «Un avió..., però l’heguardat! No molesta! Me’l prendràs?»Ella li va dir que no, que elvolia veure. Era un avió molt original:tenia una cua diferent, unesales llargues, parts mòbils, i comvolava! L’havia fet ell, però aquestamena d’habilitats no les hi valoraven,a l’escola. La seva <strong>de</strong>stresatampoc evitava que se sentís unnen dolent. «Suposo que m’avorreixoa classe i molesto perquè nosé què fer [...]. Sols volen que emporti com els altres, però jo <strong>de</strong>c serdiferent i no puc fer-ho.» Efectivament,en Joan és diferent. És superdotat.Quins pares no voldrien un fillsuperdotat? Vostè mateix, no firmariaon calgués perquè el seu fosestudiós i disciplinat, portés a casaunes notes excel·lents i no tinguéscap problema a l’escola? Doncs sies pensa que ser superdotat vol dirnecessàriament això, s’equivoca<strong>de</strong> mig a mig. «Quan dius que elteu fill té altes capacitats intel·lectuals,tothom <strong>de</strong> seguida pensaque a tu t’ha tocat la loteria i queell té la vida solucionada –diu laMarta, la mare <strong>de</strong> l’Àlex–. En capmoment la gent s’imagina que aixòpot comportar per a algunsd’aquests nens i nenes problemespsicològics.»Però, quan i per què comencenaquests problemes? Per a força famíliesamb fills d’altes capacitatsintel·lectuals (precocitat, talents–simples i compostos– i superdotats),el punt d’inflexió és l’escolarització.«Aquesta canalla no<strong>de</strong>senvolupa problemes fins queno entra en contacte amb el sistemaeducatiu que tenim, anacrònic,victorià, rígid, absurd i totalment<strong>de</strong>sfasat.» Així ho creu MariaDolors Rius, presi<strong>de</strong>nta <strong>de</strong> Fanjacc(Associació Promotora <strong>de</strong> laFundació per a l’Ajut a Nens i Jovesd’Altes Capacitats). «S’adonenque allà no hi encaixen. AlDel 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009 •PRESÈNCIA•7
DOSSIER SUPERDOTATScol·legi, per explicar-los què ésun forat negre, la mestra els dibuixaun cercle i els el pinta vermell.Els nens que són superdotatsse la que<strong>de</strong>n mirant i pensenque viuen en mons diferents.»«Mentre la resta <strong>de</strong> nens i neness’entretenen amb els Teletubbies,ells et pregunten <strong>de</strong> quin color ésl’ànima o es plantegen si realmentDéu existeix o no.» Les inquietuds<strong>de</strong>ls nens amb altes capacitatsintel·lectuals són sagetesafila<strong>de</strong>s. Apunten directamentcap a l’intel·lecte. Demanenrespostes, i sovint no els serveixqualsevol resposta.Hiperactius o autistesPer a bona part <strong>de</strong> la canalla diagnosticadacom a superdotada,les classes són força tedioses. Niel que diu la mestra satisfà la sevacuriositat intel·lectual ni tolerenmassa bé la repeticióreiterada d’una mateixaexplicació. La rapi<strong>de</strong>sa i lafacilitat amb què aprenenfa que sovint a classes’avorreixin i no se sentinmotivats. I aleshores? «Laprimera reacció que tenenés xerrar o molestar els companyso bé aixecar-se <strong>de</strong> lacadira i marxar. Quan el teufill això ho fa tres vega<strong>de</strong>s, etdiuen que és hiperactiu. Si encomptes d’això, passa <strong>de</strong>l tema i<strong>de</strong>sconnecta, llavors resulta queés autista», explica Rius.«L’Oriol va agafar la rampa <strong>de</strong>baixada als 8 o 9 anys. Estava solal pati, no tenia amics, es tancavaa l’habitació tres dies seguits...Vam començar a anar apsicòlegs i als 15 anys vam saberque era superdotat. A partird’aquí tot va canviar i vam buscarsolucions», explica FrancescDeu, pare <strong>de</strong> l’Oriol i vocal <strong>de</strong> lajunta <strong>de</strong> Fanjacc. L’angoixad’uns pares que van <strong>de</strong> psicòlegen psicòleg (i alerta, que <strong>de</strong> pseudoprofessionalssense escrúpolstambé n’hi ha) és in<strong>de</strong>scriptible.«Mentre no saps què té el teu fill,i fins i tot <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> saber-ho, acasa es viu un patiment <strong>de</strong>l qualla gent no se’n fa càrrec. Per a unpare és molt frustrant i dolorósveure com el teu fill pateix i novol anar a l’escola, et diu que elscompanys l’han pegat, que és infeliç...»En els casos més greus, lainfelicitat ha <strong>de</strong>sembocat fins itot en el suïcidi. Per al 90% <strong>de</strong>lsnens i nenes, l’ansietat els provoca<strong>de</strong>s <strong>de</strong> somatització (febre,vòmits, atòpia, gastritis, mal <strong>de</strong>cap, etcètera) fins a <strong>de</strong>pressió infantil,passant per trastorns psicològicsi psiquiàtrics.Ah, i la dissincronia. La pateixenla majoria <strong>de</strong>ls infants ambaltes capacitats. «En l’aspecte intel·lectualtiren molt i seguramenttenen una edat mentalmés avançada a la seva biològica,però en canvi <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l punt <strong>de</strong>vista emocional són nens i pertant es comporten com a tals.El cub <strong>de</strong> Rubik. Ens en sortim?Aquesta diferència pot generarlosalguns conflictes interns»,comenta Sandra Tarragó, psicòloga<strong>de</strong>l gabinet Àrea <strong>de</strong> Diagnòstici Seguiment <strong>de</strong> la Superdotació(Adiss).No ens confonguemDetectar que un nen té altes capacitatsintel·lectuals és el primerpas, però no és fàcil. Els parespo<strong>de</strong>n ser els primers <strong>de</strong> noadonar-se’n, especialment si estracta <strong>de</strong>l primer fill. «Un diaveus que, amb un any i quatremesos, escriu una paraula, peròno penses que sigui superdotat.Dius: ‘Mira que bé!’ Als tres anys,llegeix i escriu. Com que no tensmés fills per comparar ni ets unexpert, simplement penses que al’escola no tindrà problemes»,diu Jordi Garriga, pare d’en Jordii l’Edda. La <strong>de</strong>tecció s’hauria <strong>de</strong>fer com més aviat millor. «A partir<strong>de</strong>ls 3 anys ja es pot començara mesurar alguna cosa, però nomésés una primera orientació. Aaquella edat normalment parlem<strong>de</strong> precocitat intel·lectualque al cap d’uns anys s’hauria <strong>de</strong>revisar», explica Tarragó. Segonsella, l’i<strong>de</strong>al seria fer les proves al’inici <strong>de</strong>l cicle <strong>de</strong> primària.Si una criatura va traient bonesnotes, no té excessius problemesa classe i s’adapta al nivellmitjà <strong>de</strong>l grup, és molt possibleque mai ningú es preocupi <strong>de</strong>saber si té altes capacitats intellectuals.De fet, la incidència <strong>de</strong>la superdotació es mou entre un2% i un 5% <strong>de</strong> la població escolaritzadai, si s’amplia a les altrescapacitats intel·lectuals,el percentatge pot arribara una forquilla d’entreun 5 i un 10%. Amb tot, <strong>de</strong>ls20.000 a 50.000 nens i nenessuperdotats que hi pothaver a <strong>Catalunya</strong> (més <strong>de</strong>300.000 a tot l’Estat espanyol),només n’hi ha diagnosticatsun 0,6%. «Quinpaís es pot permetre el luxe<strong>de</strong> <strong>de</strong>ixar perdre tot aquest potencial?»,es pregunta Deu.A l’escola la <strong>de</strong>tecció <strong>de</strong> nens inenes amb altes capacitats encarapassa més <strong>de</strong>sapercebuda.D’una banda, pel mal comportamentque aquests mostren si sesenten <strong>de</strong>smotivats. «Els mestresnomés et diuen que el nenno està atent, que no fa els <strong>de</strong>ures,que es porta malament...»De l’altra, perquè <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l punt <strong>de</strong>vista acadèmic no sempre fan elque s’esperaria d’un alumneamb altes capacitats. «La majoria<strong>de</strong>ls superdotats no trobenimportant ni la presentació niuna lletra ben feta. Per aixòmolts mestres comenten: ‘M’estàsdient que és molt intel·ligenti mira com presenta els treballs!’I és veritat», comenta Tarragó.Molts docents tampoc po<strong>de</strong>nentendre que algú superdotat notingui un alt rendiment escolar«Els mestress’enfadaven»El nen <strong>de</strong> la pàgina <strong>de</strong>l costates diu Berenguer Parras. Té10 anys acabats <strong>de</strong> fer, peròs’expressa amb l’aplom d’unadult. Fins que no es va escolaritzaral centre sefardita <strong>de</strong>Sant Cugat <strong>de</strong>l Vallès on estudiaactualment –<strong>de</strong>l qual estàla mar <strong>de</strong> content–, el seu pasper les quatre escoles prèvieses podria resumir com un cúmul<strong>de</strong> problemes. «En la majoria<strong>de</strong>ls col·legis no em tractavenbé. Els mestres s’enfadavenperquè els discutia algunescoses i em castigaven.»Un exemple. «Com que jo nocrec en Déu i era una micabèstia, quan feia segon a l’escolaCormar <strong>de</strong> Barcelona, undia li vaig dir a una monjaque <strong>de</strong> Déu, res, que tot venia<strong>de</strong>l Big Bang, i lògicamentem va treure <strong>de</strong> classe.»En Berenguer fa temps que téclara la qüestió teològica.«Quan tenia tres anys es vapassar <strong>de</strong>u dies explicant-meper què estava convençudíssimque Déu no existeix», explicala seva mare, Maria DolorsRius.En Berenguer és superdotat.Es <strong>de</strong>fineix a si mateix,amb una gran sinceritat, comun nen «una mica gandul ivanitós, a qui li agrada ser elcentre d’atenció»: «Diuenque sóc divertit.» Des <strong>de</strong>lscinc anys fa programació pera ordinador, pàgines web,formació en línia, etcètera.«Una assignatura quem’agrada molt és investigació,però als ordinadors. Também’agra<strong>de</strong>n molt els robotsi les coses <strong>de</strong> radiocontrol, im’encanta la música.»Diu que mai ha sabut quèli agradaria ser <strong>de</strong> gran, peròreconeix que li faria molta illusióanar a la Universitatd’Iowa (EUA), on ja li han fetuna oferta per estudiar-hi ara,amb les <strong>de</strong>speses paga<strong>de</strong>s.Un altre cervell que emigrarà?8 •PRESÈNCIA•Del 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009
Berenguer Parras,jugant a casa seva. Aprimer cop d’ull, algúdiria que éssuperdotat? Elsestereotips quecirculen sobreaquests nens noméssón això, estereotips./ GABRIEL MASSANADel 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009 •PRESÈNCIA•9
DOSSIER SUPERDOTATSni tregui un <strong>de</strong>u en tot. De fet, un70% <strong>de</strong>ls alumnes superdotatstenen un baix rendiment escolari entre un 35% i un 50%, fracàsescolar. «Els recursos intel·lectualsque utilitzen aquests nens inenes són sobretot el raonamentlògic, el <strong>de</strong> la creativitat i el<strong>de</strong> la gestió <strong>de</strong> la memòria. Pertant, no necessàriament han <strong>de</strong>tenir alguna cosa a veure amb elque se’ls <strong>de</strong>mana a l’escola»,subratlla Àngel Guirado, doctoren psicologia i sotsdirector <strong>de</strong> laUNED a Girona.Tampoc és el mateix un superdotatque un talent acadèmic(un tipus <strong>de</strong> talent complex). «Eltalent acadèmic és el que enprincipi no ha <strong>de</strong> tenir problemesa l’escola, ja que les seves potencialitatsestan sobretot enl’àrea verbal, lògica i <strong>de</strong>memòria, que és el queavui es potencia a lesnostres aules», a més amés <strong>de</strong>l recurs matemàtic,tal com apunta MilagrosValera, pedagoga ilogopeda.Diversitat, diuen?L’escola catalana presumeix<strong>de</strong> ser inclusiva,d’atendre la diversitat,però ara per ara no totas’hi troba ben representada.Tot i que la llei orgànicad’educació (LOE,2006) <strong>de</strong>ixa clar que lesadministracions educatives hand’adoptar plans d’actuació per al’alumnat amb altes capacitatsintel·lectuals, les famílies creuenque, en el seu cas, l’administracióles ignora. «A nosaltres ningúens ajuda. Pensen que, comque els nostres fills rai, ja se’nsurten sols, no fa falta <strong>de</strong>dicarloscap atenció. També formenpart <strong>de</strong> la diversitat <strong>de</strong> què tants’omplen la boca», comenta Riu.L’opinió general d’aquest collectiu<strong>de</strong> famílies és compartidaper Guirado, autor <strong>de</strong> la tesi doctoralLa superdotació als centresd’educació infantil i primària <strong>de</strong>lsserveis territorials d’Educació <strong>de</strong>Girona (UdG, 2008): «El nostremo<strong>de</strong>l d’escola comprensiva haHi ha molts talents: matemàtic, lògic, creatiu...prestat i presta molta atenció alsalumnes que presenten dificultatsescolars per discapacitat oper raó d’origen estranger, i moltpoca a aquests altres, que passenmés <strong>de</strong>sapercebuts.»Un exemple més que il·lustratiu<strong>de</strong>l que diem és el <strong>de</strong> la Marta.A part <strong>de</strong> l’Àlex (8 anys, superdotat)i en Max (1 any, podria serho),també és mare d’en Pol. És elgermà mitjà i als dos anys i mig livan diagnosticar síndrome <strong>de</strong>Williams. «Tot i que hi hauriamolt a dir <strong>de</strong>l tema d’en Pol, <strong>de</strong>s<strong>de</strong> l’escola i <strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’equip d’assessoramenti orientació psicopedagògica(EAP) em sento moltmés ajudada per ell que perl’Àlex, que en aquest momentem preocupa força més. Per a enPol el protocol està molt més estructurat.Amb la seva discapacitatprovoca pena, solidaritat...L’Àlex, no; més aviat rebuig.»Elitistes, sectaris, els pares <strong>de</strong>lpetit geni... Les famílies que tenenfills amb altes capacitats intel·lectualss’han d’escoltar totamena <strong>de</strong> qualificatius que nos’ajusten a la realitat. «Em molestaque quan parlo <strong>de</strong> la superdotació<strong>de</strong>l meu fill es pensinque estic lluitant perquè sigui unEinstein», diu Deu. I, resumint laprioritat <strong>de</strong> moltes famílies, Riushi afegeix: «Jo firmo perquè elmeu fill sigui taxista però feliç.»Es busquen solucionsMestres, pedagogs, psicòlegs,psicopedagogs, psiquiatres... Hiha molta feina a fer, encara. Faltencabassos d’informació i formacióper als professionals quehan <strong>de</strong> tractar amb aquest tipus<strong>de</strong> nens i nenes. Guirado (aguirado@xtec.cat)dirigirà a Girona,a partir d’aquest febrer, un observatorisobre la matèria en uncentre associat <strong>de</strong> la UNED. Es<strong>de</strong>dicarà a la recerca i publicació<strong>de</strong> material; obert a tothom(professionals i famílies). Perquèles solucions ni cauen <strong>de</strong>l cel ni,segons Guirado, consisteixenprecisament a crear centres especialsper a aquesta mainada. «Nosóc partidari <strong>de</strong> fer una segregaciód’aquest alumnat. La superdotacióo les altes capacitats sónuna condició per la qual unalumne no s’ha <strong>de</strong> veure privat<strong>de</strong> l’afectivitat, la relació social ila normalitat <strong>de</strong> què gau<strong>de</strong>ixentots els altres nensi nenes <strong>de</strong> la seva edat.»Tornem a l’escola, doncs.Què es pot fer per ajudara explotar el potenciald’aquests alumnes excepcionals?Sobre el paper,s’hi pot intervenirper tres vies: l’agrupament(ajuntar alumnes<strong>de</strong> característiques semblantsi donar resposta ales seves necessitats),l’enriquiment (treballarper projectes, fer una ampliació<strong>de</strong>ls objectius quees treballen a classe, etcètera)i l’acceleració. Aquesta últimaproposta, <strong>de</strong>fensada a l’Informenacional Templeton sobre aceleración,es basa en la reducciód’un curs per cada etapa d’ensenyament(primària i secundària).«És la solució més fàcil i barata,la que en principi se’ns ofereix–comenta Rius–, però es podrienfer moltes altres coses. Noés qüestió <strong>de</strong> diners sinó <strong>de</strong> tenir-neganes.»El sistema escolar actual noconvenç moltes famílies ambfills d’altes capacitats. Després<strong>de</strong> matricular-los en diverses escoles,ja hi ha qui ha pres solucionsdràstiques. Una, que haportat a la pràctica Jordi Garriga,és el homeschool (escola a casa).«Pensava queera el ‘tonto’»Als 4 anys a en Joan li vandiagnosticar un coeficient intel·lectual<strong>de</strong> 148. Ara que té11 anys i fa sisè <strong>de</strong> primària,el té <strong>de</strong> 136. Ha anat a quatrepsicòlegs i dues escoles. «Jopensava que era el tonto <strong>de</strong> laclasse, perquè hi havia cosesque no m’interessaven gens im’avorrien. Quan era méspetit em portava més malamentque els altres nens», explicaara en Joan (a la dreta).Per a ell ser superdotat téaspectes positius i altres <strong>de</strong>negatius: «Si ho dius, a vega<strong>de</strong>sn’hi ha que es burlen <strong>de</strong>tu. Els meus companysd’abans ho feien, no emcreien. El millor és que tensmés facilitat per fer les coses.»Li agra<strong>de</strong>n les matemàtiquesi l’educació física,construir amb peces i dibuixar.El que no porta gaire béés fer treballs en grup: «Ells avega<strong>de</strong>s tenen les seves i<strong>de</strong>esi diuen que la meva és unatonteria. Ells ho treuen totd’internet.»Eva Lerma, la mare, explicaque els informes escolars <strong>de</strong>lseu fill sempre eren pèssims.«Ens <strong>de</strong>ien que era hiperactiui que no havíem <strong>de</strong> permetrelillegir tants llibres <strong>de</strong> ciència-ficció,que vivia en unmón imaginari.» Des <strong>de</strong> petitllegia molt. I <strong>de</strong> tot. «Un diaem va <strong>de</strong>manar el manual <strong>de</strong>conduir. Es va aprendre <strong>de</strong>memòria tots els senyals <strong>de</strong>trànsit i quan anàvem per lacarretera els anava dient.»El mal comportament d’enJoan mai va fer pensar quetingués altes capacitats intellectuals.Per això l’Eva llançaun missatge als pares que espuguin trobar en una situaciósimilar: «Que no es quedinnomés amb el diagnòstic <strong>de</strong>lsmestres, que a vega<strong>de</strong>s ellstampoc saben què li passa alteu fill. Que no parin fins queho aclareixin.»10 •PRESÈNCIA•Del 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009
A en Joan liagra<strong>de</strong>n molt els jocs<strong>de</strong> construcció ambpeces. «S’hi pot estarhores i hores, i finsque no ha muntatl’última no se’n va adormir», diu la sevamare. / JUANMARAMOSDel 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009 •PRESÈNCIA•11
«La <strong>de</strong>teccióno és fàcil»Anna Ridao és la directora <strong>de</strong>l’EAP Baix Empordà. Segonsella, l’escola intenta posar enmarxa tots els recursos educatiusque té a l’abast, però <strong>de</strong>s<strong>de</strong>ls equips d’assessorament avega<strong>de</strong>s que<strong>de</strong>n <strong>de</strong>sbordats:«L’àmbit <strong>de</strong> treball <strong>de</strong> l’EAP ésmolt ampli, cada vegada tenimmés diversitat d’alumnes,i la nostra experiència ambalumnes d’altes capacitats noés molt exhaustiva. La <strong>de</strong>tecciód’aquests alumnes no ésfàcil, sobretot si tenim encompte les diferents tipologiesi l’especificitat <strong>de</strong> cadascuna.»Jesús Viñas, cap <strong>de</strong>lservei <strong>de</strong> coordinació <strong>de</strong>ls serveiseducatius <strong>de</strong>l Departamentd’Educació <strong>de</strong> la <strong>Generalitat</strong><strong>de</strong> <strong>Catalunya</strong>, <strong>de</strong>l qual<strong>de</strong>penen els EAP, admet queaquests nens i nenes «han <strong>de</strong>Tarragó, atenent un nen. / G.M.tir <strong>de</strong> 130 es parla <strong>de</strong> superdotació,i més enllà <strong>de</strong> 160 hi hauriaels «extremament superdotats».Històricament el CI era el principal,per no dir l’únic, barem perconsi<strong>de</strong>rar algú superdotat.Avui es tenen en compte altresparàmetres i mo<strong>de</strong>ls, com el <strong>de</strong>lstres anells <strong>de</strong> Renzulli, basat enla intel·ligència, la creativitat i laperseverança. Segons la psicòlogaRosa Jové, experta en altes capacitatsintel·lectuals i presi<strong>de</strong>nta<strong>de</strong>l Col·legi Oficial <strong>de</strong> Psicòlegs<strong>de</strong> <strong>Catalunya</strong> a Lleida, «laintel·ligència ha <strong>de</strong> ser alta; uncop això se sap, llavors es mira siaquell nen és molt creatiu (si téimaginació per fer coses que al’altra gent no se li acudiria) i si éscapaç <strong>de</strong> <strong>de</strong>dicar molta estona auna activitat que li agradi».Ser superdotat no vol dir nomésser intel·ligent. També significa<strong>de</strong>senvolupar tota unapersonalitat. «En la seva vida totestà magnificat: els sentiments,les emocions, el sentit <strong>de</strong> justícia,d’amistat, d’odi, <strong>de</strong> solidaritat...»,explica Rius. Sensibles,observadors, oberts i empàtics,<strong>de</strong>s d’edats molt primerenqueses preocupen per qüestions abstractes.Pedants? Jové diu quepocs ho són. La pedanteria noméss’usa com a mecanisme <strong>de</strong><strong>de</strong>fensa <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> sentir-semolt ridiculitzats pels companys.Una situació que altreseviten activant tota una altra estratègia,la <strong>de</strong> passar <strong>de</strong>sapercebut.Amb diferència, són les nenesqui, per por <strong>de</strong> sentir-se margina<strong>de</strong>si excloses <strong>de</strong>l grup, sen’amaguen més. Ara bé, com diuValera, «a vega<strong>de</strong>s som els adultsqui no fem viure amb naturalitataquestes situacions als nens».En un 98% <strong>de</strong>ls casos l’alta capacitatintel·lectual apareix perquèhi ha un component genètic.En el 2% restant són ells elsprimers d’encetar l’herència. Elsantece<strong>de</strong>nts no sempre es trobena la generació prece<strong>de</strong>nt (elspares), sinó que se’n pot saltar alguna.Tampoc és estrany que esdonin casos entre germans. Iuna pista per saber d’on podriavenir: segons diuen les famílies,<strong>de</strong>ls dos progenitors n’hi ha unque sol connectar intel·lectualmentmillor amb aquests fills.ser tractats com alumnes ambnecessitats educatives específiques»i que l’EAP pot assessorar,però l’última paraulasobre la millor mesura que espot prendre amb aquestalumnat actualment és <strong>de</strong>lcentre i no d’Educació.Rosa Maria Vela, membre<strong>de</strong>l grup <strong>de</strong> treball d’altes capacitats<strong>de</strong>l Departamentd’Educació català, reconeixque dins la pràctica docentdiària és un tema per solucionar.«Comparteixo la i<strong>de</strong>a queels pares d’alumnes amb altescapacitats moltes vega<strong>de</strong>s estroben... jo no diria <strong>de</strong>satesos,però sí poc compresos, dins elnostre sistema educatiu.»Del 13 al 19 <strong>de</strong> febrer <strong>de</strong>l 2009 •PRESÈNCIA•13