de força que guiaven la llengua moderna, i dintre la llengua contemporània va destriar lallengua de sempre de les excrescències que la desfiguraven i, en conseqüència, lafragmentaven. És una prova de la bondat de la seva construcció que els preceptors delsgrans dialectes de la llengua l’hagin adoptada unànimement.En convergència amb els pressupòsits de Fabra VilaWeb propugna uns paradigmesmorfològics desproveïts, tant com sigui possible, de variants formals concurrents, sobretot sisón poc generalitzables a la llengua comuna. Alhora, si aquesta llengua comuna ha d’éssertan unitàriament rica com sigui possible, les edicions locals poden fer valer els tretsregionals que els són propis, sempre que siguin genuïns i no contradiguin el model de lallengua global.i. MORFOLOGIA NOMINALEls plurals -scs, -sts, -xts, -igs són preferibles a -scos, -stos, -xtos, -ejos/etjos (pensem en‘aquests’ i ‘goigs’, per exemple).Els femenins meva, teva, seva, amb els plurals corresponents, són preferibles a meua, teua,seua (o a mia, tua, sua).Els numerals tenen una sola variant formal estàndard: dues (femení de dos), vuit; disset,divuit, dinou; seixanta; milió, bilió...ii. MORFOLOGIA VERBALLes persones verbals que més apareixen, i de bon tros, en un text informatiu són lesterceres (singular i plural); força menys hi apareixen la primera i segona del plural, i raramentles dues primeres del singular. Ara, les terceres persones també són les que presenten méspoques variants formals, cosa que facilita l’adopció d’uns paradigmes verbals unitaris.D’una altra banda, els paradigmes ‘normativitzats’ són força homogenis en les conjugacionsregulars, encara que les irregulars presentin algunes variants formals sistemàtiques,sobretot al present de subjuntiu. 6161 Molt esquemàticament, les variants són aquestes:– quatre possibles desinències de la primera persona singular del present d’indicatiu (ø, -e, -i, -o);– doble desinència de les dues primeres persones plurals del present d’indicatiu de la primera conjugació i,per tant, de la segona persona plural de l’imperatiu (-am / -em, -au / -eu);– triple increment dels verbs incoatius de la tercera conjugació (-eix, -esc, -ixc);– triple característica modal del present de subjuntiu (-i, -e, -a);– doble característica temporal de l’imperfet de subjuntiu dels verbs de la primera conjugació (triple dels de laprimera: -às / -és / -ara, -és / -era, -ís / -ira).Els verbs irregulars també presenten variants desinencials particulars:– al present d’indicatiu (duim/duem, feis/feu...);– al present de subjuntiu (càpiga/càpia, corri/còrrega, obri/òbriga...);– al participi passat (dut/duit, rigut/rist, omplert/omplit...);– al radical (tingui/tengui, vingui/véngui; jeure/jaure, treure/traure...).44
VilaWeb segueix els paradigmes verbals establerts per Fabra i seguits per F. de Borja Moll iEnric Valor, amb les opcions preferents que segueixen:a) A la primera conjugació, la primera persona plural del present d’indicatiu té la formaconcurrent -am; i la segona (del present d’indicatiu i d’imperatiu), la forma concurrent -au: 62Avancem / avançam, espereu / esperau.b) La característica modal bàsica del subjuntiu és –i: 63 .Declari, temis, culli, obrin.Deixant de banda els verbs irregulars que presenten un subjuntiu amb -a (‘càpiga’, ‘sàpiga’),sempre caldria afavorir decididament la forma bàsica en -i o, si més no, prescindir devariants extremes com ‘còrrega’, ‘òbriga’, ‘sàpia’, etc.c) Les característiques temporals de l’imperfet de subjuntiu són -às / -és, -és, -ís. 64Declaràs / declarés, temessis, obrissin.d) L’increment dels verbs incoatius de la tercera conjugació, tant del present d’indicatiu comde subjuntiu, és -eix, amb la forma concurrent -esc.Servesc / serveixo, pateix, posseeixen.Pateixi / patesqui, serveixin / servesquin.e) Les formes de perfet d’indicatiu simple i perifràstic (‘anaren’, ‘van anar’) no sónincompatibles. Això vol dir que és lliure l’ús de l’una o de l’altra, o la combinació de totesdues, sempre que respongui a un propòsit estilístic o expressiu, o que tingui algun avantatgeredaccional. No es tracta, doncs, de fer-les alternar indistintament, ni a mitges, sinó deservir-se’n d’una manera funcional. 65C. SintaxiAquest apartat inclou dos epígrafs: un de qüestions generals, que s’ocupa d’alguns usos oabusos força habituals, i un altre de qüestions particulars, que requereixen una atenció mésconcreta o detallada.62 Les formes concurrents de la primera persona del present d’indicatiu, d’ús quasi nul en un text periodístic,són ø (sense desinència), -e, -o.63 Les formes amb -e es confonen totes, tret d’una, amb les corresponents del present d’indicatiu.64 La majoria de les formes amb -ara es confonen amb les corresponents del perfet d’indicatiu simple. Unabona part dels autors valencians opta per les formes en -às, -és, -ís.65 Aquestes opcions morfològiques són les que assumeix l’edició central de VilaWeb. Naturalment, tambévalen per a les edicions locals. De totes maneres, les edicions locals que les trobessin d’aplicació inoportunasempre poden prioritzar les variants regionals històriques, tal com les recullen i exposen Enric Valor per alvalencià i F. de Borja Moll per als parlars baleàrics.45
- Page 1 and 2: Llibre d'estilv. 1.0
- Page 3 and 4: 4. Qüestions de concordança .....
- Page 5 and 6: I. INTRODUCCIÓDe llibres d’estil
- Page 7 and 8: II. TIPOGRAFIADes del punt de vista
- Page 9 and 10: - Els decimals no se separen dels e
- Page 11 and 12: Aquesta parsimònia és tant més r
- Page 13 and 14: 'L’oposició faria molt bé de re
- Page 15 and 16: - La lletra inicial de noms propis:
- Page 17 and 18: - Expressió de la sigla correspone
- Page 19 and 20: Per facilitar la consulta als ciuta
- Page 21 and 22: iv. DOS PUNTS (:)Quatre indicacions
- Page 23 and 24: IV. INICIALS, ABREVIATURES, SIGLES
- Page 25 and 26: les ONG, les PIME (no pas ONGs, PIM
- Page 27 and 28: 3. En les expressions percentuals c
- Page 29 and 30: Demà és primer de mes, últim de
- Page 31 and 32: ObservacionsEl metro de Barcelona c
- Page 33 and 34: 2. Els noms propis no catalans de l
- Page 35 and 36: Observacions- En el procés de norm
- Page 37 and 38: No cal ni dir que aquests criteris
- Page 39 and 40: VII. GENTILICISEls gentilicis són
- Page 41 and 42: VIII. APUNTS DE LLENGUADiem al come
- Page 43: equivalent resulta detonant. 59 En
- Page 47 and 48: El segon exemple suposa una venda e
- Page 49 and 50: Ara, quan la possibilitat s’expre
- Page 51 and 52: és obligatori que aquest precedeix
- Page 53 and 54: Dóna la mà / les mans als company
- Page 55 and 56: ObservacióEls numerals cardinals s
- Page 57 and 58: D’entrada, tinguem present que el
- Page 59 and 60: 10. L’infinitiu temporalSi la loc
- Page 61 and 62: A la llista de participants hi havi
- Page 63 and 64: El projecte pot servir per comunica
- Page 65 and 66: L’euro manté la seva feblesa, ma
- Page 67 and 68: 6. ‘estar’- arribada en un lloc
- Page 69 and 70: 7. ‘per’ i ‘per a’Aquestes
- Page 71 and 72: IX. APUNTS DE REDACCIÓLa informaci
- Page 73 and 74: 2. Frases linealsLa frase lineal s
- Page 75 and 76: Vegem un exemple de redacció difus
- Page 77 and 78: També té a veure amb aquesta prà
- Page 79 and 80: una pàgina de complement, no modif
- Page 81 and 82: la Generalitat. 100Aquesta informac
- Page 83 and 84: Ara, si els pronoms van lligats a u
- Page 85 and 86: El president disposa: ‘Se suspèn
- Page 87 and 88: Ni les que la llengua pot evitar am
- Page 89 and 90: ix. EXPRESSIONS QUANTITATIVES APROX
- Page 91 and 92: Si VilaWeb té i sosté una concepc
- Page 93 and 94: Igualment cal evitar l’ús sistem
- Page 95 and 96:
viii. ALGUNES DENOMINACIONS DE PAÏ
- Page 97 and 98:
Doncs bé, un discurs semblant, que
- Page 99 and 100:
elacionen al final de tot, darrere
- Page 101 and 102:
aquell període es va reduir un 22,
- Page 103 and 104:
ComentarisLa redacció d’aquesta
- Page 105 and 106:
X. ÍNDEX LÈXIC I TOPONOMÀSTICAbr
- Page 107 and 108:
altre adjectiu i pronom indefinit,
- Page 109 and 110:
celebrar emprat abusivament i reite
- Page 111 and 112:
engegar arrencar un motor o mecanis
- Page 113 and 114:
iniciar (inici) es fa servir abusiv
- Page 115 and 116:
Mònegue principat de l’Europa me
- Page 117 and 118:
definit al nom’).potser adverbi m
- Page 119 and 120:
sigles solament s’han de fer serv
- Page 121:
veure-s’hi tenir una visió bona