Drets humans al carrer, cuentos infantiles sobre derechos humanos
Drets humans al carrer, cuentos infantiles sobre derechos humanos
Drets humans al carrer, cuentos infantiles sobre derechos humanos
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
146<br />
drets <strong>humans</strong> <strong>al</strong> <strong>carrer</strong>. Cuentos <strong>infantiles</strong> <strong>sobre</strong> <strong>derechos</strong> <strong>humanos</strong><br />
molt bé fent un mos a la seva riba. Des d’<strong>al</strong>là veuen unes teulades a l’<strong>al</strong>tra banda del riu<br />
i els sorprèn molt. Desconeixien que hi visqués <strong>al</strong>gú.<br />
—Quan acabem de menjar ens hi acostarem per veure qui hi viu —comenta en Roc.<br />
De sobte, la Cèlia es troba m<strong>al</strong>ament. Sembla que el nadó arribarà abans d’hora. En<br />
Roc, una mica nerviós per la situació, no sap què fer. Se li acut que si crida potser la gent<br />
que viu a l’<strong>al</strong>tra banda del riu el sentirà i els podrà ajudar.<br />
—Ei, que hi ha <strong>al</strong>gú|<br />
—Hola, que em sent <strong>al</strong>gú|<br />
No, sembla que ningú no el sent. Busca un pont per travessar el riu però no en veu<br />
cap.<br />
—Que teniu <strong>al</strong>gun problema| —diu un senyor tot travessant el riu per un pont que<br />
en Roc no havia vist.<br />
—Sí, la Cèlia ha de tenir un fill i sembla que ja té ganes de sortir.<br />
—No patiu, us acompanyo a casa de l’àvia Lola, que és la que viu més a prop d’aquí,<br />
i de seguida vindrà el metge per ajudar-vos.<br />
Entre tots dos ajuden a la Cèlia a arribar-hi i poques hores després neix una nena<br />
preciosa, la Mag<strong>al</strong>í.<br />
Aquella gent desconeguda, de qui no havien sentit a parlar mai els han tractat molt<br />
bé. Després de sopar, els demanen que s’hi quedin a dormir.<br />
—Demà la Cèlia estarà més descansada i podreu tornar a casa.<br />
Aquella nit, en Roc té una llarga conversa amb en Ramon i la Carme, la família<br />
de l’àvia Lola. Li expliquen que, des de fa molts anys, ningú no vol anar <strong>al</strong> Pic del M<strong>al</strong><br />
Temps. No saben perquè. Potser perquè és molt diferent de les v<strong>al</strong>ls que predominen en<br />
el país, potser perquè el clima és molt imprevisible... . La gent va deixar d’anar-hi i s’ha<br />
perdut el contacte amb les persones que hi viuen. La muntanya ha quedat m<strong>al</strong>eïda, el<br />
temps ha empitjorat i, quan <strong>al</strong>gú vol anar <strong>al</strong>s <strong>al</strong>tres pobles o ciutats del país, ningú no els<br />
veu, són invisibles.<br />
—Per això li van posar aquest m<strong>al</strong>nom> la muntanya del No-res.<br />
Aquesta història deixa capficats en Roc i a la Cèlia durant el camí de tornada <strong>al</strong> poble.<br />
Quan hi arriben volen ensenyar a tothom la seva filla, la Mag<strong>al</strong>í, i <strong>al</strong>hora, explicar-los<br />
l’estranya història . Quan hi arriben, la gent del poble els miren estranyats, diuen que no<br />
veuen cap nena. Ni tan sols recorden que la Cèlia estigues embarassada!<br />
—De debò no la veieu| —pregunten preocupats <strong>al</strong>s seus amics.