Vent, ritme, acció Josep Mª Almacellas i DÃez - L'Auditori
Vent, ritme, acció Josep Mª Almacellas i DÃez - L'Auditori
Vent, ritme, acció Josep Mª Almacellas i DÃez - L'Auditori
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Dossier pedagògic<br />
<strong>Vent</strong>, <strong>ritme</strong>, acció<br />
Autor del dossier: <strong>Josep</strong> Maria <strong>Almacellas</strong> i Díez<br />
Il·lustracions: Raimon Juventeny<br />
L’Auditori – carrer Lepant,150 08013 Barcelona Tel. 93 247 93 05/ Fax 247 93 01 www.auditori.cat/AuditoriEduca
Í N D E X<br />
1. Indicacions generals<br />
pàgina 3<br />
2. Indicacions generals sobre <strong>Vent</strong>, <strong>ritme</strong>, acció<br />
Pàgina 4<br />
3. Objectius didàctics i continguts<br />
Pàgina 5<br />
4. Guia del concert<br />
Pàgina 6<br />
5. Propostes didàctiques<br />
pàgina 8<br />
6. Vocabulari i glossari<br />
pàgina 20<br />
7. Compositors i obres<br />
pàgina 24<br />
8. Fitxa tècnica i repertori<br />
pàgina 30<br />
9. Programa de mà<br />
Pàgina 33<br />
10. Bibliografia i enllaços a pàgines web<br />
pàgina 38<br />
2
1. Indicacions generals<br />
1.1 Indicacions generals del cicle de concerts L’Escola va a L’Auditori<br />
Portem els nens als concerts perquè la pràctica continuada d’aquesta manifestació artística<br />
contribueixi al gaudi de la música. Aquesta idea ha de ser present en les activitats prèvies i<br />
posteriors. El nen no ha de viure el concert com una càrrega de treball ni tampoc com una<br />
estona de “no classe”.<br />
El seguiment regular que l'Auditori ofereix facilita aproximacions a la música en els seus<br />
diferents estils i gèneres, i a la vegada facilita l’observació en directe dels instruments<br />
musicals i de la interpretació musical (vivència musical).<br />
Característiques dels concerts programats en el cicle<br />
• Són concerts. Amb això volem dir que pràcticament no hi ha paraula, tot és música.<br />
• La temàtica de cada concert és molt oberta i el repertori combina en cada un diferents estils<br />
i gèneres.<br />
• Els intèrprets s’han triat un a un buscant sempre un alt nivell d’interpretació i una bona<br />
capacitat de comunicació.<br />
• Per donar a cada concert el <strong>ritme</strong> adequat a l’edat de l'alumnat a qui s’adreça, es juga amb<br />
petits elements escènics -que mai no prenen el protagonisme a la música- i que són<br />
coordinats per un professional en direcció escènica.<br />
Objectius principals a l’hora de dissenyar aquests concerts<br />
Els objectius principals a l’hora de dissenyar aquests concerts són que els alumnes gaudeixin<br />
del fet d’escoltar música en directe i que aprenguin a anar a concerts. A més es poden definir<br />
d’altres objectius relacionats generalment amb l’àrea curricular de música i que variaran<br />
lleugerament segons els continguts específics de cada concert. Es bo, però, que no oblideu<br />
aquests dos objectius principals que us detallem: gaudir de l’audició de música en directe i<br />
aprendre a escoltar-ne per mitjà de la pràctica habitual.<br />
Pautes d’actuació per afavorir un bon aprofitament dels concerts<br />
Des del centre educatiu<br />
Aspectes musicals<br />
• Haver-se informat dels continguts a nivell d’adult. Triar aspectes adients al nivell de<br />
coneixements i bagatge en les audicions per tractar a l’aula prèviament.<br />
• Treballar a l’aula el programa del concert.<br />
• Triar alguna cosa per continuar el treball a l’aula després d’haver assistit al concert.<br />
Algunes normes cíviques i de comportament que l’alumnat ha de conèixer abans<br />
d’assistir al concert<br />
• Per escoltar música no s’ha de parlar<br />
• No es poden menjar xiclets dins l'Auditori<br />
3
• No es pot sortir de la sala de concerts a mitja actuació<br />
• Als passadissos i a la sala de concert, cal entrar i sortir sense córrer ni cridar<br />
• La comunicació amb els músics ha de ser correcta: no cridar, xiular, parlar, etc. mentre<br />
actuen.<br />
• Els professionals que actuen, els companys del públic, i l’espai que ens acull, mereixen el<br />
nostre respecte independentment de la valoració personal i individual del concert.<br />
Durant el concert<br />
El professorat s’ha de fer responsable del grup i prendre les mesures i decisions adequades<br />
en cada situació a fi de garantir l’audició al conjunt del públic. Per això us demanem que:<br />
• Abans d’entrar a l'Auditori induïu el vostre alumnat a la tranquil·litat<br />
• Vetlleu i vigileu el comportament dels vostres alumnes durant el concert<br />
• Porteu pensat amb qui li anirà bé seure, a aquell alumne a qui costa estar atent<br />
• Trieu el vostre seient per poder veure tot el vostre alumnat amb facilitat<br />
• Tingueu una actitud que afavoreixi la consecució de l’ambient adient a cada concert<br />
• Recordeu que no s’ha d’acompanyar la música picant de mans, a no ser que es demani des<br />
de l’escenari<br />
Un concert sense unes actituds correctes no és educatiu. I som un Servei Educatiu. Per això<br />
ens reservem el dret, si cal i d’acord amb el professor de música de cada grup, de demanar a<br />
alguna persona o a algun centre que abandoni la sala de concerts si la seva actitud en<br />
distorsiona la bona marxa i/o dificulta l’aprofitament de l’espectacle als companys.<br />
2. Indicacions generals sobre <strong>Vent</strong>, <strong>ritme</strong>, acció<br />
2.1. Sentit del concert<br />
El concert va adreçat a l’alumnat d’Educació Secundària Obligatòria i Batxillerat i es pot<br />
treballar en diferents cursos segons l’enfocament que es faci del concert i de la present guia<br />
didàctica. <strong>Vent</strong>, <strong>ritme</strong>, acció presenta una banda simfònica interpretant un repertori variat en<br />
estils, tipus i origen de les obres, intensitats, formacions, etc. Volem que l’alumnat conegui<br />
aquesta agrupació d’instruments de vent i percussió i les seves possibilitats sonores i<br />
tímbriques més enllà dels estereotips i prejudicis que arrossega aquest tipus de formació<br />
instrumental. Música incidental, música d’encàrrec, transposicions, transport i pautes per<br />
seguir una audició són alguns dels aspectes a treballar abans i després de la sortida.<br />
2.2. Un fil conductor<br />
El concert es presenta com un cap de setmana en el qual apareixen diferents moments<br />
musicals:<br />
Divendres a la nit, hi ha un castell de focs;<br />
4
dissabte al matí, una petita banda toca a la glorieta del parc;<br />
dissabte a la tarda, sessió de cinema;<br />
diumenge al matí, passeig pel parc;<br />
diumenge al migdia, hi ha una festa popular, i<br />
diumenge a la tarda, correfoc i fi de festa.<br />
2.3. Com es desenvoluparà<br />
Escoltarem des de solos fins a tutis, passant per grups intermedis.<br />
En la selecció de les obres s’ha tingut en compte el seu diferent origen i motivació. Així,<br />
podreu escoltar obres originals per a banda simfònica, obres originals per a fanfàrria,<br />
transcripcions d’obres per a instrument sol a banda, transcripcions d’obres per a orquestra a<br />
banda, adaptacions d’obres per a grups més petits, etc.<br />
L’escolta atenta pot ajudar a reconèixer tant aspectes tècnics com temes melòdics treballats<br />
al llarg de l’ensenyament general.<br />
3. Objectius didàctics i continguts<br />
L’objectiu bàsic d’aquest concert és atansar la banda simfònica al públic i mostrar les seves<br />
possibilitats musicals. Així mateix pot servir com a suport del treball d’anàlisi auditiva.<br />
3.1. Objectius<br />
1. Conèixer i valorar la banda com a agrupació instrumental.<br />
2. Conèixer la història i la tasca de la Banda Municipal de Barcelona.<br />
3. Reconèixer la formació instrumental de les obres i els fragments escoltats.<br />
4. Distingir el timbre i les característiques organològiques dels instruments de la banda.<br />
5. Identificar els elements musicals presents en les obres interpretades.<br />
6. Descobrir aspectes diferenciadors dels estils musicals.<br />
5
7. Valorar la importància de la feina col·lectiva per assolir resultats satisfactoris.<br />
8. Gaudir d’un espectacle musical en directe.<br />
3.2. Continguts<br />
Escoltar i comprendre<br />
- Els conjunts de vent i percussió<br />
- Els instruments de la banda simfònica<br />
- Elements musicals: tempo, compàs, melodia, <strong>ritme</strong>, harmonia, intensitat<br />
- L’estructura i la forma<br />
- La dinàmica, l’articulació i l’expressió<br />
Interpretar i crear<br />
- El transport<br />
- La transposició<br />
- L’adaptació i l’arranjament<br />
Dimensió social i cultural<br />
- Els papers de la banda<br />
- La Banda Municipal de Barcelona<br />
- Gèneres musicals<br />
- Estils musicals<br />
- La catalogació de les obres musicals<br />
- El concert, acte social<br />
4. Guia del concert<br />
El concert és pensat per alumnes d’educació secundària. No és una estricta audició de<br />
presentació de la banda i els seus instruments - tasca que ja es fa en audicions adreçades a<br />
l’alumnat de primària - sinó que es presenten diferents agrupacions instrumentals de petit,<br />
mitjà i gran format. Així mateix es presenta un repertori eclèctic que va des del segle XVIII<br />
fins al segle XX.<br />
Es recomana fer-lo servir com a suport a l’anàlisi auditiva i/o també com a il·lustració d’una<br />
bona colla de termes i conceptes teòrics. Tant els elements auditius com els més teòrics<br />
s’expliquen en l’apartat següent d’aquesta guia, sota el títol de “Propostes didàctiques”. Es<br />
traurà, doncs, el màxim de rendiment del concert si prèviament s’ha preparat de manera que<br />
els temes resultin familiars a l’alumnat.<br />
El públic ha arribat i s’ha assegut. La sala és fosca. Una veu en off fa la presentació del<br />
concert. S’explica que es vol recrear un cap de setmana de festa major de qualsevol poble o<br />
vila amb una passejada musical amb interpretacions de la Banda Municipal de Barcelona.<br />
- Les festes comencen el divendres amb focs d’artifici.<br />
A l’escenari es veuen els reflexos dels focs, apareix el director a escena i s’inicia “La<br />
réjouissance” de la Música per als reials focs d’artifici. HWV 351 de Georg Frideric Händel<br />
(1685-1759). Els instruments de metall - trompes, trombons i trompetes - ens envolten.<br />
6
- Dissabte al matí, un petit concert a la glorieta del parc.<br />
L’escenari a les penombres ens permet veure com alguns músics van seient al seu lloc.<br />
Sentim un vent suau, uns ocells, gent que parla, el soroll de la fira,... i s’inicia la “Gavota” de<br />
la Suite per a 13 instruments, op. 4 de Richard Strauss (1864-1949) En escena a la primera<br />
filera, d’esquerra a dreta, dos clarinets, dues flautes travesseres i dos oboès; al darrera, en el<br />
mateix sentit, quatre trompes, dos fagots i una tuba.<br />
En l’escenari hi ha un canvi d’intèrprets. Entra tota una secció d’instruments de metalls i un<br />
percussionista. I comença la “Fanfàrria” (1r moviment) de la Sinfonietta JW VI/18 de Leos<br />
Janacek (1854-1928). Escoltem a tres trompetes - situades en primer terme, a la tarima del<br />
director -, quatre trompes, dos trombons, una tuba i timbales.<br />
- Dissabte a la tarda hi ha sessió de cinema, amb tres pel·lícules de diferents gèneres: una<br />
de l’oest, una de ciència ficció i una d’aventures.<br />
Els músics entren i ocupen els seus llocs. Tenim la banda completa. Tot seguit ens situem en<br />
un cinema. Sentim el soroll del projector, uns dispars, els cavalls al galop i... comença el<br />
“Final feliç” de la suite de The Red Pony (1948) d’Aaron Copland (1900-1990), sota el sol que<br />
es reflecteix en la pantalla<br />
Una altra vegada el projector. Sons electrònics, una nau estelar? La foscor de l’espai, els<br />
estels,... Comença l’obstinat de “Mart” d’Els planetes. op. 32 de Gustav.Holst (1874-1934)<br />
Per tercer cop, sentim el projector que està canviant de bobina. Llamps i trons, vent i<br />
s’encenen els focus per il·luminar l’escenari. Entrem per “La gran porta de Kiev” de Quadres<br />
d’una exposició (1874) de Modest Mussorgsky (1839-1881)<br />
- Diumenge al matí, després del concert vermut hi ha un cercavila i una festa popular.<br />
Sense solució de continuïtat uns quants músics s’aixequen i inicien el tema de l’”Andante” de<br />
la Serenata per a 13 instruments, “Gran partita”, K. 361 (370a) de Wolfgang Amadeus Mozart<br />
(1756-1791) Quatre clarinets, quatre trompes, dos oboès, dos fagots i el contrabaix. Els<br />
músics que no toquen són el decorat de la festa que se celebrarà després.<br />
Tothom seu. Comença la “Polca del Poble Sec” de la Música per a un diumenge de Xavier<br />
Montsalvatge (1912-2002) De tant en quant s’aixequen solistes: ara un fuet, ara una<br />
trompeta, ara un saxo soprano, un saxo alt, un clarinet,....<br />
I comencem a escoltar ambient de festa, a la pantalla veiem banderetes, llums de festa a<br />
l’escenari, en el qual s’estan posant a primera fila alguns músics. Són els protagonistes de la<br />
“Cançó dels canons” de l’Ópera dels tres rals de Kurt Weill (1900-1950) Escoltem a un<br />
quintet de metall: dues trompetes, una trompa, un trombó i una tuba. Al fons, acompanyantlos,<br />
sentim la caixa. Els altres músics celebren la festa amb les seves banderoles.<br />
- Diumenge a la tarda, el correfoc prepara el fi de festa.<br />
Els reflexos a la pantalla de l’escenari dels petards i traques ens situen en el correfoc, La<br />
festa arriba a les seves acaballes, i la banda interpreta el “pasdoble” de Belmonte de Carles<br />
Santos<br />
7
I la banda al complet, amb el triangle, els plats, el bombo, les timbales, acaben el concert<br />
amb l’obertura de Guillem Tell de Rossini, mentre els focs d’artifici arriben al seu clímax,<br />
cloent aquest cap de setmana.<br />
5. Propostes didàctiques<br />
El concert en si mateix vol que l’alumnat gaudeixi de la música i s’impliqui en la seva audició.<br />
La feina al voltant d’aquesta, doncs, és interessant que es realitzi abans i després de la<br />
sortida.<br />
Alguns dels aspectes sobre els quals podeu treballar, en funció del curs i els continguts que<br />
esteu fent en les vostres classes, són els següents:<br />
- La banda, agrupació instrumental<br />
- La transcripció i el transport<br />
- Anàlisi dels elements musicals: textura, tempo, compàs, tipus de principi, tipus de final,<br />
<strong>ritme</strong>s, instruments.<br />
- Anàlisi formal i expressiu: estructura, dinàmiques, expressió.<br />
- Ubicació en la història i la societat: títol, catalogació, autor, estil, època, forma, gènere i<br />
tipus d’obra.<br />
- Característiques melòdiques. Motiu i tema.<br />
En el present apartat, abans que res, desenvolupem alguns dels conceptes que proposem i<br />
que permetran fixar l’atenció de l’alumnat en aquells aspectes que més us interessi treballar.<br />
Finalment, us proposem la complementació d’una fitxa d’audició amb els conceptes explicats<br />
del tipus següent:<br />
Ítem<br />
Títol i catalogació<br />
Autor<br />
Estil i època<br />
Gènere i tipus<br />
Instruments i<br />
classificació<br />
Textura<br />
Tempo<br />
Compàs<br />
Tipus de principi<br />
Tipus de final<br />
Guió i estructura<br />
Forma<br />
Ritmes<br />
Característiques<br />
melòdiques<br />
Expressió i matisos<br />
Altres<br />
5.1. La banda, agrupació instrumental<br />
8
La presència, sobretot al carrer, de formacions de vent i percussió és documentada des de<br />
temps immemorials. Podem recordar les trompetes de Jericó. Més cap aquí, al segle XIII, ja<br />
existeixen agrupacions municipals d’instruments de vent a les ciutats de Wismar i de<br />
Rostock, a ,on en tenim de documentades des dels anys 1272 i 1285, respectivament. A<br />
casa nostra, els primers documents, en aquest sentit, són del segle XIV. Jutglars, ministrils,<br />
sonadors o d’altres denominacions més específiques, com tabaler, crida o trompeta, ens<br />
parlen de membres de músiques municipals. En el nostre concert escoltarem obres a partir<br />
de l’estil barroc. Händel fa servir metalls en la seva Música per als reials focs d’artifici. El<br />
fragment de la Serenata en si bemoll major, K. 361 (370a) de Mozart, coneguda com a “Gran<br />
partita”, ens serveix d’exemple de la importància que tenien agrupacions d’aquest tipus<br />
instruments de vent fusta amb trompa i reforç de contrabaix o altres combinacions de corda i<br />
fusta - en els segles XVII i XVIII, sobretot a l’Europa central. Recordem aquí dues de les més<br />
conegudes, el Septimí de Beethoven o l’octet de Schubert. Serà a partir del segle XIX que<br />
amb els avenços tècnics dels instruments de vent començaran a ampliar-se les bandes,<br />
primer militars i més endavant civils, principalment a França i Alemanya.<br />
L’any 1886 es crea la Banda Municipal de Barcelona, de la qual fem un petit historial en el<br />
glossari. Podeu fer una petita recerca sobre aquesta història.<br />
Cal no oblidar que podeu fer un treball sobre la formació instrumental de la Banda Municipal<br />
de Barcelona (BMB). El programa de mà us pot servir de record si feu aquest treball també a<br />
posteriori. Podeu establir la comparació amb la formació d’una orquestra. Els podeu fer<br />
observar la substitució dels violins pels clarinets i la dels violoncels pels saxos. El metall és<br />
més important, així com la percussió.<br />
5.2. La transcripció, l’adaptació, l’arranjament i el transport<br />
Un dels papers que ha tingut la banda al llarg de la història ha estat donar a conèixer a la<br />
ciutadania les obres del repertori orquestral per absència d’orquestra i també pel fet de poder<br />
actuar al carrer, de manera que s’ha aprofitat com a eina de divulgació. També s’ha aprofitat<br />
per interpretar peces d’un repertori més popular com sarsueles, bandes sonores,<br />
arranjaments de cançons, etc. Aquesta funció ha obligat a adaptar aquest tipus de peça a<br />
l’instrumental de la banda. Sovint l’adaptador aprofita per generar noves veus i, fins i tot,<br />
noves harmonies, de manera que més que una adaptació acaba fent un arranjament. A més,<br />
la majoria dels instruments de vent que integren la banda són transpositors; és a dir, el nom<br />
de l’altura que emeten no es correspon amb el nom de la nota que llegeixen a la partitura i<br />
toquen amb l’instrument. Mirem ara d’aclarir aquests quatre conceptes i com es poden<br />
treballar amb el vostre alumnat. A més de l’explicació de cada terme, hem afegit el primer<br />
període del tema del moviment de la Serenata per a 13 instruments en si bemoll de W. A.<br />
Mozart, que podreu escoltar en l’audició (partitura 2), i aquest mateix tema, present en el<br />
darrer moviment del Quartet per a flauta i trio de cordes en do major del mateix Mozart<br />
(partitura 1).<br />
9
5.2.1. Entenem per transcripció l’escriptura d’una melodia per a un instrument diferent<br />
d’aquell per al qual ha estat concebuda. En l’exemple, podem veure la melodia de la flauta en<br />
el quartet (partitura 1) transcrita (i transportada) al clarinet 1 en la serenata (partitura 2).<br />
5.2.2. L’adaptació consisteix a realitzar canvis sobre una peça que permeti ser interpretada<br />
en altres condicions. El més habitual és fer adaptacions de peces difícils per facilitar-ne la<br />
interpretació. També es fan adaptacions quan el nou instrument té una tessitura diferent de<br />
l’original i es canvia l’altura de les notes. En l’exemple, podem veure una adaptació de la línia<br />
del violoncel en el quartet al fagot 2 en la serenata, amb un canvi d’octava.<br />
5.2.3. L’arranjament implica algun afegit en l’harmonia o en el contrapunt respecte a l’obra<br />
original. En els exemples que us posem, podeu observar l’arranjament que el mateix Mozart<br />
fa del seu tema.<br />
5.2.4. Finalment, el transport és el canvi d’altura d’una melodia, mantenint exactament els<br />
seus intervals i la seva direcció. En la banda aquesta feina és importantíssima pel fet que la<br />
majoria d’instruments són transpositors. La raó d’aquest fenomen cal buscar-la en el fet que<br />
això permet a l’instrumentista tocar qualsevol dels instruments de la seva família amb la<br />
10
mateixa digitació. Així, tots els saxos, per exemple, tenen la mateixa digitació, així com els<br />
diferents tipus de clarinets, o el sistema de pistons de les trompetes, dels fiscorns, dels<br />
bugles, dels bombardins o de la tuba. En la partitura de la serenata, fixeu-vos, i feu que s’hi<br />
fixi l’alumnat, en les indicacions dels instruments, és a dir, on s’indica la seva nota base: els<br />
clarinets en sib i els corno di bassetto i les trompes en fa. Els altres estan en do. Això explica<br />
també la diferència en l’armadura. Així, quan un clarinet fa amb el seu instrument la digitació<br />
que correspon a la nota do, el so emès és un sib. Així mateix, quan una trompa digita un do,<br />
emet un fa. En la versió que escoltarem, els papers del corno di bassetto seran interpretats<br />
per sengles clarinets.<br />
11
Posem aquest exemple com a demostració que els mateixos compositors han adaptat,<br />
transcrit i arranjat obres seves, cosa que actualment nosaltres tenim certes objeccions a fer o<br />
acceptar. Bach adaptava obres de Vivaldi o el mateix Beethoven fa servir un mateix minuet<br />
en una sonata de piano o en el seu septimí.<br />
Feu veure que inconscientment tots i totes fem servir aquests recursos. Quan estem cantant<br />
una cançó i no hi arribem i la tornem a començar en una altra altura, de fet estem<br />
transportant. O quan toquem la melodia d’una cançó amb la flauta, estem transcrivim. Quan<br />
estem fent algun acompanyament amb la guitarra o amb instruments Orff, estem fent, ben<br />
segur, algun arranjament.<br />
13
Pel que fa a les partitures que us copiem, podeu fer exercicis de seguiment, de record<br />
d’elements d’escriptura o d’escriptura del resultat sonor real en els instruments transpositors,<br />
transportant l’harmonia a do major tot i comparar-la posteriorment amb la del quartet.<br />
5.3. Anàlisi dels elements musicals: textura, tempo, compàs, tipus de principi, tipus de<br />
final, <strong>ritme</strong>s, instruments<br />
En el repertori escollit hem buscat prou varietat en tots aquests elements, a fi i efecte que us<br />
serveixi de coartada per treballar-los.<br />
La textura podem entendre-la en la doble vessant de relació de veus i de trama. En les fitxes<br />
d’audició d’exemple, hi fem constar la primera de les visions, de manera que hi podríem<br />
trobar monodia, polifonia, homofonia i melodia acompanyada. La pròpia presentació de les<br />
obres, però, us donarà peu a parlar d’aquesta altra idea de la trama com a joc entre<br />
instruments o grups d’instruments, i relacionada també amb la dinàmica.<br />
Quant al tempo, el compàs o els tipus de principi i de final, aquí no cal insistir-hi. Ben segur<br />
que teniu recursos per parlar-ne en les vostres classes.<br />
Pel que fa als <strong>ritme</strong>s, podeu haver-ne fet tocar alguns dels que després escoltareu o fer-los<br />
tocar a posteriori fent menció de l’obra en la qual es troben. Us en proposem ara un parell:<br />
Obstinat de “Mart” d’Els planetes de Holst.<br />
Podeu afegir a sobre les figures de marca del compàs; blanca amb punt - blanca. És una<br />
bona excusa per treballar tresets.<br />
Podeu recordar l’obstinat del Bolero de Ravel, on també hi ha tresets (encara que siguin de<br />
semicorxera)<br />
14
Un altre <strong>ritme</strong> que podeu treballar és el de la coneguda segona part de l’obertura de Guillem<br />
Tell que escoltarem per acabar l’audició. De ben segur que el vostre alumnat reconeixerà la<br />
peça sense necessitat de melodia. És el que té un motiu, en aquest cas rítmic, ben trobat.<br />
Vigileu, però, que no ho confonguin amb el <strong>ritme</strong> de la marxa Radetzky de Johann Strauss. El<br />
primer període, rítmicament és igual. Canvia el segon període, que és com segueix:<br />
Melòdicament, cal fixar-se interiorment, en què el tema de Rossini és ascendent i el<br />
d’Strauss és descendent.<br />
Per treballar els <strong>ritme</strong>s, podeu primer analitzar-lo i fer-lo tocar poc a poc. És molt possible<br />
que de seguida sigui reconegut i el tempo s’escapi. Aquesta serà una de les feines difícils:<br />
aturar les presses i mantenir el tempo. Per tocar el <strong>ritme</strong> us aconsellem que amb la dreta feu<br />
tocar les parts fortes i amb l’esquerra les parts dèbils, tal i com gosem escriure-ho<br />
Pel que fa referència als instruments, cal que ens fixem en els que van destacant, ja sigui<br />
com a grup o individualment, en els diferents moments de les obres, així com en les diverses<br />
presentacions inicials de les peces.<br />
15
5.4. Anàlisi formal i expressiu: estructura, dinàmiques, expressió<br />
En dues fitxes d’exemple, us donem pistes sobre l’estructura del que escoltarem. La feina<br />
que us proposem és insistir en les estructures senzilles que conformen la majoria de peces:<br />
binària, binària reexpositiva, ternària i rondó.<br />
Així, cal parlar de les frases, dels períodes i dels subperíodes; del concepte de pregunta i<br />
resposta, relacionat amb la idea tonal de repòs - tensió - repòs, dit d’una altra manera, tònica<br />
- dominant - tònica.<br />
Us posem com a exemple el primer període de “La réjouissance” de la Música per als reials<br />
focs artificials, i aprofitem per marcar el tipus de principi i de final.<br />
Observem, doncs, com el contrast és present no només harmònicament. També el trobem en<br />
la dinàmica i en l’expressió.<br />
Aquest període tindrà la lletra A en l’anàlisi.<br />
5.5. Ubicació en la història i la societat: títol, catalogació, autor, estil, època, gènere i<br />
tipus d’obra<br />
Aquest apartat és el que ens ha de permetre referenciar una obra o un fragment sense<br />
possibilitat d’error. Sovint en la música docta occidental trobem títols genèrics —simfonia,<br />
quartet, sonata, concert, tocata...— o moviments dins d’obres més grans que en dificulten la<br />
cerca. És per això que els editors de música van començar a catalogar les obres que<br />
editaven. Molts compositors no tenien aquesta necessitat, i el catàleg ha estat fet<br />
posteriorment per un musicòleg. El número de catàleg és aquell que ens permetrà trobar una<br />
16
obra determinada. En la majoria dels casos, trobarem el número després de la indicació<br />
d’opus. D’altres vegades, es farà referència al musicòleg que ha catalogat l’obra o a unes<br />
sigles de referència. Així, en els autors del concert trobareu la indicació HWV, sigles de<br />
Händel Werke Verzeichnis (catàleg de les obres de Händel) ; JW, sigles de Janácek's works i<br />
KV sigles de Köchel Verzeichnis (catàleg de Köchel) El primer, obra de Bernd Baselt, va ser<br />
publicat entre el 1978 i el 1986. Per aquesta raó, encara hi trobareu programes, discos, etc.<br />
sense la referència. El segon és el catàleg de les obres de Léos Janacek, obra de Nigel<br />
Simeone, John Tyrrell, i Alena Nemcová, publicat l’any 1997. El darrer és el catàleg de les<br />
obres de Mozart. El va crear Ludwig von Köchel l’any 1862. Posteriorment s’hi han afegit i<br />
recatalogat obres de Mozart. Per mantenir el número de Köchel, el que s’ha fet és afegir-hi<br />
un altre número entre parèntesi o alguna lletra.<br />
És bo que el nom de l’autor estigui completament escrit o, si més no, amb les sigles del nom<br />
per evitar tant com es pugui confusions: Leopold Mozart, Wolfgang Amadeus Mozart.<br />
Quant a l’estil, ens referim als ortodoxos del Renaixement, Barroc, Classicisme,<br />
Romanticisme... L’època és la situació en el temps de l’estil: Renaixement (s. XV-XVI),<br />
Barroc (s. XVII i primera meitat del s. XVIII) ...<br />
Pel que fa al gènere i tipus d’obra, hi especificarem característiques instrumentals (orquestra,<br />
banda, música de cambra, música incidental...) o, si fos el cas, vocals (òpera, cantata, solo,<br />
cor...) i de quina obra es tracta, que, en moltes ocasions, coincidirà amb el títol: sonata per a<br />
tal instrument i piano, simfonia, concert per a tal instrument i orquestra, quartet, suite...<br />
5.6. Característiques melòdiques. Motiu, tema.<br />
En relació a la melodia, podem tractar els motius, girs melòdics, anàlisi de graus conjunts i<br />
disjunts, intervals, arpegis, etc. que fan reconèixer una melodia i la converteixen en idea<br />
temàtica. Allò que fa que ràpidament reconeguem la peça de la qual es tracta. En l’apartat<br />
5.3, parlant del <strong>ritme</strong>, ja hem fet menció dels conceptes motiu i tema. Mirarem d’aclarir-los<br />
ara.<br />
Posem com exemple la “Fanfàrria” de la Sinfonietta de Janacek, on escoltarem el<br />
desenvolupament variat d’un petit tema. Us proposem que feu tocar amb la flauta, o amb<br />
l’instrument escolar que millor us vagi, el que escrivim, que ha estat transportat per facilitar la<br />
interpretació. És interessant que quan l’alumnat estigui en el concert reconegui motius, temes<br />
i melodies que sentirà perquè ja els ha treballat a classe.<br />
El moviment, i l’obra, comença plantejant un coixí de les trompes<br />
Feu esment als dos primers compassos i feu ordenar les notes que hi surten de greu a<br />
aguda. Hi podreu llegir una escala que a més és pentatònica. Els intervals que es troben<br />
entre cada grau són segones majors (to) i terceres menors (to i semitò)<br />
17
A sobre s’hi introdueix un primer motiu, per les tubes, que hem pujat una octava per a poder<br />
interpretar-ho amb la flauta.<br />
Tornem a trobar l’interval de tercera menor que es venia repetint en les trompes del principi.<br />
Tornarà el pedal de les trompes i apareixerà el tema de les trompetes:<br />
La tercera menor torna a estar present. I encara més, si tornem a ordenar les notes ens<br />
apareix una altra escala pentatònica.<br />
Així, els primers compassos són:<br />
18
Si teniu prou nivell a la classe podeu encara continuar una mica. El motiu s’amplia un semitò i<br />
es converteix en tercera major, amb el complement d’una quarta:<br />
La coda es construeix sobre una repetició de tres petits motius variats, a partir del canvi de<br />
terceres majors i terceres menors i una quarta.<br />
Veiem, doncs, com el compositor construeix tot un moviment a partir d’una idea intervàlica i<br />
amb una cèl·lula rítmica de negra i dues corxeres.<br />
5.7. Fitxes de les audicions<br />
Us posem un parell d’exemples de fitxes d’audició. Hem escollit dues obres que es poden<br />
trobar fàcilment per si voleu fer-les escoltar a classe.<br />
Ítem<br />
Títol i catalogació<br />
“La réjouissance” de la Música per als reials focs<br />
d’artifici, HWV 351<br />
Autor Georg Friedrich Händel (1685-1759)<br />
Estil i època<br />
Barroc (segle XVII i 1a meitat del XVIII)<br />
Gènere i tipus<br />
Música instrumental per a orquestra de vent i corda.<br />
Versió per a banda. Suite.<br />
Instruments i classificació Instruments de vent de metall en la versió de la sessió<br />
Textura<br />
Inici polifònic, després homofònic<br />
Tempo<br />
Allegro<br />
Compàs 4/4<br />
Tipus de principi<br />
Anacrúsic<br />
Tipus de final<br />
Femení<br />
Guió i estructura<br />
[:A:] [:B:] Estructura binària<br />
Ritmes Vegeu més amunt (apartat 5.4)<br />
Característiques<br />
Vegeu més amunt (apartat 5.4)<br />
melòdiques<br />
Expressió i matisos Vegeu més amunt (apartat 5.4)<br />
19
Ítem<br />
Títol i catalogació<br />
“La gran porta de Kíev” de Quadres d’una exposició<br />
(1874)<br />
Autor Módest Petróvitx Mussorgski (1839-1881)<br />
Estil i època<br />
Nacionalisme. Segona meitat del segle XIX<br />
Gènere i tipus<br />
Música instrumental originalment per a piano sol. Versió<br />
per a banda en la sessió.<br />
Instruments i classificació Banda simfònica<br />
Textura<br />
Homofonia<br />
Tempo<br />
Maestoso - meno mosso - grave<br />
Compàs 2/2<br />
Tipus de principi<br />
Tètic<br />
Tipus de final<br />
Masculí<br />
Guió i estructura<br />
A B A B pont A Coda. Estructura ternària<br />
Ritmes<br />
Expressió i matisos<br />
En la darrera A <strong>ritme</strong>s ternaris<br />
Tot i que és majestuós, hi predominen els lligats.<br />
Sentim contrastos en la intensitat.<br />
6. Vocabulari i glossari<br />
Banda<br />
Nom que reben en música docta les formacions instrumentals que tenen com a base els<br />
instruments de vent i de percussió. La seva existència es remunta a l’antiguitat. En el sentit<br />
més modern, però, neixen a França el segle XIX associades, en principi, a la vida militar. A<br />
partir de mitjans del segle XIX, afavorides per les importants millores tècniques dels<br />
instruments de vent, les bandes civils van adquirint importància i categoria artística. Així<br />
mateix es va creant un repertori específic. D’entre les bandes, podem diferenciar-ne de<br />
quatre tipus:<br />
- Banda de cornetes i tambors: habitualment formades per músics afeccionats. Són vigents<br />
encara a les casernes i en espectacles del tipus majorets.<br />
- Fanfàrria: banda formada per instruments de metall, sense fustes. Poden ser de totes les<br />
mides. De gran tradició a França i el Regne Unit. Us recomanem la visió de la pel·lícula<br />
Tocando al viento (Brassed off) de l’any 1996, dirigida per Mark Herman.<br />
- Petita banda: Formació d’entre 30 i 45 músics, amb fustes, metalls i percussió. La seva<br />
base són els clarinets i els saxòfons. De gran tradició a França.<br />
- Banda simfònica: També anomenada gran banda, disposa de més de 50 músics<br />
professionals. A la formació de vent i percussió, s’hi afegeixen el contrabaix i l’instrument de<br />
corda. Fins i tot algunes inclouen també violoncels, com la Banda Municipal de Madrid.<br />
Banda Municipal de Barcelona (breu història)<br />
Banda simfònica dependent de l’Ajuntament de Barcelona. Es crea amb l’acord municipal de<br />
2 de març de 1886, juntament amb l'Escola Municipal de Música com a dependència seva.<br />
Els seus directors han estat <strong>Josep</strong> Rodoreda (1886-1896); Celestí Sadurní (1896-1910) i<br />
Cristòfol Casañé (1910-1914) com a músics majors, ja que el director nominal era Antoni<br />
Nicolau (1896-1915); Joan Lamote de Grignon (1914-1939), primer any músic major i<br />
després director; Ramon Bonell (1939-1956), fins a l’any 1944 director accidental, i<br />
20
d’aleshores al 1956 com a sotsdirector de l’Orquestra Municipal de Barcelona, amb funcions<br />
de responsable de la secció d’instruments de vent, com Ricard Lamote de Grignon (1956-<br />
1957); Joan Pich (1957-1967); <strong>Josep</strong> Gonzàlez (1967-1969); Enric Garcés (1969-1979);<br />
Francesc Elies (1979-1980); Albert Argudo (1980-1993) i <strong>Josep</strong> Mut (1993-2007). Des del<br />
mes de juny de 2008 Salvador Brotons és el director titular de l’agrupació.<br />
La inestabilitat en el nombre de músics de la BMB ha afectat en diferents moments els seus<br />
resultats artístics. Fins que Joan Lamote no n’assumeix la direcció, els músics es movien en<br />
unes condicions laborals poc afavoridores, tant per la remuneració com pel tipus i la quantitat<br />
excessiva d’actes a què es veien obligats a assistir. Amb Lamote, es dignifiquen els dos<br />
aspectes. Sota el seu llarg mestratge, la BMB arriba a les més altes cotes artístiques de la<br />
seva història. A partir de l’any 1924 desenvolupa una importantíssima tasca de divulgació del<br />
repertori universal amb transcripcions excepcionals en els concerts que se celebren<br />
setmanalment a la plaça del Rei. A partir de l’any 1930 es desenvolupen, ara al Palau de<br />
Belles Arts, les sèries dels Concerts Simfònics Populars, audicions d’entrada gratuïta on<br />
s’arribaven a congregar fins a 5.000 espectadors. Van tenir lloc fins al mateix moment de la<br />
dissolució de la BMB l’any 1944.<br />
En crear-se l'Orquestra Municipal de Barcelona (1944), la BMB desapareix, tot i que funciona<br />
la seva secció d’instruments de vent amb els músics de nou en règim de contractats. El 1957<br />
la BMB recupera el seu nom i la seva autonomia, i es refà l’estabilitat laboral, que anirà<br />
minvant amb els anys, amb les figures dels contractats i dels becats.<br />
En l’època Rodoreda, la BMB, una banda-orquestra amb possibilitat de fer actuacions com a<br />
petita orquestra de corda, té establerts dos objectius clars: acompanyar l’Ajuntament en actes<br />
institucionals i fer concerts públics i oberts per a la ciutadania barcelonina (per això es va<br />
construir la glorieta del parc de la Ciutadella) o per a aquells que la contractessin. Aquests<br />
darrers contractes són els que portaran la BMB a una situació gairebé insostenible al final de<br />
la direcció nominal de Nicolau. Ininterrompudament, ha actuat als diferents barris de<br />
Barcelona, amb motiu de les seves respectives festes majors. A més, ha realitzat temporades<br />
fixes de concerts. A part de les actuacions ciutadanes, la BMB ha actuat arreu de Catalunya.<br />
El 1897 viatja per primera vegada a València, i després actua per diverses ciutats<br />
espanyoles, com ara Saragossa, Ciutat de Mallorca, per darrer cop l'any 1941, o Madrid, la<br />
darrera sortida el 1985. Quant a Europa, Marsella, l’any 1894, és el primer destí, i Narbona,<br />
el 1933, el darrer, passant per Carcassona o Lió, a part de la invitació de Richard Strauss a<br />
Frankfurt el 1927.<br />
El repertori de la BMB ha seguit els gustos canviants del públic, i els diferents estils musicals<br />
del segle XX. Dels pasdobles, marxes, polques, masurques i seleccions diverses dels<br />
primers temps, es passa a les transcripcions de les grans obres orquestrals realitzades per<br />
Joan Lamote, amb l’ajut de Lluís Oliva i Ricard Lamote. Als anys vint i trenta, hi destaca la<br />
presència de compositors catalans, a més dels forans contemporanis. Als anys quaranta i<br />
cinquanta, hi predominen motius de sarsuela. Pich recupera les obres de l’època de Lamote.<br />
Garcés amplia el repertori amb obres, entre d’altres, de Copland, Montsalvatge, Xostakóvitx,<br />
Khatxaturian, Rossini o Verdi, tot i que les seves transcripcions no poden ni comparar-se amb<br />
les que s’havien fet en l’època de Joan Lamote. Amb Argudo i amb Mut, la presència d’obres<br />
actuals es barreja amb d’altres de caire més popular o conegut, com pot ser la música de<br />
cinema o la de sarsuela, tot plegat en la línia eclèctica que marca el repertori de la BMB en<br />
tota la seva història. En el moment actual s’està vivint una tasca de renovació tant en el<br />
repertori com en l’organització de l’agrupació. Des del mes de setembre de 2007, la BMB és<br />
formació resident de L’Auditori.<br />
21
Cal remarcar que la Banda Municipal de Barcelona va fer les primeres audicions per a<br />
escolars de Barcelona des de l’any 1932 fins a l’any 1936, aturades per la Guerra Civil. Eren<br />
adreçades a l’alumnat de les escoles municipals, i a més d’obres de repertori, la banda<br />
acompanyava els assistents que cantaven algunes cançons preparades pel seu professorat<br />
de música.<br />
89 CSP, només per a escoles de Primària (11/4/1935)<br />
AHCB - Arxiu fotogràfic<br />
Catalogació d’obres<br />
Referència numèrica de les obres d’un compositor. La catalogació d’obres la pot haver fet el<br />
mateix compositor, com Richard Strauss, i en aquest cas acostuma a portar la indicació<br />
opus. Pot ser una indicació de l’any de composició (entre parèntesi), com en el cas de<br />
Mussorgski. Pot ser que un musicòleg hagi estudiat l’obra i hagi establert el catàleg complet<br />
de les obres d’un autor i n’hagi publicat el llistat. A més dels casos ja explicats en l’apartat<br />
5.5. de la present guia, fent referència a G. F. Händel i a W. A. Mozart, hem de destacar els<br />
catàlegs de les obres de Johann Sebastian Bach, BWV (Bach-Werke-Verzeichnis), estudiat<br />
per Wolfgang Schmieder (1901-1990); Antonio Vivaldi, RV (Ryom Verzeichnis), estudiat per<br />
Peter Ryom (1937); Franz <strong>Josep</strong>h Haydn, Hob (Hoboken), estudiat per Anthony van<br />
Hoboken (1887-1983), o Franz Schubert, D (Deutsch), estudiat per Otto Erich Deutsch (1883-<br />
1967), entre d’altres.<br />
Compàs<br />
22
El compàs és l’agrupació de pulsacions que es troben entre un ictus i un altre ictus. Entenem<br />
per ictus aquelles pulsacions que dinàmicament són més importants i les considerem<br />
“tòniques”. El compàs pot mantenir-se al llarg d’un moviment o pot anar canviant.<br />
Segons la successió periòdica d’ictus —o quantitat de temps de cada compàs—, aquests<br />
poden ser binaris (dos temps o pulsacions), ternaris (tres temps o pulsacions) o<br />
quaternaris (quatre temps o pulsacions). També podem trobar combinacions d’aquests<br />
compassos en el que anomenem compassos d’amalgama.<br />
La seva subdivisió interna pot ser binària (compassos simples) o ternària (compassos<br />
compostos).<br />
Finals<br />
Sistematitzem els finals de període, frase o fragment per la relació del darrer atac envers el<br />
darrer ictus. Dit d’una altra manera, la relació del principi de la darrera “nota” amb el primer<br />
temps del darrer compàs. Quan aquest atac i aquest ictus coincideixen, del final en diem<br />
masculí. Quan el darrer atac és posterior al darrer ictus, en diem femení.<br />
Motiu<br />
Cèl·lula rítmica o melòdica que pot ser la idea inicial que el compositor desenvolupa per<br />
construir una obra.<br />
Principis<br />
Sistematitzem els principis de període, frase o fragment per la relació del primer atac envers<br />
el primer ictus. Dit d’una altra manera, el lloc on comença el tema o melodia en relació amb el<br />
primer temps del primer compàs. Si el principi és anterior a aquest primer temps, en diem<br />
anacrúsic, i la nota o notes que sonen abans d’aquest primer temps reben el nom<br />
d’anacrusi. Si el principi coincideix amb el primer temps del primer compàs, en diem tètic.<br />
Per acabar, si el principi és posterior al primer temps del primer compàs, d’aquest principi en<br />
diem acèfal.<br />
Tempo<br />
És la velocitat de les pulsacions. És un element subjectiu, fins i tot en les seves indicacions<br />
que, en moltes ocasions són adjectius de caràcter. Els compositors, sobretot a partir del<br />
segle XX, prefereixen les indicacions metronòmiques. Les indicacions de tempo serveixen en<br />
moltes ocasions per delimitar cadascun dels moviments d’una obra.<br />
Textura<br />
Entenem la textura com la relació que s’estableix entre les diferents veus d’una obra. També<br />
podem entendre-la com la relació entre els diferents plans sonors, parlant aleshores de<br />
trama i relacionant-la més amb el concepte de densitat sonora. La segona de les accepcions<br />
és més convenient a la música amodal i atonal, que es desenvolupa a Occident en el marc<br />
de la música docta al llarg del segle XX i que encara es compon: la coneguda com a música<br />
contemporània.<br />
Pel que fa a la primera accepció, quan parlem de veus ens referim a línies melòdiques o<br />
línies harmòniques, ja siguin vocals o instrumentals. Així parlem de monodia, quan totes les<br />
23
veus segueixen la mateixa melodia. De polifonia, quan diferents melodies interactuen<br />
conservant cadascuna la seva llibertat. La tècnica compositiva de la polifonia és el<br />
contrapunt, raó per la qual també s’anomena contrapuntística. També en podem dir<br />
polifonia horitzontal. L’homofonia és la textura dels acords. És la que es dóna quan<br />
diferents veus fan diferents notes totes amb el mateix <strong>ritme</strong>. La tècnica compositiva de<br />
l’homofonia és l’harmonia. També en podem dir polifonia vertical. Per acabar, la<br />
combinació de melodia i harmonia l’anomenem melodia acompanyada.<br />
Transcripció<br />
A més de l’explicat en les propostes didàctiques, és a dir, que la transcripció és l’escriptura<br />
d’una melodia per a un instrument diferent pel qual ha estat concebuda hi ha un altre<br />
concepte.<br />
La transcripció, doncs, és també l’escriptura en notació diferent a l’original. Per exemple,<br />
passar un cant gregorià, escrit en tetragrama, a una pauta de pentagrama. O escriure amb<br />
pentagrama una partitura per guitarra escrita amb tabulatura.<br />
7. Compositors i obres<br />
1) Georg Friedrich Händel (Halle, 1685 - Londres, 1759)<br />
“La réjouissance” de la Música per als reials focs d’artifici, HWV 351 (Arranjaments<br />
Elisenda Carrasco)<br />
L’original és per a orquestra amb important presència de metalls. Escoltem una transcripció<br />
per a instruments de metall.<br />
De G. F. Händel podeu trobar una biografia a la guia didàctica d’El poble de vent i de fusta, a<br />
més d’una gran quantitat de fonts.<br />
Pel que fa a l’obra, l’hem de situar l’any 1749. L’any anterior s’havia signat el Tractat<br />
d’Aquisgrà, que donava fi a la Guerra de Successió d’Àustria. El rei d’Anglaterra, Jordi II,<br />
n’havia sortit enfortit. Es van fer grans celebracions religioses i civils. El 27 d’abril es fa una<br />
gran celebració al Hyde Park de Londres. La música havia de servir de preludi a cent una<br />
salves d’artilleria que anunciarien l’inici dels focs d’artifici. El rei volia que la música fos<br />
només amb instruments marcials — és a dir, amb vents i percussió— sense corda. Händel<br />
volia escriure per a una orquestra amb base de cordes. Sabem que van tocar cent músics.<br />
Posteriorment, Händel va presentar l’obra amb una orquestra reduïda i amb cordes. No<br />
sabem si a l’estrena hi havia cordes.<br />
En la versió que us presentem només hi ha metalls. Ens podem fer una idea de com va sonar<br />
en aquell moment. El moviment que escoltarem és Joia, alegria, celebració!, que és la<br />
traducció del títol.<br />
2) Richard Strauss (Munic, 1864 - 1949)<br />
24
Gavota de la Suite per a 13 instruments, op. 4<br />
L’original és per a grup cambrístic, tal com l’escoltarem. La formació que la interpreta està<br />
formada per dues flautes, dos oboès, dos clarinets, dos fagots, quatre trompes i una tuba.<br />
De R. Strauss podeu trobar una biografia a la guia didàctica de Ciència-ficció, a més d’una<br />
gran quantitat de fonts.<br />
Concert a la pl. St. Jaume en honor de R. Strauss (19/3/1925)<br />
AHCB - Arxiu fotogràfic<br />
Cal fer esment de la relació de Richard Strauss amb la Banda Municipal de Barcelona. El<br />
mes de març de 1925, Strauss va visitar Barcelona per dirigir algunes obres seves al Gran<br />
Teatre del Liceu. Tenia bones referències de col·legues seus de la sonoritat de la BMB,<br />
dirigida per Joan Lamote de Grignon. Per tant, la va voler escoltar. Així ho va fer en un dels<br />
concerts dominicals que aleshores la BMB realitzava a la plaça del Rei. En va quedar<br />
meravellat i va demanar de poder-la dirigir. I així ho va fer a la plaça de Sant Jaume el dia de<br />
Sant <strong>Josep</strong> (19 de març). Entusiasmat amb la categoria artística de la formació barcelonina,<br />
va convidar-la a l’Exposició Internacional de Música de Frankfurt, que ell dirigia. L’any 1927<br />
es va dedicar a la música espanyola i, com a invitada de l’organització, va viatjar fins allà la<br />
BMB, on va recollir els millors èxits de la seva història.<br />
La Suite per a 13 instruments va ser escrita l’any 1881, quan el compositor tenia 17 anys. La<br />
gavota del nostre concert n’és el tercer moviment. Té el compàs de 2/2 característic de la<br />
dansa i una estructura ternària amb una gran coda. Pot servir per fer diferenciar el clarinet —<br />
amb un solo a la A— i l’oboè —amb un solo a la B.<br />
La Suite comença amb un preludi de tempo Allegretto, seguit per una romança en tempo<br />
d’Andante. Per acabar, i després de la gavota, Strauss escriu una introducció (Andante<br />
cantabile) i una fuga (Allegro con brio).<br />
25
3) Leos Janacek (Hukvaldy, Moràvia, 1854 - Ostrava, 1928)<br />
“Fanfàrria”, 1r moviment, de Sinfonietta, JWVI/18 (Arranjaments Elisenda Carrasco)<br />
L’obra completa és per a orquestra simfònica i té quatre moviments. La formació de metall<br />
que dóna nom al moviment, fanfàrria, es fa servir només en aquest 1r moviment que<br />
escoltarem. Es va estrenar l’any 1926.<br />
Es tracta d’un tema variat. N’hem fet una anàlisi a l’apartat 5.6.<br />
Leos Janacek ha estat un dels compositors txecs més importants de la història i va<br />
desenvolupar una tasca de recerca de cançons moldaves. Malgrat aquest fet no se’l pot<br />
considerar un compositor “nacionalista”, tot i que en les seves obres podem trobar escales<br />
pentatòniques i d’altres girs no estrictament tonals. El seu estil insisteix en el treball sobre<br />
petits motius que es desenvolupen. En la seva producció destaquen les òperes Jenufa i El<br />
cas Makropoulos, a més delsa dos quartets de corda i la Sinfonietta.<br />
4) Aaron Copland (Brooklyn, 1900 - North Tarrytown, Nova York, 1990)<br />
“Final feliç” de la suite de la pel·lícula The red pony<br />
La partitura original és per a banda. Pel fet de ser música escrita per a una pel·lícula, el<br />
gènere és música incidental.<br />
Aaron Copland va ser un dels compositors nord-americans més importants i influents al seu<br />
país del segle XX. Va ser un dels deixebles de la gran professora parisenca Nadia<br />
Boulanger. En tornar d’Europa a Amèrica, va desenvolupar una producció compositiva que<br />
volia tenir un caràcter americà. Així, va fer servir girs jazzístics i <strong>ritme</strong>s del folklore americà.<br />
Cal esmentar entre les seves obres la Fanfara per a un home comú (1942) i la Primavera<br />
apalatxiana (1944). També va escriure música per al cinema, com la peça que escoltarem.<br />
The red pony (El poni vermell) es va estrenar l’any 1949. La pel·lícula es basa en la novel·la<br />
del mateix títol escrita per John Steinbeck, que també va ser el guionista de la pel·lícula, l’any<br />
1933. El seu director va ser Lewis Milestone. La parella protagonista va ser Myrna Loy i<br />
Robert Mitchum. El moviment final, que escoltarem, va alternant els compassos 6/8 i 4/4.<br />
5) Gustav Holst (Cheltenham, 1874 - Londres, 1934)<br />
“Mart” d’Els planetes, op. 32<br />
Es tracta d’una transcripció d’orquestra a banda.<br />
Gustav Holst, compositor anglès, és conegut fora del seu país gairebé exclusivament per<br />
l’obra Els planetes. Al seu país se’l recorda i és interpretat com a compositor d’obres per a<br />
fanfara i banda, com les seves dues Suites per a banda militar (1909 i 1911) o A Moorside<br />
suite (1928).<br />
Els planetes és una suite per a orquestra escrita l’any 1916. Consta de set moviments: Mart,<br />
el portador de la guerra; Venus, el portador de la pau; Mercuri, el missatger alat; Júpiter, el<br />
portador de l’alegria; Saturn, el portador de la vellesa; Urà, el màgic, i Neptú, el místic. L’obra<br />
neix de l’interès per l’astrologia del compositor.<br />
26
De “Mart”, primer moviment de la suite, escoltarem la primera secció. La indicació de tempo<br />
és Allegro. S’inicia presentant l’obstinat treballat en l’apartat 5.3 d’aquesta guia amb un pp.<br />
Un petit motiu melòdic de tres notes s’anirà ampliant i anirà amb un crescendo fins al ff.<br />
Acabat l’obstinat, un pont amb síncopes ens porta a un marcat de negres, amb un cant de<br />
trompes i trompetes. Ben segur que ara descobrireu la font d’inspiració de John Williams<br />
quan va escriure la música per a La guerra de les galàxies.<br />
6) Módest Mussorgski (Karevo, 1839 -<br />
Sant Petersburg, 1881)<br />
“La gran porta de Kíev” de Quadres d’una<br />
exposició (1874)<br />
Transcripció de piano a orquestra i d’orquestra<br />
a banda. Música programàtica o descriptiva.<br />
Módest Mussorgski va ser un dels membres de<br />
l’anomenat Grup dels Cinc. Aquest grup estava<br />
format per Aleksandr Borodín, Mili Balàkirev,<br />
Tsezar Kiuí, Nikolai Rimski-Kórsakov i el mateix<br />
Mussorgski. El grup és considerat el paradigma<br />
de la música nacionalista. Militar de professió,<br />
no tenia grans coneixements tècnics musicals.<br />
Malgrat això, la seva intuïció i inventiva l’han fet<br />
passar a la història de la música. De la seva<br />
producció cal destacar, a més de l’obra que<br />
passem a comentar tot seguit, Una nit a la<br />
muntanya pelada (1867) i l’òpera Boris<br />
Godunov (1868).<br />
Quadres d’una exposició és una obra per a<br />
piano sol que Mussorgski escriu com a<br />
homenatge al seu amic Victor Hartmann.<br />
Aquest arquitecte i pintor aficionat va morir l’any 1873 als 39 anys. Un any després de la<br />
mort, se li va retre un homenatge en forma d’exposició dels seus quadres, que el compositor<br />
va voler reproduir musicalment. L’obra va ser composta en 10 dies. Consta de deu quadres<br />
lligats per un leitmotiv o passeig, que també serveix d’introducció a l’obra.<br />
L’obra és coneguda sobretot en la seva versió orquestral feta per Maurice Ravel l’any 1922.<br />
El que escoltarem és el darrer quadre o moviment. Ja l’heu trobat analitzat en la fitxa del punt<br />
5.7 de la guia.<br />
7) Wolfgang Amadeus Mozart (Salzburg, 1756 - Viena, 1791)<br />
Andante de la Serenata per a 13 instruments, “Gran partita”, K. 361 (370a)<br />
Transcripció del mateix autor del quartet per a flauta i trio de cordes. Música de cambra<br />
27
L’original és per a grup cambrístic, tal i com l’escoltarem. La formació amb que se’ns<br />
presenta és 2 oboès, 4 clarinets, 4 trompes, 2 fagots i un contrabaix.<br />
De W. A. Mozart podeu trobar biografies a innumerables llocs<br />
L’obra és de l’any 1781. La serenata amb instruments de vent forma part de la tradició<br />
centreeuropea. Podien arribar a tenir fins a deu moviments. Aquesta en té set: Largo - Molto<br />
allegro, menuetto - trio I - trio II, Adagio, menuetto - trio I - trio II, romance, Tema amb<br />
variacions, Finale - molto allegro.<br />
És el sisè moviment de la serenata<br />
El que cal destacar és que aquest moviment havia estat utilitzat per Mozart en un quartet per<br />
flauta i trio de cordes (K 285b) escrit entre els anys 1777 i 1778. Ja ha estat analitzat en<br />
l’apartat 5.2 de la guia.<br />
8) Xavier Montsalvatge (Girona, 1912 - Barcelona, 2002)<br />
“Polca del Poble-sec” de la Música per a un diumenge<br />
Original per a banda.<br />
Xavier Montsalvatge, compositor català, va ser un dels mestres de les noves generacions<br />
des de la seva càtedra en l’aleshores Conservatori Superior Municipal de Música de<br />
Barcelona, des d’on va continuar, d’alguna manera, la tasca i el mestratge d’Enric Morera o<br />
de Jaume Pahissa. També va fer arribar la seva veu i influència com a crític del diari La<br />
Vanguardia.<br />
La seva producció abraça tots els gèneres musicals, des de lieder, com las Cinco canciones<br />
negras (1945), fins a òperes, com Babel 46 (1967, estrenada el 2002), passant per música<br />
de cambra o música incidental per a cinema i televisió.<br />
La música per a un diumenge respon a un encàrrec de l’Ajuntament de Barcelona perquè la<br />
Banda Municipal de Barcelona l’interpretés. Escrita l’any 1983, es va estrenar el 22 de<br />
novembre de l’any 1984, dia de santa Cecília. La polca és el tercer moviment que tanca<br />
l’obra. Els dos primers són Fanfara i El xotis de Llofriu. En compàs de 2/4, podeu fer observar<br />
al vostre alumnat el paper detallista de la percussió. De bon principi, sentireu les timbales, el<br />
xilòfon, la caixa i el plat. Hi trobareu la pandereta, el triangle, el bombo, els blocs i, fins i tot,<br />
una carraca.<br />
9) Kurt Weill (Dessau, 1900 - Nova York, 1950)<br />
“Cançó dels canons” de L’òpera de tres rals<br />
Transcripció d’orquestra a quintet de metall. Òpera.<br />
Nascut a Alemanya, Weill va emigrar als Estats Units pel seu origen jueu. Si bé les seves<br />
primeres obres es decantaven cap a la música més seriosa, de seguida va derivar cap a la<br />
música d’escena. Malgrat que es va fer molt popular, va haver de marxar als Estats Units<br />
l’any 1935 assetjat pels nazis.<br />
28
En col·laboració amb Bertolt Brecht, va escriure L’òpera de tres rals, de llarg la seva obra<br />
més coneguda i interpretada en múltiples versions. Nosaltres escoltarem, en versió per a<br />
dues trompetes, trompa, trombó i tuba, el darrer dels moviments de la suite.<br />
10) Carles Santos (Vinaròs, 1940)<br />
“Pasdoble” de Belmonte<br />
Instrumentació original per a banda.<br />
Carles Santos és un dels compositors més renovadors de la música catalana actual. Des de<br />
les seves primeres obres es va decantar per propostes musicals en les quals la performance,<br />
la posada en escena, és part intrínseca i bàsica de l’obra. Té una gran producció per a piano.<br />
Ha escrit i realitzat nombrosos espectacles. També ha escrit música per a pel·lícules.<br />
Belmonte és una ballet escrit per a banda l’any 1988, amb instrumentació de Xavier Riba, per<br />
ser interpretat per la companyia Gelabert Azzopardi. Va ser estrenada per la Banda Municipal<br />
de Barcelona al Mercat de les Flors. L’obra va tornar a presentar-se l’any 1991 i darrerament<br />
ha viscut noves presentacions l’any 2010.<br />
L’obra conté un total d’onze números. El “Pasdoble” és el número 9. Té una introducció (núm.<br />
8) amb canvis de compàs i semicorxeres que dóna pas al pasdoble. Aquest, de compàs 2/4<br />
com ha de ser, té una estructura ternària, de manera que la secció intermèdia és com un<br />
“trio”. La primera, i la tercera, secció tenen una base rítmica ben marcada amb especial<br />
presència de corxeres i de <strong>ritme</strong> de corxera dues semicorxeres. La secció intermèdia, més<br />
lenta, és un diàleg entre la flauta i el clarinet.<br />
11) Gioachino Rossini (Pesaro, 1792 - Passy, 1868)<br />
Obertura de Guillem Tell<br />
Transcripció per a banda d’obra original per a orquestra simfònica<br />
De Rossini podeu trobar una biografia a la guia didàctica de Ciència-ficció, a més d’una gran<br />
quantitat de fonts.<br />
El llegendari arquer suís, famós per la poma al cap del seu fill, i que lluita contra els<br />
dominadors austríacs, va servir a Rossini per escriure la darrera de les seves òperes. Va ser<br />
estrenada l’any 1829.<br />
L’obertura, que s’inicia amb un impressionant quintet de violoncels acompanyats per la resta<br />
de violoncels i els contrabaixos inclou el fragment que escoltarem i que és la segona part de<br />
l’obertura. En l’apartat 5.3 d’aquest dossier ja n’hem parlat i n’hem treballat el <strong>ritme</strong> del tema<br />
principal.<br />
8. Fitxa tècnica i repertori<br />
8.1. Fitxa tècnica<br />
Director titular<br />
Salvador Brotons<br />
29
Director assistent Juan Miguel Romero<br />
Director tècnic<br />
Cap de Servei<br />
Jordi Xicola<br />
Susana Gamisel<br />
Clarinets<br />
• Xavier Vilaplana, requint<br />
• Àngel Errea, concertino<br />
• José Miguel Micó, solista<br />
• Natàlia Zanón, solista<br />
• Joana Altadill<br />
• <strong>Josep</strong> Caballé<br />
• Valeria Conti<br />
• Joan Estellés<br />
• Miquel Gaspà<br />
• Victòria Gonzálvez<br />
• Montserrat Margalef<br />
• Gerard Martínez<br />
• Manuel Martínez<br />
• José Joaquín Sánchez<br />
• Antonio Miguel Santos<br />
• Martí Guasteví, clarinet contralt<br />
• José Vicente Montesinos, clarinet baix<br />
Saxòfons<br />
• Joan Soler, soprano<br />
• Daniel Molina, alt solista<br />
• Marta Romero, alt<br />
• Armand Franco, tenor<br />
• José Jaime Rivera, tenor<br />
• Joana Palop, baríton<br />
Flautes<br />
• Manel Reyes, solista<br />
• <strong>Josep</strong> Maria Llorens, flautí<br />
Oboès<br />
30
• M. Pilar Bosque, solista<br />
• Jordi León<br />
• Aitor Llimerà, corn anglès<br />
Fagots<br />
• Xavier Cervera, solista<br />
• Jordi Moraleda<br />
Tenora<br />
• Jaume Vilà<br />
Trompes<br />
• Germán Izquierdo, solista<br />
• Miquel Zapata, solista<br />
• Manuel Montesinos<br />
• <strong>Josep</strong> Miquel Rozalén<br />
Serveis auxiliars<br />
• Produccions d’Espectacles de Carrer, S. L.<br />
Fiscorn soprano<br />
• Patricio Soler<br />
Trompetes<br />
• Santiago Gozálbez, solista<br />
• Jesús Munuera<br />
• Jesús Pascual<br />
• José Joaquín Salvador<br />
Trombons<br />
• Emilio Bayarri, solista<br />
• Eduard Font<br />
• Amadeu Puntí<br />
Bombardins<br />
• Rubén Zuriaga<br />
• David Pantín<br />
Tubes<br />
31
• Antonio Chelvi, solista<br />
• Agustí Gimeno<br />
• Vicenç Navarro<br />
Timbales<br />
• Rafael Reig, solista<br />
Percussió<br />
• Mateu Caballé, solista<br />
Contrabaix<br />
• Antoni Cubedo<br />
Encarregat de la Banda<br />
• <strong>Josep</strong> Miquel Rozalén<br />
Arxiver<br />
• Joan Lluís Moraleda<br />
Copista informàtic<br />
• Jaume Vilà<br />
8.2. Repertori<br />
- “La réjouissance” de la Música per als reials focs artificials. HWV 351*<br />
Georg Friedrich Händel (1685-1759)<br />
- Gavota de la Suite per a 13 instruments, op. 4<br />
Richard Strauss (1864-1949)<br />
- Fanfàrria (1r moviment) de la Sinfonietta JW VI/18*<br />
Leos Janacek (1854-1928)<br />
- “Final feliç” de la suite de la pel·lícula The red pony<br />
Aaron Copland (1900-1990)<br />
- Mart d’Els planetes. op. 32<br />
Gustav Holst (1874-1934)<br />
- La gran porta de Kíev” de Quadres d’una exposició (1874)<br />
Módest Mussorgski (1839-1881)<br />
- Tema de l’Andante de la Serenata per a 13 instruments, “Gran partita”, K. 361 (370a)<br />
Wolfgang Amadeus Mozart (1756-1791)<br />
32
- “Polca del Poble-sec” de la Música per a un diumenge<br />
Xavier Montsalvatge (1912-2002)<br />
- “Cançó dels canons” de l’Òpera dels tres rals<br />
Kurt Weill (1900-1950)<br />
- “Pasdoble” de Belmonte.<br />
Carles Santos (1940)<br />
- Obertura (fragment) de Guillem Tell.<br />
Gioachino Rossini (1792 -1868)<br />
* Arranjaments d’Elisenda Carrasco<br />
9. Programa de mà<br />
El programa de mà ha estat pensat per a què tingui diverses funcions. D’una banda, la<br />
purament prosaica d’informar de les peces que s’escolten en el concert, les seves referències<br />
i el seu ordre. També informa de les persones que tècnicament han planificat la presentació<br />
del concert. Vol, també, visualitzar informacions que s’expliquen en la guia didàctica, però<br />
que el públic en general també pot copsar, com la banda<br />
en posició de cercavila de la portada i el seu pas a la<br />
formació de concert de l’interior o aquestes carpetes que<br />
estan volant on hi diu “originals” i “adaptacions”. I també,<br />
en els dibuixos de l’interior, les referències a les obres<br />
que conformen el repertori i el sentit del cap de setmana<br />
que dóna lloc al subtítol.<br />
En el marc de la guia didàctica del concert, però,<br />
l’objectiu del programa de mà és també de record i treball<br />
posterior a l’aula.<br />
En format de tríptic, el motiu de la portada són uns<br />
músics de banda caminant. Dos fagots, tres trompetes,<br />
dos trombons de colissa, un bombardí i una tuba ens<br />
donen aquesta idea. Perquè aquest de tocar caminant ha<br />
estat un dels papers de les bandes de música. El seu<br />
origen militar, com s’ha comentat en el seu moment, va<br />
fer d’aquesta la seva funció primigènia<br />
Uns ocells, estem a l’aire lliure, porten partitures i un<br />
parell de carpetes. En una, la superior a la dreta, hi<br />
llegim originals en l’altra, espai inferior esquerra, hi<br />
llegim adaptacions. Els títols de les carpetes fan<br />
referència a l’explicat sobre el repertori interpretat per la<br />
Banda Municipal de Barcelona en aquest concert.<br />
Aquesta característica del repertori és important perquè<br />
33
ha anat evolucionant al llarg dels temps. La banda no interpreta només obres originals, sinó<br />
que se’n fan adaptacions, arranjaments, etc d’obres originàries per instruments sol o per<br />
orquestra.<br />
Si donem la volta al programa de mà, hi<br />
trobarem el repertori del concert, amb el fil<br />
conductor del cap de setmana de festa. A la part<br />
de baix hi veiem un dibuix<br />
de L’Auditori, que acull el<br />
concert, amb un skyline de<br />
la Sagrada Família, que<br />
ens situa encara més a<br />
Barcelona. Al terç interior,<br />
els crèdits artístics del concert i les dates en que<br />
se celebra.<br />
Obrim el tríptic i una gran<br />
il·lustració se’ns ofereix al<br />
nostres ulls. Ja tenim la<br />
banda asseguda, tocant i<br />
la seva música porta evocacions que provenen<br />
del repertori que escoltem.<br />
Analitzem aquest dibuix.<br />
A l’esquerra veiem una porta oberta: del carrer, del cercavila, la banda ha<br />
passat a l’interior. De fer música a l’aire lliure ha passat a fer música de concert,<br />
amb silenci ambiental, el públic assegut. És l’altra funció de la banda. Els ocells<br />
encara els acompanyen. Sentim soroll de festa. Comença el cap de setmana i<br />
podem llegir el nom dels tres dies: divendres, dissabte i diumenge.<br />
La festa és present amb les banderetes i la sínia<br />
La banda està tocant i en l’ambient podem trobar algun detall<br />
d’escriptura musical: pentagrames que s’obren com si fossin<br />
34
focs d’artifici - motiu de la peça que dóna inici al concert - una clau de sol, corxeres soltes i<br />
en parelles.<br />
El dissabte al matí passegem pel parc i a la glorieta hi ha la<br />
banda tocant.<br />
A la tarda tenim sessió de cinema<br />
Les músiques que escoltem fan referència a un poni, als planetes i a la gran porta de Kiev.<br />
El diumenge al matí, escoltem entre d’altres, la cançó dels canons<br />
A la part de baix veiem representada una banda. El<br />
nombre de músics representat no es correspon, ni<br />
tant sols és la intenció, amb la quantitat exacta que<br />
veiem en el concert. Sí que ens serveix, però, per a<br />
poder recordar amb aproximació la situació dels<br />
diferents grups d’instruments i quins són presents a<br />
la Banda Municipal de Barcelona, treball que podeu<br />
fer en la classe posterior a la sortida.<br />
A l’esquerra podem veure el grup dels clarinets.<br />
Són la base de la tessitura aguda de la banda.<br />
Estan afinats en si bemoll. El de la dreta, una mica més curt, representa el requint, que sona<br />
una 4a més amunt que el clarinet. En la disposició que adopta la Banda Municipal de<br />
Barcelona, podreu veure el clarinet baix al costat dels saxos barítons a la part de la dreta que<br />
ja comentarem en el seu moment.<br />
35
Ocupant la part central veiem dues fileres<br />
amb quatre parelles d’instruments: les<br />
flautes i els oboès, a primera fila, i les<br />
trompes i els fagots al darrera. Hi ha<br />
dibuixada la mateixa quantitat<br />
d’instrumentistes que en la formació de la<br />
banda, excepte de trompes. El seu paper<br />
és de color tímbric, però també tenen<br />
solos. Els quatre instrumentistes més<br />
centrats, que estan un al costat de l’altre i<br />
que hem enquadrat, són els que tenen el<br />
paper de primers, és a dir que són els<br />
solistes.<br />
A la dreta de l’escenari trobem l’altre gran grup<br />
d’instruments després dels clarinets. És la<br />
família dels saxos. Dominen les tessitures<br />
mitjanes. En la nostra il·lustració tenim<br />
representats els quatre principals tipus. El<br />
soprano, allargat, els alts, de mides còmodes<br />
per les mans i de gran agilitat, els tenors, ja a<br />
la segona filera en el nostre dibuix, i els<br />
barítons, amb la seva característica doble<br />
volta després de l’embocadura.<br />
La presència d’aquest grup és la que fa que la<br />
Banda Municipal de Barcelona sigui hereva del<br />
que s’anomenava en el segle XIX, banda<br />
francesa, en contraposició a la banda<br />
alemanya, en la qual la seva base són els<br />
instruments de metall.<br />
En la formació que adopta la nostra banda,<br />
veureu al costat dels saxos barítons el clarinet baix, de forma similar, però amb cos de fusta<br />
Tornant a l’esquerra de l’escenari trobem les trompetes i, al mig, els trombons. Instruments<br />
de metall amb llarga història i ja fets servir en el Renaixement.<br />
A<br />
la<br />
dreta trobem la part dels greus, dels baixos.<br />
Els més grans, les tubes i els mitjans, els<br />
bombardins. Van ser els grans invents de<br />
36
principis del segle XIX. També es deuen al Adolph Sax, com els saxos, i formen part de la<br />
família dels saxhorns. Aquesta ampliació de la tessitura cap al greu va ser una de les raons<br />
del desenvolupament de les bandes. Els més importants compositors de seguida en van fer<br />
ús també a l’orquestra.<br />
Reforçant aquests baixos, més com a complement tímbric que no pas com a<br />
ampliació d’intensitat, la Banda Municipal de Barcelona incorpora un<br />
contrabaix, instrument de corda fregada que, en moltes ocasions, es toca amb<br />
pizzicato, recurs que dóna a les seves intervencions aquest complement que<br />
hem comentat. En la il·lustració veiem el contrabaixista amb l’arquet.<br />
Finalment, a la part superior s’hi disposen els instruments de percussió. En el<br />
dibuix que estem comentant, hi trobareu a la part interior del nostre programa<br />
de mà, la família queda representada per tres instruments<br />
A l’esquerra, la caixa membranòfon de so indeterminat, tocada<br />
amb baquetes. Pot posar-se-li redoblant, adquirint un so diferent<br />
al del tambor o tabal popular.<br />
Al seu costat, ben bé al mig del dibuix hi veiem els plats.<br />
Es toquen colpejant-los entre ells i fent-los ressonar a l’aire.<br />
D’aquí la seva condició d’idiòfons. Són també de so<br />
indeterminat per no donar cap nota concreta. Dit d’una altra<br />
manera, el seu espectre de vibracions per segon és<br />
múltiple i no uniforme.<br />
Per acabar, a la dreta, hi veiem col·locades dues timbales,<br />
membranòfons de so determinat. Gràcies al seu sistema de<br />
claus i als seus pedals, poden afinar-se uniformement i, per<br />
tant, donar notes concretes. La seva inclusió a les bandes prové<br />
del que històricament es va anomenar música turca, juntament<br />
amb el bombo i els plats.<br />
10. Bibliografia i enllaços a pàgines web<br />
<strong>Almacellas</strong> i Díez, <strong>Josep</strong> Ma.: Del carrer a la sala de concerts. Banda Municipal de<br />
Barcelona. 1886-1944. Col. Memòria de Barcelona. Publicacions de l’Ajuntament de<br />
Barcelona. Barcelona, juny de 2006.<br />
37
<strong>Almacellas</strong> i Díez, <strong>Josep</strong> Ma.: 125 anys de Banda Municipal de Barcelona. Quaderns de<br />
l’Auditori, 11. Consorci de l’Auditori i l’Orquestra (EAOBC) Barcelona, desembre 2010.<br />
Astruells Moreno, Salvador: La Banda Municipal de Valencia y su aportación a la historia de<br />
la música valenciana. Universitat de València. Servei de Publicacions. València, 2003.<br />
Baldelló, Francesc de P. Prev: La música de l'antic consell barceloní. Notes històriques.<br />
Impremta Barmar. Barcelona, desembre 1929.<br />
Baldelló, Francisco de P.: La música en Barcelona. (Noticias históricas). Colección Barcelona<br />
y su historia. Librería Dalmau. Barcelona, 1943.<br />
Bonastre i Bertrán, Francesc: La Banda Municipal de Barcelona: Cent anys de música<br />
ciutadana. Ajuntament de Barcelona. Barcelona, 1989.<br />
Caballé i Clos, Tomás: La música "oficial" de la Ciudad de Barcelona. Apuntes para la<br />
historia de la Banda Municipal. Ediciones Ariel. Barcelona, 1946.<br />
Copland, Aaron: Cómo escuchar música. Breviarios, 101. Fondo de Cultura Económica.<br />
México, 1955. (es va reeditant)<br />
Franco Ribate, José: Manual de instrumentación de Banda. Editorial Música Moderna.<br />
Madrid, 1943.<br />
Galbis, Vicent: “Les bandes valencianes: història, activitats i projecció social” A Aviñoa, Xosé,<br />
dir.:Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. Vol VI. Pàgs. 160 - 205. Edicions 62.<br />
Barcelona, març de 2001.<br />
Károlyi, Ottó: Introducción a la música. El libro de bolsillo, 607. Alianza Editorial. Madrid 1975.<br />
(es va reeditant)<br />
LaRue, Jan: Análisis del estilo musical. Editorial Labor, S. A. Barcelona 1989<br />
* * * * * * * * * *<br />
ENLLAÇOS WEB<br />
Borràs, Georgina i Querol, Elvira: Aigua, dossier pedagògic. Servei educatiu de L’Auditori.<br />
http://www.auditori.cat/uploads/fitxers/Aigua.pdf<br />
Caminal, Pere: V de vent, dossier pedagògic. Servei educatiu de L’Auditori.<br />
http://www.auditori.cat/uploads/fitxers/CDossier_V_de_<strong>Vent</strong>.pdf<br />
Malagarriga, Teresa: Els colors del metall, dossier pedagògic. Servei educatiu de L’Auditori.<br />
http://www.auditori.cat/uploads/fitxers/06colorsdelmetall.pdf<br />
38
Pla, Gemma: Metàl·lics, dossier pedagògic. Servei educatiu de L’Auditori .<br />
http://www.auditori.cat/uploads/fitxers/Metàl·lics.pdf<br />
Valls, Asumpta: El poble de vent i de fusta, dossier pedagògic. Servei educatiu de L’Auditori.<br />
http://www.auditori.cat/uploads/fitxers/El_poble_de_vent_i_de_fusta.pdf<br />
* * * * * * * * * *<br />
Per biografies de compositors podeu consultar la wikipedia o la pàgina “El poder de la<br />
palabra” http://www.epdlp.com/musica.php<br />
Catàlegs<br />
http://infopuq.uquebec.ca/~uss1010/oeuvres1.html<br />
Händel<br />
http://www.gfhandel.org/index.htm<br />
Strauss<br />
http://www.richard-strauss.com/chrono.html<br />
Janacek<br />
http://www.leosjanacek.co.uk/<br />
Mozart<br />
http://www.mozart.cat/<br />
partitures<br />
http://dme.mozarteum.at<br />
Copland<br />
http://classicalfmradio.org/cgi-bin/Radio/opus.pl?&process=1&composer=Copland<br />
Gustav Holst<br />
http://www.gustavholst.info/<br />
Xavier Montsalvatge<br />
http://www.montsalvatge.com/<br />
Kurt Weill<br />
http://www.kwf.org/kwf/<br />
Carles Santos<br />
http://www.carles-santos.com/<br />
Belmonte<br />
http://www.we7.com/#/album/Carles-Santos-Banda-Sinfonica-Unio-Musical-DeLliria/Belmonte<br />
39