parvulari primària eso ampa un racó per pensar notícia del trimestre ...
parvulari primària eso ampa un racó per pensar notícia del trimestre ...
parvulari primària eso ampa un racó per pensar notícia del trimestre ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
COP D’ULL núm. 14 JUNY 2006<br />
20<br />
Personatge protagonista<br />
ANNA VALLÈS<br />
Mai vaig <strong>pensar</strong> que notaria<br />
a faltar als meus companys<br />
de classe. I això és<br />
el que va passar quan vaig sortir<br />
la darrera vegada <strong>per</strong> la porta<br />
de l’escola, ja fa <strong>un</strong>s trenta-cinc<br />
anys.<br />
Que bé! Per fi marxo <strong>del</strong> “cole”<br />
deixo de veure les germanes, els<br />
profes, sóc gran, sóc lliureeeee!<br />
Però a mida que passaven els m<strong>eso</strong>s,<br />
notava a faltar el meu ambient,<br />
la meva escola on m’havien<br />
ensenyat tot el que sabia i que<br />
gràcies a les seves mestres, els<br />
seus coneixements i la doctrina de<br />
vida que m’havien tramés, podia<br />
començar a fer el meu futur, i a<br />
caminar <strong>per</strong> la vida.<br />
Fixeu-vos, els meus records comencen<br />
el dia que vaig anar <strong>per</strong><br />
primera vegada a l’escola, amb<br />
tres anys, pel any 1964, de l’enrenou<br />
que vaig m<strong>un</strong>tar quan vaig<br />
veure que la “mama” s’anava i<br />
jo em quedava amb <strong>un</strong>a gent que<br />
no coneixia. Però bé ràpid em va<br />
marxar l’enyorança, gràcies a la<br />
senyoreta Isabel ens va ensenyar<br />
joguines. D’ella recordo la “seva<br />
esponja” plena de mocs, amb la<br />
qual ens rentava la carona quan<br />
ja tocava tornar a casa. Uf!<br />
Altre record d’aquell temps va ser<br />
el meu primer llibre CAN i ME,<br />
que encara conservo; <strong>un</strong> llibre que<br />
parlava d’<strong>un</strong> gosset i <strong>un</strong>a ovelleta,<br />
i que tenia <strong>un</strong>s cromos <strong>per</strong> jugar<br />
amb ells.<br />
Ja tenia llibre com els més grans<br />
<strong>per</strong> estudiar!<br />
Després els anys següents ja vaig<br />
començar a prendre conciència de<br />
les meves companyes, amb les que<br />
passaria 10 anys de la meva vida.<br />
Poc a poc cadascú va començar<br />
a fer-se <strong>un</strong> lloc a la classe <strong>per</strong>ò<br />
a l’hora de fer entremaliades…<br />
érem <strong>un</strong>a pinya, i sobretot a l’hora<br />
de la costura. Recordo que la germana<br />
que portava aquesta classe,<br />
fixeu-vos si parlo de fa anys!, ens<br />
feia estar ben calladetes, i això…<br />
era <strong>un</strong> problema. Era l’hora que<br />
<strong>un</strong>a companya llegia en veu alta<br />
llibres d’aventures de “Los cinco”<br />
i les altres cosíem. Una vegada<br />
vam decidir llençar “polvos picapica”,<br />
ja sabeu d’aquells que fan<br />
esternudar; no us imagineu com<br />
va acabar tot, <strong>per</strong>ò ho vam passar<br />
d’allò més bé. D’aquí en fora<br />
érem nenes molt tranquil.letes, i<br />
estudiàvem força, encara que de<br />
vegades, ens tocàvem matèries<br />
ben estranyes com la classe <strong>del</strong>s<br />
conj<strong>un</strong>ts, i subconj<strong>un</strong>ts, <strong>per</strong>ò clar!<br />
començàvem la promoció ex<strong>per</strong>imental<br />
<strong>del</strong> EGB, i era tot <strong>un</strong> embolic.<br />
També em recordo de les famoses<br />
lla<strong>un</strong>es de préssec i pinya, que havíem<br />
de portar cada Nadal, embo-<br />
licades amb <strong>un</strong> pa<strong>per</strong> molt guapo,<br />
<strong>per</strong> ajudar els nens <strong>del</strong> Congo.<br />
Allò era molt important! Havíem<br />
de comprar <strong>un</strong>a lla<strong>un</strong>a de qualsevol<br />
aliment, <strong>per</strong>ò….totes, ves<br />
<strong>per</strong> on!, compràvem lla<strong>un</strong>es de<br />
préssec o pinya. Pobres nens <strong>del</strong><br />
Congo! Els vam alimentar durant<br />
moltssss anys només de postres,<br />
<strong>per</strong>què de la resta d’aliments…<br />
nosaltres no en teníem ni idea.<br />
Els anys anaven passant i els profes<br />
amb les corresponents classes<br />
també. La relació amb les germanes<br />
i les “senyoretes” era molt<br />
bona en general <strong>per</strong>què era la nostra<br />
segona casa; fins i tot va haver<br />
<strong>un</strong> temps que vem anar a l’escola<br />
els dissabtes a patinar, a jugar i a<br />
ballar sardanes.<br />
Germanes i professors com la senyoreta<br />
Isabel, Irene, Maria, Mari<br />
Carmen, i les germanes Teresa,<br />
Josefina, Concepció, Isabel,<br />
Maria Angeles, Montserrat, Dolors<br />
i Antònia ( que tenia en els<br />
primers temps els únics nens que<br />
anaven a l’escola), sonaven <strong>per</strong> les<br />
aules d’aquell temps.<br />
L’últim dia d’estada a l’escola va<br />
ser força trist <strong>per</strong> a mi. Ens vam<br />
fer <strong>un</strong>a foto, totes vestides amb<br />
l’<strong>un</strong>iforme blau <strong>del</strong> cole al terrat,<br />
al costat de l’església, bé tenia<br />
<strong>un</strong>a altra “f<strong>eso</strong>mia” l’escola, i just<br />
l’endemà jo aniria a viure a <strong>un</strong>a<br />
altre població i mai més tornaria<br />
a veure a les meves companyes, ni<br />
als profes.<br />
Vaig tenir <strong>un</strong> sentiment de buidor<br />
molt fort durant molt temps. Ara<br />
<strong>per</strong> ara, amb els anys que porto<br />
a l’esquena us dono <strong>un</strong> consell:<br />
viviu força el moment amb els<br />
companys i els profes; valoreu<br />
el que teniu ara; manteniu <strong>un</strong> fil<br />
d’<strong>un</strong>ió entre vosaltres i l’escola,<br />
no el trenqueu, i així amb els anys,<br />
quan torneu la vista enrere, somriureu<br />
<strong>un</strong>a bona estona. Justament<br />
el que penso fer dintre d’<strong>un</strong>s<br />
dies amb la trobada de les meves<br />
companyes <strong>del</strong> cole, que ens j<strong>un</strong>tàrem<br />
a parlar de les lla<strong>un</strong>es de<br />
préssec i <strong>del</strong>s “polvos pica-pica”.<br />
Per fi, tornàrem a estar j<strong>un</strong>tes!<br />
Anna Vallès <strong>del</strong> Campo. 1964-<br />
1975