7 funcions dels glúcids - IES Guillem Cifre de Colonya
7 funcions dels glúcids - IES Guillem Cifre de Colonya
7 funcions dels glúcids - IES Guillem Cifre de Colonya
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
1. Els <strong>glúcids</strong>: Concepte i<br />
classificació.<br />
2. Els monosacàrids<br />
2.1 Les trioses<br />
2.2 Les tetroses<br />
2.3 Les pentoses<br />
2.4 Les hexoses<br />
3. L’enllaç o-glucosídic. Els<br />
oligosacàrids.<br />
4. Els disacàrids<br />
5. Els polisacàrids<br />
5.1 Homopolisacàrids<br />
5.2 Heteropolisacàrids<br />
6. Glúcids associates a altres<br />
tipus <strong>de</strong> molècules<br />
7. Funcions <strong><strong>de</strong>ls</strong> <strong>glúcids</strong><br />
2<br />
ELS GLÚCIDS<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 1
2<br />
1<br />
Concepte <strong>de</strong> glúcid<br />
ELS GLÚCIDS:<br />
Concepte i classificació<br />
Els <strong>glúcids</strong> són biomolècules forma<strong>de</strong>s bàsicament per carboni (C), hidrogen (H) i oxigen (O), en<br />
una proporció semblant a CnH2nOn, és a dir, (CH2O)n<br />
Se’ls sol anomenar hidrats <strong>de</strong> carboni o carbohidrats. En realitat. aquest nom es poc apropiat,<br />
ja que no es tracta d’àtoms <strong>de</strong> carboni hidratats, és a dir enllaçats a molècules d’aigua, sinó d’àtoms<br />
<strong>de</strong> carboni units a grups alcohòlics ( OH), també anomenats radicals hidroxil, i a radicals hidrogen<br />
(H). EI nom glúcid <strong>de</strong>riva <strong>de</strong> la paraula grega glykys. que significa “dolç”.<br />
En tots els <strong>glúcids</strong> sempre hi ha un grup carbonil. Es a dir, un carboni unit a un oxigen mitjançant<br />
un doble enllaç. El grup carbonil pot ser un grup al<strong>de</strong>hid —CHO), o un grup cetònic ( C=O ).<br />
Així doncs, els <strong>glúcids</strong> es po<strong>de</strong>n <strong>de</strong>finir com a polihidroxial<strong>de</strong>hids o polihidroxicetones.<br />
Els <strong>glúcids</strong> po<strong>de</strong>n sofrir processos d’aminació, incorporació <strong>de</strong> grups amino (—NH2) i<br />
d’esterificació amb àcids, com ara l’àcid sulfúric (H2SO4) o l’àcid fosfòric (H3PO4). Així doncs po<strong>de</strong>n<br />
contenir àtoms <strong>de</strong> nitrogen (N), sofre (S) i fòsfor (P), però sense que<br />
aquests siguin essencials en la seva constitució.<br />
Classificació <strong><strong>de</strong>ls</strong> <strong>glúcids</strong><br />
Els <strong>glúcids</strong> es classifiquen segons el<br />
nombre <strong>de</strong> ca<strong>de</strong>nes<br />
polihidroxial<strong>de</strong>hídiques o<br />
polihidroxicetòniques que continguin.<br />
Se’n distingeixen els tipus següents:<br />
Monosacàrids. Són els <strong>glúcids</strong> que<br />
estan constituïts per una sola ca<strong>de</strong>na<br />
polihidroxial<strong>de</strong>hídica o<br />
polihidroxicetònica.<br />
Oligosacàrids. Són els <strong>glúcids</strong> que<br />
estan formats per la unió <strong>de</strong> dos a <strong>de</strong>u<br />
monosacàrids. EIs mes importants són<br />
els disacàrids (unió <strong>de</strong> dos<br />
monosacàrids).<br />
Polisacàrids. Són els <strong>glúcids</strong> formats<br />
per la unió <strong>de</strong> més <strong>de</strong> <strong>de</strong>u<br />
monosacàrids.<br />
A més d’aquests tres grups, hi ha els<br />
compostos formats per la unió <strong>de</strong><br />
<strong>glúcids</strong> i altres substàncies no<br />
glucídiques.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
2 ELS MONOSACÀRIDS<br />
Definició<br />
Els monosacàrid són <strong>glúcids</strong> constituïts per una sola ca<strong>de</strong>na polihidroxial<strong>de</strong>hídica o<br />
polihidroxicetònica. Per això no es po<strong>de</strong>n <strong>de</strong>scompondre per hidròlisi.<br />
S’anomenen afegint la terminació —osa al nombre <strong>de</strong> carbonis: per exemple, triosa, tetrosa, pentosa,<br />
hexosa, etc.<br />
Propietats<br />
a) Propietats físiques<br />
- Són sòlids cristal·lins.<br />
- No hidrolizables<br />
- De color blanc<br />
- De gust dolç.<br />
- Hidrosolubles. La solubilitat en aigua és <strong>de</strong>guda al fet que tant els radicals hidroxil (-OH) com<br />
el radicals hidrogen (-H) presenten una elevada polaritat elèctrica i per això estableixen<br />
forces d’atracció elèctrica amb les molècules d’aigua, que també són polars.<br />
b) Propietats químiques<br />
- Els <strong>glúcids</strong> son capaços d’oxidar-se, és a dir, <strong>de</strong> perdre electrons, davant d’altres substàncies<br />
que quan els accepten es redueixen. Per aquesta raó, són la font bàsica <strong>de</strong> les cèl.lules.<br />
- Una altra propietat química <strong><strong>de</strong>ls</strong> <strong>glúcids</strong> és la capacitat que tenen per associar-se amb grups<br />
amino (-NH2)<br />
2.1 LES TRIOSES<br />
Són <strong>glúcids</strong> formats per tres àtoms <strong>de</strong> carboni. La fórmula empírica <strong>de</strong> totes dues és C3H6O3<br />
Hi ha dues trioses: una que té un grup al<strong>de</strong>hid i una altra que té un grup cetònic.<br />
L’aldotriosa s’anomena gliceral<strong>de</strong>hid, i la cetotriosa s’anomena dihidroxiacetona.<br />
No es troben lliures en grans quantitats a la naturalesa, però són abundants a l’interior <strong>de</strong> la<br />
cèl·lula, ja que són metabòlits intermedis <strong>de</strong> la <strong>de</strong>gradació <strong>de</strong> la glucosa.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 3
Isomers Isomers Isomers espacials espacials espacials o o esteroisòmers<br />
esteroisòmers<br />
esteroisòmers<br />
4<br />
ESTRUCTURA I ISOMER<strong>IES</strong><br />
Dos composts són isòmers quan, tot i essent diferents, tenen la mateixa fórmula molecular. Hi ha<br />
diferents tipus d’isomeria, entre els quals <strong>de</strong>stacam l’esteroisomeria.<br />
l’esteroisomeria.<br />
Els esteroisòmers, o isòmers espacials, són molècules aparentment iguals en les quals només varia la<br />
posició espacial d’alguns àtoms o grups d’àtoms. La raó d’això és la presència <strong><strong>de</strong>ls</strong> anomenats carbonis carbonis carbonis carbonis<br />
asimètrics asimètrics asimètrics asimètrics o centre centre centre centre quiral quiral quiral quiral que tenen satura<strong>de</strong>s les seves quatre valències per radicals diferents.<br />
Els esteroisòmers es divi<strong>de</strong>ixen en:<br />
Enantiòmers.<br />
Enantiòmers.<br />
Les seves molècules són imatges especulars que no es po<strong>de</strong>n superposar. Els entiòmers corresponen a la<br />
mateixa substància, amb les mateixes propietats, manco l’activitat òptica.<br />
Per conveni, <strong>de</strong>striam dos tipus d’enantiòmers, els D i els L segons la posició <strong>de</strong>l grup –OH <strong>de</strong>l carboni<br />
asimètric més allunyat <strong>de</strong>l grup carbonil.<br />
- Si el grup –OH va a la dreta <strong>de</strong>l C asimètric el compost és un isòmer D<br />
- Si el grup –OH va a l’esquerra esquerra <strong>de</strong>l C asimètric el compost és un isòmer L<br />
A la natura es presenten exclusivament les formes D, amb molt poques excepcions.<br />
Diasterosiòmers.<br />
Diasterosiòmers.<br />
Són molècules que es diferencien en la posició <strong>de</strong> diversos grups –OH situats en diferents carbonis<br />
asimètrics.<br />
Quan només difereixen en la posició d’un grup –OH s’anomenen epímers. Els epímers són substàncies<br />
diferents, amb propietats distintes.<br />
En augmentar el nombre <strong>de</strong> carboni asimètrics augmenta el nombre d’esteroisòmers, que serà 2 n , (n =<br />
nombre <strong>de</strong> carbonis).<br />
Isomeria Isomeria òptica<br />
òptica<br />
La presència <strong>de</strong> carbonis asimètrics dóna als monosacàrids la propietat <strong>de</strong> l’activitat l’activitat òptica. òptica. Quan un<br />
raig <strong>de</strong> llum polaritzada hi inci<strong>de</strong>ix, es produeix una <strong>de</strong>sviació en el pla <strong>de</strong> polarització, i el raig refractat<br />
sorgeix amb un altre pla <strong>de</strong> polarització.<br />
- Si el <strong>de</strong>svien cap a la dreta, s’anomenen <strong>de</strong>xtrogires i se simbolitzen amb el signe (+) (+). (+) (+) Per exemple,<br />
com que el D-gliceral<strong>de</strong>hid és <strong>de</strong>xtrogir, s’anomena D-(+)- gliceral<strong>de</strong>hid.<br />
- Si el <strong>de</strong>svien cap a l’esquerra, s’anomenen levogires levogires i se simbolitzen amb el signe (- )))).<br />
No hi ha relació entre tenir estructura D D D D i ser <strong>de</strong>xtrogira, és a dir, una molècula pot tenir estructura D D D D i<br />
ser levogira.<br />
Les estructures enantiomorfes són, doncs, isòmers òptics.<br />
Observa Observa: Observa La dihidroxiacetona no té cap carboni asimètric i, per tant, no presenta activitat òptica.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
2.2 LES TETROSES<br />
Són <strong>glúcids</strong> formats per quatre àtoms <strong>de</strong> carboni. La fórmula empírica és: C4H8O4<br />
Hi ha:<br />
- Dues aldotetroses, la treosa i l’eritrosa.<br />
- Una cetotetrosa, l’eritrulosa<br />
La terminació -ulosa és comuna en les cetotetroses i en les cetopentoses.<br />
En les aldotetroses hi ha dos carbonis asimètrics. Igual que per als altres monosacàrids, la<br />
configuració D o L es <strong>de</strong>termina prenent com a referència el carboni asimètric més allunyat <strong>de</strong>l grup<br />
carhonil, que en les aldotetroses és el carboni 3.<br />
2.3 LES PENTOSES<br />
Són <strong>glúcids</strong> amb cinc àtoms <strong>de</strong> carboni. La fórmula empírica és C5H10O5<br />
En les aldopentoses, com que hi ha tres carbonis asimètrics (C2 C3 i C4), hi apareixen vuit possibles<br />
estructures moleculars (2 3 = 8). En la naturalesa tan sols se’n troben quatre:<br />
- La D-ribosa, en l’àcid ribonucleic<br />
- La D-2-<strong>de</strong>soxiribosa, en l’àcid <strong>de</strong>soxiribonucleic.<br />
- La D-xilosa, que forma el polisacàrid xilan <strong>de</strong> la fusta.<br />
- La L-arabinosa, que és un <strong><strong>de</strong>ls</strong> components <strong>de</strong> la goma aràbiga.<br />
Entre les cetopentoses cal esmentar la D-ribulosa, que exerceix un paper important en la fotosíntesi.<br />
2.4 LES HEXOSES<br />
Són <strong>glúcids</strong> amb sis àtoms <strong>de</strong> carboni. La fórmula empírica és C6H12O6<br />
Atès que l‘estructura oberta <strong>de</strong> les hexoses no és lineal, sinó trencada, a causa <strong><strong>de</strong>ls</strong> angles que hi ha<br />
entre ets enllaços <strong><strong>de</strong>ls</strong> carbonis, els primers i els darrers carbonis que<strong>de</strong>n relativament propers. Per<br />
això, en dissolució l’estructura lineal generalment es tanca sobre si mateixa i forma un hexàgon, semblant<br />
al d’una molècula anomenada piran, o un pentàgon, semblant al d’un molècula anomenada<br />
furan-<br />
Glucosa. És el glúcid més abundant; és l’anomenat sucre <strong>de</strong> raïm. A la sang es troba en<br />
concentracions d’1gram per litre. Forma polímers i dóna lloc a polisacàrids com el midó, el glicogen o<br />
la cel·lulosa. En la naturalesa es troba la D-(+)-glucosa, també anomenada per això <strong>de</strong>xtrosa (glúcid<br />
<strong>de</strong>xtrogir).<br />
Galactosa. Juntament amb la glucosa forma el disacàrid lactosa, propi <strong>de</strong> la llet. També es troba<br />
com a element constitutiu <strong>de</strong> molts polisacàrids.<br />
Mannosa. També és una aldohexosa. Generalment es troba en forma <strong>de</strong> D-mannosa en alguns<br />
teixits vegetals i polimeritzada formant mannans, en bacteris, llevats i plantes superiors.<br />
Fructosa. Es una cetohexosa. Es troba en forma <strong>de</strong> β-D-fructofuranosa. Es molt levogira, per la qual<br />
cosa també s’anomena levulosa. Es troba lliure a la fruita i, associada amb la glucosa, forma la<br />
sacarosa. Al fetge es transforma en glucosa.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 5
Tetroses Tetroses Tetroses<br />
Pentoses Pentoses<br />
Pentoses<br />
Hexoses<br />
Hexoses<br />
6<br />
Pentoses Pentoses i i i hexoses hexoses hexoses cicla<strong>de</strong>s<br />
cicla<strong>de</strong>s<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
Representació <strong>de</strong> la serie D d’aldoses i cetoses<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 7
Est Estructura Est Estructura<br />
ructura cíclica cíclica i i formes formes anomèriques<br />
anomèriques<br />
En la configuració oberta (projecció <strong>de</strong> Fischer) els sucres presenten un<br />
nombre variable <strong>de</strong> grups hidroxil i un grup al<strong>de</strong>hid o un grup cetònic.<br />
El grup al<strong>de</strong>hid o cetònic <strong>de</strong>senvolupa un paper especial:<br />
- En primer lloc pot reaccionar amb un hidroxil <strong>de</strong> la mateixa<br />
molècula, formant un anell.<br />
- En segon lloc una vegada format aquest anell, aquest carboni pot<br />
8<br />
unir-se a un <strong><strong>de</strong>ls</strong> carbonis amb un grup hidroxil d’un altre sucre,<br />
formant un disacàrid (com veurem més endavant).<br />
Es pot formar enllaços:<br />
- Hemiacetal<br />
Hemiacetal: Hemiacetal<br />
quan un grup al<strong>de</strong>hid reacciona amb un grup hidroxil<br />
- Hemicetal Hemicetal: Hemicetal<br />
quan el grup cetònic reacciona amb un hidroxil<br />
Ambdós casos són enllaços intramoleculars. D’aquesta manera la<br />
molècula es tanca formant un anell pentagonal (anomenant furan ) o<br />
hexagonal (anomenat piran piran). piran<br />
Així parlarem <strong>de</strong> fructofuranosa quan la fructosa està ciclada i <strong>de</strong> glucopiranosa quan hi està la<br />
glucosa. Aquestes formes cícliques reben el nom <strong>de</strong> fórmules fórmules <strong>de</strong> <strong>de</strong> Haworth. Haworth. Haworth. En aquestes fórmules tots<br />
els àtoms <strong>de</strong>l polígon estan en el mateix pla i els grups estan cap a la part superior o inferior d’aquest<br />
pla.<br />
En la forma cíclica apareix un nou carboni asimèric, el que abans tenia el grup al<strong>de</strong>hid o cetònic.<br />
Aquest carboni es diu anomèric anomèric. anomèric anomèric<br />
Sorgeixen així dos nous estereoisòmers o anòmers:<br />
Anòmer α si el grup -OH queda cap a baix (en posició trans respecte al grup<br />
CH2OH, és a dir a l’altra banda <strong>de</strong>l pla)<br />
Anòmer β si el grup –OH queda cap a dalt (en posició cis respecte <strong>de</strong>l grup<br />
CH2OH, és a dir a la mateixa banda <strong>de</strong>l pla)<br />
Els quatre enllaços que po<strong>de</strong>n formar els carbonis es disposen en forma<br />
tetraèdrica a l’espai. Per aquesta raó, el cicle hexagonal <strong>de</strong> la glucosa no és<br />
pla, sinó que pren dues formes tridimensional conegu<strong>de</strong>s, respectivament,<br />
amb el nom <strong>de</strong> nau i cadira<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
3<br />
L’enllaç O-glicosídic<br />
L’enllaç O-glicosídic es forma<br />
entre dos –OH <strong>de</strong> dos<br />
monosacàrids i suposa el<br />
<strong>de</strong>spreniment d’una molècula<br />
d’aigua.<br />
Si el primer monosàcàrid és α es<br />
formarà un enllaç α-glicosídic i si<br />
el primer monosacàrid és β es<br />
formarà un enllaç β-glicosídic.<br />
Els oligosacàrids<br />
Els oligosacàrids són polímers formats per entre dos i <strong>de</strong>u monosacàrids, units per enllaç O-glicosídic<br />
Aquests <strong>glúcids</strong> presenten una gran diversitat. Els oligosacàrids lliures més importants són la inulina<br />
i l’oligofructosa, que estan formats per ca<strong>de</strong>nas <strong>de</strong> fructoses a l’extrem <strong>de</strong> les quals hi pot haver una<br />
glucosa. Es troben a molts <strong>de</strong> vegetals com ara la ceba, el porro i la carxofa.<br />
Altres són els galactooligosacàrids, formats per ca<strong>de</strong>nes <strong>de</strong> galactosa i presenten a la llet i en<br />
alguns vegetals<br />
Dels oligosacàrids <strong>de</strong>stacarem especialment, pel seu paper en la natura, els disacàrids.<br />
L’enllaç N-glicosídic<br />
L’ENLLAÇ O-GLICOSÍDIC.<br />
L’ENLLAÇ N-GLICOSÍDIC.<br />
A més <strong>de</strong> l’enllaç O-glicosídic, els sucres po<strong>de</strong>n format també<br />
l’enllaç N-glicosídic quan es produeix la substitució d’un grup<br />
–OH per un amino.<br />
Així es formen els amino<strong>glúcids</strong>.<br />
Exemples:<br />
N-acetilglucosamina (forma part <strong>de</strong> la quitina <strong><strong>de</strong>ls</strong> artròpo<strong>de</strong>s).<br />
Àcid N-acetilmuràmic (forma part <strong>de</strong> la paret bacteriana)<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 9
10<br />
4 ELS DISACÀRIDS<br />
Entre els oligosacàrids cal <strong>de</strong>stacar especialment Els disacàrids que estan formats per la unió <strong>de</strong> dos<br />
monosacàrids<br />
Tipus d’enllaç<br />
• Mitjançant l’enllaç monocarbonílic entre el carboni anomèric <strong>de</strong>l primer monosacàrid i un carboni<br />
qualsevol no anomèric <strong>de</strong>l segon. Com que queda un carboni anomèric amb l’hemiacetal<br />
lliure, continua tenint la capacitat <strong>de</strong> reduir el reactiu <strong>de</strong> Fehling; per exemple, la maltosa, la<br />
cel.lobiosa i la lactosa.<br />
La terminació <strong>de</strong>l nom <strong>de</strong>l primer monosacàrid és –osil la <strong>de</strong>l segon rnonosacàrid és -osa.<br />
• Mitjançant l’enllaç dicarbonílic, si s’establejx entre els dos carbonis anomèrjcs <strong><strong>de</strong>ls</strong> dos<br />
monosacàrids, amb la qual cosa perd la capacitat <strong>de</strong> reduir el licor dc Fehling; per exemple, la<br />
sacarosa.<br />
La terminació <strong>de</strong>l nom <strong>de</strong>l primer monosacàrid és -osil i la <strong>de</strong>l segon monosacàrid és -òsid.<br />
Propietats:<br />
- Dolços.<br />
- Solubles en aigua.<br />
- Cristal.lins.<br />
- Hidrolitzables amb enzims o<br />
àcids calents.<br />
- Reductors quan el carboni<br />
anomèric d’algun d’ells no està<br />
implicat en l’enllaç. La capacitat<br />
reductora es <strong>de</strong>u a que el grup<br />
al<strong>de</strong>hid o cetònic es pot oxidar<br />
Disacàrids d’interès<br />
Maltosa: G(1α-4α)G Disacárid format per dues molecules <strong>de</strong> α-glucopiranosa uni<strong>de</strong>s per mitjà <strong>de</strong><br />
l’enllaç α( 1 —4). S’obté per hidròlisi <strong>de</strong>l midò i <strong>de</strong>l glicògen. És el sucre <strong>de</strong> la malta, gra germinat <strong>de</strong><br />
l’ordi, que s’empra per a la fabricació <strong>de</strong> cervesa.<br />
Isomaltosa: G (1α-6α)G No es troba lliure a la naturalesa, s’obté per hidròlisi <strong>de</strong> l’amilopectina <strong>de</strong>l<br />
glicògen.<br />
Celobiosa: G(1β-4β)G No es troba lliure en la naturalesa. S’obté per hidròlisi <strong>de</strong> la cel.lulosa.<br />
Lactosa: Gal (1β-4α)G. És el sucre <strong>de</strong> la llet <strong><strong>de</strong>ls</strong> mamífers.<br />
Sacarosa: G(1α-2β)F. És l’unic disacàrid no reductor, ja que els dos carbonis anomèrics estan<br />
implicats en l’enllaç. És el sucre <strong>de</strong> taula. S’obté <strong>de</strong> la canya <strong>de</strong> sucre i <strong>de</strong> la remolatxa sucrera.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
5 ELS POLISACÀRIDS<br />
Els polisacàrids estan formats per la unió <strong>de</strong> molts monosacàrids (pot variar d’onze a uns quants<br />
milers) per mitjà <strong>de</strong> l’enllaç O-glicosídic, amb la pèrdua consegüent d’una molècula d’ aigua per<br />
cadascun <strong><strong>de</strong>ls</strong> enllaços.<br />
Propietats:<br />
- Tenen pesos moleculars molt elevats.<br />
- No tenen gust dolç.<br />
- Po<strong>de</strong>n ser insolubles, com la cel·lulosa, o formar dispersions col.loidals, com el midó<br />
- No són capaços <strong>de</strong> reduir el reactiu <strong>de</strong> Fehling.<br />
- Po<strong>de</strong>n exercir <strong>funcions</strong> estructurals o <strong>de</strong> reserva energètica. Els polisacàrids que tan una<br />
funció estructural presenten enllaç β-glicosídic. i els que duen a terme una funció <strong>de</strong> reserva<br />
energètica presenten enllaç α-glicosídic.<br />
5.1 HOMOPOLISACÀRIDS<br />
Els homopolisacàrids estan composts per un sol tipus <strong>de</strong> monosacàrids.<br />
Midó<br />
El midó és el polisacàrid <strong>de</strong> reserva propi <strong><strong>de</strong>ls</strong> vegetals. Els dipòsits <strong>de</strong> midó es troben a les llavors i<br />
als tubercles com la patata o el moniato. El midó proce<strong>de</strong>ix <strong>de</strong> la fotosíntesi i s’acumula en grànuls<br />
dins els amiloplasts. El midó està format per milers <strong>de</strong> molècules <strong>de</strong> glucosa, així, com que no es<br />
troben dissoltes en el citoplasma, no influeixen en la pressió osmòtica interna i constitueixen una gran<br />
reserva d’energia que ocupa poc volum<br />
El midó està format per dos polímers:<br />
Amilosa. Constitueix el 30 % <strong>de</strong>l midó. És un polímer <strong>de</strong> maltoses uni<strong>de</strong>s per enllaços α(1-4). Té<br />
una estructura lineal i adopta una disposició helicoïdal amb 6 glucoses per volta. Amb el io<strong>de</strong> es<br />
tenyeix <strong>de</strong> color blau negrós. L’amilosa és parcialment soluble en aigua i és la que origina l’aspecte<br />
tèrbol que adopta l’aigua en coure patates, per exemple.<br />
Amilopectina. Constitueix el 70 % <strong>de</strong>l midó. Té una estructura ramificada. Està constituïda per un<br />
polímer <strong>de</strong> maltoses uni<strong>de</strong>s per mitjà d’enllaços α(1-> 4), però cada 25 0 30 unitats <strong>de</strong> glucosa<br />
apareixen ramificacions α(1-6). Amb el io<strong>de</strong> es tenyeix <strong>de</strong> vermell fosc .<br />
La digestió <strong>de</strong>l midó es <strong>de</strong>senvolupa <strong>de</strong> la següent manera<br />
En els animals<br />
Primer, l’amilosa i l’amilopectina s’hidrolitzen per acció <strong>de</strong> l’enzim α-amilasa –secretada per les<br />
glàndules salivals i el pàncrees-, que hidrolitza els enllaços α(1-4) interns i origina maltosa,<br />
malto<strong>de</strong>xtrina i α-<strong>de</strong>xtrina. La malto<strong>de</strong>xtrina consta <strong>de</strong> tres unitats <strong>de</strong> glucosa uni<strong>de</strong>s per<br />
enllaços α(1-4) i la α-<strong>de</strong>xtrina consta <strong>de</strong> diverses molècules <strong>de</strong> glucosa uni<strong>de</strong>s per enllaços α(1-4)<br />
i α(1-6).<br />
Després la maltosa i lamalto<strong>de</strong>xtrina s’hidrolitzen i formen glucosa, per acció <strong>de</strong> la maltasa,<br />
mentre que la α-<strong>de</strong>xtrina s’hidrolitza per acció <strong>de</strong> la α-<strong>de</strong>xtrinasa, un enzim <strong>de</strong>sramificador<br />
específic <strong>de</strong> l’enllaç α(1-6).<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 11
En els vegetals<br />
12<br />
En el cas <strong><strong>de</strong>ls</strong> vegetals, les llavors contenen un enzim diferent <strong><strong>de</strong>ls</strong> animals, la β-amilasa, que<br />
hidrolitza el midó fins a maltosa per eliminació seqüencial <strong>de</strong> fragments <strong>de</strong> disacàrids <strong><strong>de</strong>ls</strong> extrems<br />
no reductors.<br />
El midó es diferencia <strong>de</strong> la resta <strong><strong>de</strong>ls</strong> <strong>glúcids</strong> en el fet que, a la natura, es troba en forma <strong>de</strong><br />
grànuls en els plats <strong>de</strong> les cèl.lules vegetals. És molt abundant a les llavors i als tubercles, com la<br />
patata. Quan les plantes necessiten energia per crèixer o reproduir-se, s’hidrolitzen el midó i<br />
obtenen glucosa.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
El glicògen<br />
El glicogen és el polisacàrid propi <strong><strong>de</strong>ls</strong> animals.<br />
El glicogen, igual que l’amilopectina, està<br />
constituït per polímers <strong>de</strong> maltoses uni<strong>de</strong>s<br />
ver mitjà d’enllaços α(1-4), amb ramificacions<br />
en posició α(1-6) però amb més abundància<br />
<strong>de</strong> branques. Aquestes apareixen,<br />
aproximadament, cada vuit o <strong>de</strong>u glucoses.<br />
Amb el io<strong>de</strong> es tenyeix <strong>de</strong> vermell fosc.<br />
El glicògen no posseeix una estructura<br />
helicoïdal, per la qual cosa és més accessible<br />
a l’acció <strong><strong>de</strong>ls</strong> enzims i pot ser <strong>de</strong>gradada per<br />
les cèl.lules animals més ràpidament que el<br />
midó <strong><strong>de</strong>ls</strong> vegetals. Això representa un<br />
avantatge adaptatiu per als animals més<br />
actius, els músculs <strong><strong>de</strong>ls</strong> quals necessiten un subministrament més ràpid <strong>de</strong> glucosa. Els enzims<br />
amilases sobre el glicogen donen maltoses i <strong>de</strong>xtrina límit. Després, per mitjà <strong><strong>de</strong>ls</strong> enzims R—<br />
<strong>de</strong>sramificadors i les maltases, s’obté glucosa<br />
El glicògen s’emmagatzema en forma <strong>de</strong> grànuls al citoplasma <strong>de</strong> les cèl·lules animals, principalment<br />
al fetge (25%) i als músculs (70%). La resta (5%) es troba a la sang, en forma <strong>de</strong> glucosa. Els<br />
animals transformen en glicògen el midó que ingereixen en molècules <strong>de</strong> glucosa, que s’uneixen<br />
novament d’acord amb l’estructura <strong>de</strong>l glicògen.<br />
Dextran<br />
És un polímer <strong>de</strong> reserva <strong><strong>de</strong>ls</strong> llevats i els bacteris. Està format només per molècules <strong>de</strong> glucosa, que<br />
a diferència <strong>de</strong>l midó, estan uni<strong>de</strong>s per enllaços α(1-6) <strong>de</strong> manera gairebé exclusiva. Segons<br />
l’espècie es formen ramificacions ocasionals α(1-2), α(1-3), α(1-4)<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 13
La cel.lulosa<br />
La cel·lulosa és un polisacàrid amb funció esquelètica<br />
propi <strong><strong>de</strong>ls</strong> vegetals. Es l’element més important <strong>de</strong> la<br />
paret cel·lular. Les fibres vegetals (cotó, lli, cànem,<br />
espart, etc.) i l’interior <strong>de</strong>l tronc <strong><strong>de</strong>ls</strong> arbres estan<br />
formats bàsicament per parets cel.lulòsiques <strong>de</strong><br />
cèl·lules mortes. El cotó és gairebé cel·lulosa pura<br />
La cel·lulosa és un polímer <strong>de</strong> cel·lobiosa, per tant<br />
glucoses uni<strong>de</strong>s per mitjà d’enllaços β(1- 4). Aquest<br />
enllaç li dóna una gran resistència.<br />
Aquests polímers formen ca<strong>de</strong>nes moleculars no<br />
ramifica<strong>de</strong>s, que es po<strong>de</strong>n disposar paral·lelament<br />
unint-se per mitjà d’enllaços <strong>de</strong> pont d’hidrogen<br />
d’hidrogen (els grups –OH <strong>de</strong> les glucoses <strong>de</strong> cada<br />
ca<strong>de</strong>na estableixen enllaços d’hidrogen amb els <strong>de</strong> la<br />
ca<strong>de</strong>na continua) formant microfiblilles, aquestes<br />
s’uneixen i formen fibrilles, que a la vegada<br />
s’uneixen i formen fibres, ja visibles a ull nu. Les<br />
fibres són molt rígi<strong>de</strong>s i insolubles en aigua.<br />
Les parets <strong>de</strong> les cel.lules vegetals es formen per<br />
superposició <strong>de</strong> diverses capes <strong>de</strong> fibres <strong>de</strong><br />
cel.lulosa, a cada una <strong>de</strong> les quals les fibres es<br />
disposen en la mateixa direcció i perpendiculars a les<br />
fibres <strong>de</strong> les capes adjacents.<br />
La pecularitat <strong>de</strong>l’enllaç β<br />
La peculiaritat <strong>de</strong> l’enllaç β fa que la cellulosa sigui inatacable pels enzims digestius humans per això,<br />
aquest polisacárid no té interès alimentari per a l’ésser humà.<br />
Certs bacteris i fongs tenen són capaços d’hidrolitzar la cel.lulosa i tenen una gran importància<br />
ecològica. Tabé a alguns invertebrats excepcionals com Lepisma saccharina o peixet <strong>de</strong> plata, i el<br />
Teredo navalis o mol.lusc trepador <strong>de</strong> fusta són capaços <strong>de</strong> secretar cel·lulases.<br />
Els insectes xilofags, com els tèrmits, i els herbívors remugants (vaca, ovella. cabra. camell) aprofiten<br />
la cel·lulosa gràcies als microorganismes simbiòtics <strong>de</strong>l tracte digestiu, que produeixen cel·lulases.<br />
Els remugants, com ara la vaca, tenen un estómac voluminós que els serveix com a tanc <strong>de</strong><br />
fermentació; per això als seus excrements no hi ha restes cel.lulòsiques. En els herhívors no<br />
remugants, com ara el cavall sí que n’hi ha.<br />
La quitina<br />
Polisacàrid estructural d’alguns animals i fongs. Forma l’exoesquelet en artròpo<strong>de</strong>s i les parets<br />
cel·lulars <strong><strong>de</strong>ls</strong> fongs. És un polímer no ramificat <strong>de</strong> la N-acetilglucosamina amb enllaços β (1-4)<br />
14<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
5.2 ELS HETEROPOLISACÀRIDS<br />
Els heteropolisacàrids són substàncies que per hidròlisi donen lloc a uns quants tipus diferents <strong>de</strong><br />
monosacàrids o <strong>de</strong> <strong>de</strong>rivats d’aquests. Els més importants:<br />
Pectina: Es troba a la paret cel·lular <strong><strong>de</strong>ls</strong> teixits vegetals. Abunda a la poma, la pera, etc. Té una<br />
gran capacitat gelificant que s’aprofita per a preparar melmela<strong>de</strong>s.<br />
Agar: S’extreu <strong>de</strong> les algues. S’utilitza en microbiologia per a preparar cultius i també en alimentació<br />
com a gelificant..<br />
Goma arábiga: És una substància secretada per les plantes que els serveix per tancar les feri<strong>de</strong>s.<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 15
16<br />
6<br />
Els heteròsids<br />
GLÚCIDS ASSOCIATS A ALTRES TIPUS<br />
DE MOL·LÈCULES<br />
Resulten <strong>de</strong> la unió d’un monosacànid, o d’un petit oligosacànid, amb una molècula o grup <strong>de</strong><br />
molècules no glucídiques, també <strong>de</strong> baix pes molecular, anomena<strong>de</strong>s aglicona.<br />
Exemples:<br />
- La digitalina, que s’utilitza en el tractament <strong>de</strong> malalties vasculars<br />
- Els antocianòsids, responsables <strong>de</strong>l color <strong>de</strong> les flors.<br />
- Els nucleòtids, <strong>de</strong>rivats <strong>de</strong> la ribosa i <strong>de</strong> la <strong>de</strong>soxirribosa. que formen els àcids nucleics, etc.<br />
Els peptidoglicans<br />
Els peptidoglicans o mureïna resulten <strong>de</strong> la unió <strong>de</strong> ca<strong>de</strong>nes d’heteropolisacàrids per mitjà <strong>de</strong> petits<br />
oligopèptids.<br />
Constitueixen la paret bacteriana. L’heteropolisacàrid és el polímer <strong>de</strong> N-acetilglucosamina (NAG) i<br />
d’àcid N-acetilmuràmic (NAM).<br />
Els proteoglicans<br />
Són molècules forma<strong>de</strong>s por una gran fracció <strong>de</strong> polisacàrids (aproximadament el 80 % <strong>de</strong> la<br />
molècula), i una petita fracció proteica (aproximadament el 20 %).<br />
Exemples:<br />
- Àcid hialurònic i sulfats <strong>de</strong> condroïtina que es troben als teixits conjuntius, cartilaginosos i<br />
ossis.<br />
- Heparina que impe<strong>de</strong>ix la coagulació <strong>de</strong> la sang.<br />
Les glicoproteïnes<br />
Són molècules forma<strong>de</strong>s per una petita fracció glucídica (generalment el 5 % o, com a màxim el 40<br />
%) i una gran fracció proteica.<br />
Exemples:<br />
- Mucines <strong>de</strong> secreció, com les salivals.<br />
- Glicoproteïnes <strong>de</strong> la sang (protombina, immunoglogulines...)<br />
- Hormones gonadotròpiques<br />
EIs glicolípids<br />
Constituïts por monosacàrids o oligosacàrids units a lípids.<br />
Generalment es troben a la membrana cel·lular<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
7 FUNCIONS DELS GLÚCIDS<br />
Els <strong>glúcids</strong> son un <strong><strong>de</strong>ls</strong> quatre principis immediats orgànics <strong><strong>de</strong>ls</strong> éssers vius. La proporció en les<br />
plantes és molt més gran que en els animals. En les plantes constitueixen el principal component<br />
orgànics forma directament en la fotosíntesi.<br />
En els éssers vius fan dues <strong>funcions</strong> principals: Energètica i estructural.<br />
Funció energètica:<br />
El glúcid més important és la glucosa, ja que és el monosacàrid més abundant en el medi intern, i pot<br />
travessar la membrana plasmàtica sense necessitat <strong>de</strong> ser transformat en molècules més petites. A<br />
partir d’un mol <strong>de</strong> glucosa i per mitjà <strong>de</strong> reaccions catabòliques successives <strong>de</strong> la respiració aeròbica<br />
és po<strong>de</strong>n obtenir 266 kcal.<br />
El midó, el glicògen, etc. (formats per enllaços alfa) són formes d’emmagatzement <strong>de</strong> glucosa. El midó,<br />
per exemple, permet acumular molècules <strong>de</strong> glucoses sense que això impliqui un increment en la<br />
concentració <strong>de</strong>l medi intern cel.lula.<br />
Funció estructural:<br />
Cal <strong>de</strong>stacar la importància <strong>de</strong> l’enllaç β. que impe<strong>de</strong>ix a <strong>de</strong>gradació d’aquestes molècules i fa que<br />
alguns òrgans i estructures puguin viure centenars d’anys, en el cas <strong><strong>de</strong>ls</strong> arbres, i mantenir<br />
estructures a diversos metres d’alçària. Entre els <strong>glúcids</strong> amb funció estructural po<strong>de</strong>m esmentar:<br />
- La cel·lulosa en els vegetals.<br />
- La quitina en els artròpo<strong>de</strong>s.<br />
- La ribosa i <strong>de</strong>soxiribosa en els àcids nucleics <strong>de</strong> tots els éssers vius.<br />
- Els peptidoglicans en els bacteris.<br />
- La condroïtina en ossos cartílags, etc.<br />
Altres <strong>funcions</strong>:<br />
Unes altres <strong>funcions</strong> específiques <strong>de</strong> <strong>de</strong>terminats <strong>glúcids</strong> són, per exemple:<br />
- La d’antibiòtic (estreptomicina).<br />
- La <strong>de</strong> vitamina (vitamina C)<br />
- L’anticoagulant (heparina).<br />
- L‘hormonal (hormones gonadotropes).<br />
- L‘enzimàtica (juntament amb proteïnes formen les ribonucleases)<br />
- La immunològica (les glicoproteïnes <strong>de</strong> la membrana constitueixen antígens i d’altra banda,<br />
les immunoglobulines o anticossos estan forma<strong>de</strong>s, en part per <strong>glúcids</strong>).<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 17
QÜESTIONARI<br />
QÜESTIONARI<br />
QÜESTIONARI<br />
18<br />
1) És <strong>de</strong>xtrogira la dihidroxiacetona?<br />
2) És possible <strong>de</strong>duir si la D-eritrosa és levogira o <strong>de</strong>xtrògira?<br />
3) Escriu la fórmula <strong>de</strong> la D-glucosa i <strong>de</strong> la L-glucosa.<br />
4) Escriu dos exemples d’epímers<br />
5) Escriu la ciclació <strong>de</strong> la D-galactosa fins arribar a la α-D-galactopiranosa<br />
6) Per què la sacarosa no és reductora i els altres disacàrids que hem vist sí?<br />
7) Formula el disacàrid resultant <strong>de</strong> la unió d’una molècula <strong>de</strong> β-D-glucosa i una molècula<br />
<strong>de</strong> α-D-glucosa amb enllaç 1,4<br />
8) Per què les cèl.lules no emmagatzemen glucosa com a reserva energètica?<br />
9) Quina diferència hi ha entre els enzims amilases i els enzims R-<strong>de</strong>sramificadors? Quina<br />
diferència hi ha entre la α-amilasa i la β-amilasa?<br />
10) Quin tipus d’enllaç presenten la cel.lulosa i la quitina? Per què?<br />
11) Quina fórmula empírica té un polisacàrid que està format per 100 glucoses?<br />
12) Defineix: a) Estereoisòmers, b) Enantiomorfes, c) Epímers, d) Isomeria òptica e) Anòmers<br />
INVESTIGA<br />
INVESTIGA<br />
INVESTIGA<br />
ACTIVITATS.<br />
ACTIVITATS.<br />
Tema Tema 2: 2: Els Els Els <strong>glúcids</strong><br />
<strong>glúcids</strong><br />
1) Tenim al laboratori tres pots <strong>de</strong> <strong>glúcids</strong> amb les etiquetes esborra<strong>de</strong>s. Sabem que una<br />
d’elles és glucosa, l’altre sacarosa i l’altre midó. Determina un procés experimental per<br />
esbrinar quin glúcid hi ha en cada pot<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
TEST<br />
TEST<br />
1 Els <strong>glúcids</strong> són biomolècules forma<strong>de</strong>s per carboni, hidrogen i oxigen.<br />
2 Una molècula d’un glúcid té una proporció <strong>de</strong> C2nHnO2n.<br />
3 Tots els <strong>glúcids</strong> sempre tenen un grup carbonil.<br />
4 Els monosacàrids es po<strong>de</strong>n <strong>de</strong>scompondre per hidròlisi.<br />
5 Els monosacàrids no s’oxi<strong>de</strong>n ni per<strong>de</strong>n electrons.<br />
6 Un L-gliceral<strong>de</strong>hid és aquell, l’àtom <strong>de</strong> carboni asimètric <strong>de</strong>l qual té el grup OH a<br />
l’esquerre.<br />
7 Si les molècules d’un monosacàrid <strong>de</strong>svien el raig <strong>de</strong> llum polaritzat cap a la dreta<br />
s’anomenen levògires.<br />
8 Hi ha una relació entre que la molècula tengui una estructura D i sigui <strong>de</strong>xtrògira.<br />
9 La treosa, l’eritrosa i la eritrulosa són exemples <strong>de</strong> trioses.<br />
10 La glucosa, la mannosa, la galactosa i la fructosa són hexoses.<br />
11 La glucosa té una funció bàsicament estructural.<br />
12 La D-(+)-glucosa també s’anomena <strong>de</strong>xtrosa<br />
13 Quan una molècula <strong>de</strong> glucosa es cicla adquireix la forma d’un pentàgon.<br />
14 La mannosa la trobam als teixits vegetals, bacteries i llevadures.<br />
15 La fructosa i la glucosa són monosacàrids.<br />
16 La lactosa és un disacàrid<br />
17 Els monosacàrids s’uneixen mitjançant l’enllaç monocarbonílic o l’enllaç<br />
dicarbonílic.<br />
18 Tots els polisacàrids són solubles en aigua<br />
19 La isomaltosa és un disacàrid molt important <strong>de</strong>gut a la seva abundància a la<br />
natura.<br />
20 Els polisacàrids estan formats per la unió <strong>de</strong> molts monosacàrids mitjançant<br />
l’enllaç N-glicosídic.<br />
21 Els polisacàrids no són capaços <strong>de</strong> reduir el reactiu <strong>de</strong> Fehling.<br />
22 Els homopolisacàrids tenen una funció estructural o una funció <strong>de</strong> reserva<br />
energètica.<br />
23 El midó és el polisacàrid <strong>de</strong> reserva propi <strong>de</strong>l animals.<br />
24 El midó constitueix una gran reserva energètica que ocupa poc volum.<br />
25 L’ amilosa té una estructura ramificada.<br />
26 L’amilopectina té una estructura helicoïdal.<br />
27 El glicogen és el polisacàrid propi <strong><strong>de</strong>ls</strong> animals.<br />
28 La cel lulosa és un polisacàrid amb dues <strong>funcions</strong>: estructural i <strong>de</strong> reserva.<br />
29 La cel lulosa no té interès alimentari per l’home<br />
30 L’agar-agar és una substància que s’extreu <strong>de</strong> les algues.<br />
31 Els heteròsids són la unió d’un monosacàrid amb una molècula o grup <strong>de</strong> molècules<br />
no glucídiques.<br />
32 Els pectidoglicans resulten <strong>de</strong> la unió <strong>de</strong> ca<strong>de</strong>nes d’heteropolisacàrids mitjançant<br />
petits oligopectids <strong>de</strong> pocs aminoàcids.<br />
33 Els pectidoglicans constitueixen la paret bacteriana.<br />
34 Els proteoglicans són molècules forma<strong>de</strong>s per una gran fracció <strong>de</strong> polisacàrids<br />
anomenats glicosaminglicans i una petita fracció proteica.<br />
35 La <strong>de</strong>soxirribosa és una pentosa<br />
36 La maltosa forma part <strong>de</strong> la cel.lulosa<br />
37 Les glicoproteïnes són molècules forma<strong>de</strong>s per una petita fracció glucídica i una<br />
gran fracció proteica.<br />
39 Els glicolípids estan constituïts per polisacàrids units a lípids.<br />
40 La quitina és un polisacàrid que forma part <strong>de</strong> l’exoesquelet <strong><strong>de</strong>ls</strong> artròpo<strong>de</strong>s<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 19
COMPLETA<br />
COMPLETA<br />
1 Monoscàrids <strong>de</strong> 4 carbonis<br />
2 Els <strong>glúcids</strong> són. biomolècules forma<strong>de</strong>s per carboni,<br />
hydrogen i ….<br />
3 La terminació <strong><strong>de</strong>ls</strong> monosacàrids és...<br />
4 En els <strong>glúcids</strong> sempre hi ha un grup...<br />
5 Si situam a dalt el grup al<strong>de</strong>hid i miram el carboni, po<strong>de</strong>m<br />
distinguir dos...<br />
6 Els <strong>glúcids</strong> formats per 4 àtoms <strong>de</strong> carboni tenen una<br />
cetotetrosa anomenada.<br />
7 Monosacàrids que formen la lactosa<br />
8 Els <strong>glúcids</strong> formats per la unió <strong>de</strong> dos a <strong>de</strong>u monosacàrids<br />
s’anomenen<br />
9 La D-ribosa, D-2-<strong>de</strong>soxiribosa, la D-xilosa, la L-arabinosa<br />
i la D-ribulosa són<br />
10 Quins són els principals tipus d’associació entre <strong>glúcids</strong> i<br />
altres tipus <strong>de</strong> molècules?<br />
11 Monosacàrids que formen la sacarosa<br />
12 Enllaç entre un grup cetònic i un hidroxil<br />
13 Els proteoglicans són molècules forma<strong>de</strong>s per una fracció<br />
<strong>de</strong> polisacàrids i una altra <strong>de</strong> proteica. Quin tant per cent<br />
tenen cada una?<br />
14 Quan les hexoses es tanquen sobre si mateixes formant un<br />
hexagon, aquesta figura també és anomenada<br />
15 El glúcid propi <strong>de</strong> la llet és:<br />
16 La glucosa és una aldohexosa / cetohexosa<br />
17 L’unió d’un al<strong>de</strong>hid amb un alcohol en la molècula <strong>de</strong><br />
glucosa, s’anomena<br />
18 Els <strong>glúcids</strong> amb sis àtoms <strong>de</strong> carboni s’anomenen...<br />
19 La ciclació <strong>de</strong> la D-glucosa mitjançant la formació d’un<br />
hemiacetal combinant un grup al<strong>de</strong>hid amb un grup<br />
alcoholic s’anomena Projecció...<br />
20 La fructosa és molt levogira, per això també s’anomena<br />
21 Quan el grup alcoholic està en posició trans (a l’altra<br />
banda <strong>de</strong>l pla d’on es troba el –CH2OH) s’anomena<br />
anòmer...<br />
20<br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau
COMPLEMENTS.<br />
COMPLEMENTS.<br />
Tema Tema 2: 2: Els Els <strong>glúcids</strong><br />
<strong>glúcids</strong><br />
<strong>IES</strong> <strong>Guillem</strong> <strong>Cifre</strong> <strong>de</strong> <strong>Colonya</strong>. BIOLOGIA BATXILLERAT 2. Professor: Bartomeu Vilanova Suau 21