Núm, 97, Setembre 2006 - Ajuntament de Santa Margarida i els ...
Núm, 97, Setembre 2006 - Ajuntament de Santa Margarida i els ...
Núm, 97, Setembre 2006 - Ajuntament de Santa Margarida i els ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
nosaltres<br />
Bona nit a tothom,<br />
nosaltres<br />
Pregó Festa Major <strong>de</strong>ls Monjos <strong>2006</strong><br />
Primer <strong>de</strong> tot vull donar les gràcies a la Comissió <strong>de</strong> Festes per haver<br />
pensat en mi a l'hora <strong>de</strong> buscar pregoner i donar-me l'oportunitat d'estar<br />
avui aquí.<br />
Encara que si realment ho penso...no sé si donar-los les gràcies o escanyarlos<br />
“un per un”…La veritat és que el dia que m'ho van proposar vaig tenir<br />
una sensació tan estranya, que avui, gairebé quatre mesos més tard, encara<br />
no la he sabut <strong>de</strong>scriure. Al sentir la notícia en un moment em va passar<br />
<strong>de</strong> tot. Vaig començar amb una calor que instantàniament es va convertir<br />
en fred. Llavors van començar <strong>els</strong> “tremolors” i les palpitacions alhora que<br />
m'envaïa una immensa alegria acompanyada d'una por i un respecte<br />
impresionants…Si algú sap posar-li nom a tot això li agrairia me'l fes saber…<br />
Va ser un atac <strong>de</strong> pànic??? No ho sé.<br />
Bé i <strong>de</strong>ixant <strong>de</strong> banda la meva primera sensació com a pregonera, avui<br />
<strong>de</strong>sitjo estar a l'alçada i no <strong>de</strong>cebre ni a la Comissió ni a tots <strong>els</strong> que heu<br />
vingut a escoltar-me.<br />
Aquest any la Festa Major està <strong>de</strong>dicada als 25 anys <strong>de</strong>ls balls folklòrics al<br />
nostre municipi. I això és el que us explicaré <strong>de</strong>s <strong>de</strong> la meva trajectòria<br />
com a balladora i últimament com a responsable d'algun <strong>de</strong>ls balls. El meu<br />
contacte amb el Ball <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes va començar fa justament 25 anys. Un<br />
dia va venir la mama i ens va dir, als meus germans i a mi, que aquell any<br />
per la Festa Major sortiríem a ballar amb <strong>els</strong> balls folklòrics. La Montse i<br />
jo ballaríem Pan<strong>de</strong>retes. I el Jordi ballaria al Ball <strong>de</strong> Gitanes (avui en dia Ball<br />
<strong>de</strong> Cintes). També hi hauria Ball <strong>de</strong> Cercolets i Ball <strong>de</strong> Bastoners.<br />
Recordo <strong>els</strong> primers assaigs a ca l'Antich. Ens van repartir per les diferents<br />
habitacions <strong>de</strong> la casa i unes “mames voluntàries” ens van començar a<br />
ensenyar <strong>els</strong> primers passos: “un, dos, tres aixequem el dret. Un, dos, tres<br />
aixequem l'esquerre. Un, dos, tres i ara saltem”. Recordo la fascinació que<br />
teníem per anar al lavabo <strong>de</strong> “Ca l'Antic” a contemplar la banyera antiga<br />
que hi havia. Era tan diferent, que suposo que ens cridava l'atenció. També<br />
entre <strong>els</strong> meus records hi ha el “tremolar” <strong>de</strong>l terra quan saltàvem totes<br />
a l'hora i <strong>els</strong> crits d'avís: “Vigileu amb les escales, no caigui ningú!”.<br />
Quan les “mames voluntàries” (que no les anomenaré per no <strong>de</strong>ixar-me'n<br />
cap) ens van tenir el pas bàsic ensenyat, van cedir l'ensenyament al Jaume,<br />
un noi que havia ballat a les Pan<strong>de</strong>retes <strong>de</strong> Vilafranca. El coneixien com el<br />
“Jaume <strong>de</strong> les patates”, ja que la seva família es <strong>de</strong>dicava a fer i a distribuir<br />
patates fregi<strong>de</strong>s, però per nosaltres va passar a ser el “Jaume <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes”.<br />
D'aquells anys en tinc molt bons records. Hi havia moltes ganes <strong>de</strong> fer<br />
coses. I gairebé tota la canalla <strong>de</strong>l poble participàvem en tot el que es feia.<br />
Personalment cantava a la coral, feia patinatge i ballava Pan<strong>de</strong>retes. O sigui<br />
que no us vulgueu imaginar la gran activitat que tenia quan s'acostava la<br />
Festa Major, que és quan aprofitàvem per fer les diferents actuacions. D<strong>els</strong><br />
primers anys <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes recordo l'emoció <strong>de</strong> la cercavila i les diferents<br />
balla<strong>de</strong>s. Les ganes <strong>de</strong> tocar fort la pan<strong>de</strong>reta perquè ens escoltessin ben<br />
lluny. Sentir el soroll <strong>de</strong>ls bastoners. Mirar ansiosament si al ball <strong>de</strong> Cercolets<br />
la Vicky aconseguia fer el pi. Desitjar que el Ball <strong>de</strong> Gitanes s'aconseguís<br />
fer i <strong>de</strong>sfer sense enredar-se. L'olor <strong>de</strong> pólvora <strong>de</strong>l Drac i <strong>els</strong> Diables. En<br />
resum: Gaudia en tots <strong>els</strong> sentits <strong>de</strong> la Festa Major.<br />
Com a cas anecdòtic us puc explicar que quan <strong>els</strong> balls passàvem per davant<br />
les atraccions ens donaven fitxes gratis per als nens i nenes que participàvem<br />
a la cercavila. Que per cert, les atraccions s'instal·laven a l'esplanada que<br />
hi havia entre Mas Catarro, el carrer Sant Joan i el carrer sant Antoni…O<br />
sigui el que avui en dia és la Rambla i un munt <strong>de</strong> cases.<br />
Crec que també va ser llavors quan es va <strong>de</strong>spertar la meva inquietud<br />
viatgera. Doncs gràcies al patinatge i a les Pan<strong>de</strong>retes vaig voltar per gairebé<br />
tots <strong>els</strong> pobles <strong>de</strong> la comarca. Sí, sí….tal com ho sentiu: Sortíem <strong>de</strong><br />
“bolos”…I quan acabàvem, un refresc i una bossa <strong>de</strong> patates i tots tan<br />
contents!<br />
Recordo que ballàvem dalt <strong>de</strong> la tarima que es muntava a la plaça Pau<br />
Casals. Doncs a la plaça encara no s'havien realitzat les reformes que li<br />
donarien l'actual format amb escenari inclòs. La memòria no em falla, i <strong>els</strong><br />
Bastoners, <strong>els</strong> nens <strong>de</strong> Gitanes i sobretot <strong>els</strong> Castellers joves es posaven<br />
a sota la tarima per veure si entre tauló i tauló podien veure alguna cosa<br />
mentre ballàvem dalt les nenes <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes o Cercolets. M'enteneu, oi?<br />
La memòria també em fa venir la imatge <strong>de</strong>l vermut que ens donaven cada<br />
cop que ballàvem , i nosaltres fèiem servir la pan<strong>de</strong>reta <strong>de</strong> plat per posarhi<br />
les patates i olives... Érem petites però ens les pensàvem totes…<br />
El vestit que dúiem era faldilla vermella amb dues tires <strong>de</strong> <strong>de</strong>nt <strong>de</strong> rata<br />
blanca als baixos i brusa blanca amb dues tires <strong>de</strong> <strong>de</strong>nt <strong>de</strong> rata vermella<br />
al coll. “Vambes Victoria” blanques i mitjons blancs. Al cabell també lluíem<br />
cintes <strong>de</strong> colors vermelles i blanques.<br />
Vaig ballar Pan<strong>de</strong>retes durant uns quants anys. I quan em vaig fer una mica<br />
més gran em van passar a Cercolets. Era qüestió d'edat. A Cercolets vaig<br />
arreplegar el canvi <strong>de</strong> vestuari. Van canviar-nos el primer vestit <strong>de</strong>l 1981<br />
per un compost <strong>de</strong> brusa blanca llisa i faldilla a ratlles carbasses i blanques,<br />
en el meu cas. Perquè una fila anàvem amb les faldilles carbasses i blanques<br />
i l'altra fila amb les ratlles negres i blanques. I als Cercolets vaig ballar fins<br />
que vaig tenir 18 anys. Cada vegada costava més trobar gent que volgués<br />
seguir ballant i al final vam <strong>de</strong>cidir <strong>de</strong>ixar-ho. Si no recordo malament era<br />
l'any 1991.<br />
Però l'etapa <strong>de</strong> “no ballar per la Festa Major” no va durar gaire. Al cap <strong>de</strong><br />
quatre anys , en una reunió <strong>de</strong> joves, es va promoure recuperar <strong>els</strong> balls<br />
folklòrics. I no m'ho van haver <strong>de</strong> dir dues vega<strong>de</strong>s. Vaig <strong>de</strong>cidir tornar a<br />
ballar Pan<strong>de</strong>retes. Però per la nostra edat i mida van <strong>de</strong>cidir que ens<br />
anomenarien Ball <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>ros. L'única diferència amb la primera formació<br />
era la composició <strong>de</strong>l grup. Passàvem a tenir grups mixtes, <strong>de</strong> nois i noies.<br />
Els balls folklòrics també es mo<strong>de</strong>rnitzen i s'adapten als nous temps. Deixen<br />
<strong>de</strong> ser exclusius <strong>de</strong> nens o nenes, nois o noies i passen a ser <strong>de</strong> nens i<br />
10<br />
nenes, nois i noies. I com a vestuari vam escollir el <strong>de</strong>l 1981, digueu-nos<br />
nostàlgiques...però és que ens agradava molt.<br />
L'any 1996 tornem a tenir novetats. Neix un ball nou i exclusiu <strong>de</strong>l municipi:<br />
el Ball <strong>de</strong>l Foix. Amb història, música, coreografia i vestuari propis. La<br />
història <strong>de</strong>l municipi. I això és el que el fa diferent <strong>de</strong> la resta perquè són<br />
balls que ja existien i nosaltres <strong>els</strong> vam adoptar com a nostres. Mica en<br />
mica anàvem afegint balls a la nostra cercavila. Si resumeixo ja tenim: Drac<br />
i Diables, Gegants i Capgrossos, Ball <strong>de</strong> Cintes, Ball <strong>de</strong> Bastoneres, Ball <strong>de</strong><br />
Pan<strong>de</strong>ros, Ball <strong>de</strong>l Foix, Xanquers i Grallers <strong>de</strong>ls Monjos.<br />
A l'any següent se'm va plantejar un nou repte. Vam proposar-me si volia<br />
fer-me càrrec d'un grup <strong>de</strong> nens i nenes que volien ballar Pan<strong>de</strong>retes per<br />
la Festa Major. I no m'hi podia negar. Va néixer tot un planter <strong>de</strong> canalla<br />
que volia participar activament a la festa. I això sí que és bonic!!<br />
Aquell primer any vam <strong>de</strong>cidir fer dos grups, donat el nombre d'interessats.<br />
Els nens i nenes tenien <strong>de</strong> 4 a 10 anys. El més petit era el nostre germà<br />
Roger, que entre tanta germana pan<strong>de</strong>retera no va voler <strong>de</strong>saprofitar<br />
l'ocasió per afegir-se a la tradició familiar. Vam fer-nos càrrec la meva<br />
germana Montse i jo. Des <strong>de</strong> llavors <strong>els</strong> balls tenen una salut més que<br />
envejable. I no perquè ens fem càrrec nosaltres (no voldria males<br />
interpretacions) , sinó perquè és un no parar <strong>de</strong> canalla interessada per<br />
ballar.<br />
L'any 2000 va ser l'escollit per <strong>de</strong>ixar <strong>de</strong> ballar Pan<strong>de</strong>retes. Hi havia un<br />
grup <strong>de</strong> nois i noies que volia entrar a formar part <strong>de</strong>l grup i vam aprofitarho<br />
per fer la renovació. Van haver-hi molts canvis. De personal. De vestuari.<br />
Coreografies noves. I les gralles van substituir-se pel flabiol. És l'actual Ball<br />
<strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>ros. Vam tenir un relleu immillorable. Però tan sols s'acabava la<br />
faceta <strong>de</strong> balladora, seguia assajant als grups petits.<br />
També va ser l'any que em vaig casar i recordo, amb molta emoció, la<br />
ballada que em van <strong>de</strong>dicar <strong>els</strong> nens i nenes <strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes a dins l'església<br />
un cop va acabar la cerimònia. Molta sorpresa no va ser, perquè a alguna<br />
mare se li va escapar dir que ens vèiem dissabte…..Però no m'imaginava<br />
que vinguessin tots i que ballessin al so <strong>de</strong> la gralla…. Sincerament va ser<br />
un <strong>de</strong>ls moments més emotius i en el qual vaig haver <strong>de</strong> reprimir les<br />
llàgrimes…<br />
Un cop vaig arribar <strong>de</strong> viatge <strong>de</strong> nuvis la Marta va acceptar ajudar-nos a<br />
l'hora <strong>de</strong>ls assaigs, a causa <strong>de</strong>l gran nombre <strong>de</strong> grups. Ja teníem tres grups<br />
<strong>de</strong> Pan<strong>de</strong>retes.<br />
Veient la gran quantitat <strong>de</strong> mainada que volia ballar i la llista d'espera que<br />
teníem, vam <strong>de</strong>cidir ampliar i diversificar <strong>els</strong> grups. L'any 2003 vam recuperar<br />
el Ball <strong>de</strong> Cercolets. I vam crear un ball nou: el <strong>de</strong> Picarols. Aquest ni que<br />
no tingui tan <strong>de</strong> ressò, també és exclusiu <strong>de</strong>l municipi. La música és la<br />
mateixa que als altres balls i les coreografies són inventa<strong>de</strong>s i adapta<strong>de</strong>s.<br />
Vam <strong>de</strong>cidir que era el més indicat per als més petitons. I no ens vam<br />
equivocar. Oi que fan goig?<br />
Si tornem a fer resum al 2003 tenim una cercavila formada per: Drac,<br />
Diables grans i petits, Gegants i Capgrossos, Bastoners grans i petits,<br />
Pan<strong>de</strong>ros, Cercolets grans i petits, Ball <strong>de</strong>l Foix, Pan<strong>de</strong>retes grans i petites,<br />
Cintes grans i petites, Picarols, Xanquers i Grallers. Déu n'hi do, oi?<br />
El gran nombre <strong>de</strong> balls i grups va fer que l'any 2004 ens plantegéssim fer<br />
dues cercaviles: una <strong>de</strong> grans i una <strong>de</strong> petits. Així perfilàvem una cercavila<br />
més a<strong>de</strong>quada a cada grup, no es faria tan llarga i pesada i tots la podríem<br />
gaudir més bé.<br />
Crec que po<strong>de</strong>m estar orgullosos <strong>de</strong> tenir un folklore tan actiu.<br />
L'escola també ha col·laborat perquè això fos possible. Fa uns anys que<br />
les classes <strong>de</strong> parvulari porten <strong>els</strong> noms <strong>de</strong>ls diferents balls. A P3 tenim<br />
Gegants i Capgrossos, a P4 tenim Dracs i Diables i a P5 tenim Pan<strong>de</strong>retes<br />
i Bastoners. Treballen el tema <strong>de</strong> la Festa Major. Durant uns anys van<br />
realitzar uns dracs petits, uns gegantons i unes mulasses que també van<br />
lluir per les cercaviles i actuacions festamajorenques. Tot això ajuda a que<br />
<strong>els</strong> més menuts aprenguin a viure la Festa Major. Tots tenen ganes <strong>de</strong><br />
participar activament i ballar en algun <strong>de</strong>ls balls. La mainada és el futur,<br />
mentre hi hagi gent interessada a ballar, <strong>els</strong> balls folklòrics no es perdran…I<br />
<strong>de</strong> moment tenim un molt bon planter. Encara que això comporta gent<br />
que s'impliqui i estigui disposada a fer-se càrrec <strong>de</strong>ls diferents grups. I això<br />
potser és el més complicat. La gent no vol responsabilitats ni comprometre's<br />
en segons quines coses. Però penseu que <strong>els</strong> petits sols no van enlloc...