Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Mahalta<br />
Figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya
ÍNDEX Pàg.<br />
Presentació 3<br />
L’experiència vital: el naixement de la poesia 4<br />
L’amor a la poesia de Màrius Torres 6<br />
La dona en la poesia de Màrius Torres 7<br />
L’amor de Mahalta 11<br />
Altres figures de dona 19<br />
Conclusions 22<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
2
La vida del poeta lleidatà Màrius Torres es veié il·luminada per un parèntesi resplendent<br />
que, de cop i volta, l’omplí de sentit: el descobriment de Mercè Figueras, Mahalta,<br />
durant la seva estada al sanatori de Puig d’Olena, malalt de tuberculosi. Aquest<br />
parèntesi, aquesta treva de l’amor, abraçava el desig i la felicitat de ser viu, l’angoixa del<br />
temps i el somni d’escapar de la mort, l’anhel de la llibertat i la necessitat de compartir<br />
emocions, experiències i pensaments.<br />
Pere Gimferrer escrivia que el món transcendent del simbolisme és el dels records i els<br />
somnis, vistos com a intuïcions d’un enllà que ultrapassa tot el que es físic per ancorar-<br />
se en l’ànima dels sentits, de l’intangible. El món espiritual, entès com aquell que<br />
comprenia tot allò que el llenguatge poètic, entès com a vehicle místic, de<br />
transcendència personal, podia abastar.<br />
Màrius Torres pertany a la categoria d’aquells poetes lírics de versos purs. La biografia,<br />
les seves vivències, posaran de manifest l’íntima connexió entre experiència humana i<br />
creació d’un univers poètic on la dona n’és el tema principal: és ella la que poua<br />
directament de l’ànima del poeta.<br />
La poesia de Màrius Torres és, des dels primers poemes inèdits fins a les últimes<br />
composicions, marcadament feminista. La seva obra lírica reflecteix constantment<br />
admiració per allò que és femení: la dona, les flors i tot el que és bell. La dona és<br />
sempre un ser diferent, delicat i espiritual, al qual el poeta s’adreça amb admiració i<br />
respecte, finor i galanteria.<br />
En aquest estudi, veurem com Mahalta, mite i musa del poeta, esdevindrà més que un<br />
senhal. Serà realitat i símbol. Mahalta tindrà densitat poètica i caracterització física,<br />
psicològica i simbòlica.<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
3
La dona estimada serà objecte de la seva inspiració poètica i emblema de la mateixa<br />
poesia.<br />
L’experiència vital: el naixement de la poesia<br />
La poesia de Màrius Torres està íntimament vinculada de les circumstàncies que la van<br />
veure néixer. Josep Tremoleda, ens anota que, si els versos de Màrius Torres resulten,<br />
en algun moment, difícils, aquesta dificultat no és mai intel·lectual o de pensament. Per<br />
a copsar el veritable sentit d’aquests poemes, el lector els ha d’haver viscuts d’alguna<br />
manera, sigui de forma personal, sigui a través de la biografia del poeta.<br />
La poesia de Màrius Torres té la primera raó de ser en la seva capacitat per a sentir<br />
d’una manera especialment intensa cada moment de la seva existència. Una existència<br />
íntimament lligada a la seva experiència vital.<br />
El fet que la producció d’aquest poeta fos realitzada en la més completa soledat literària,<br />
lluny de models i tendències, fa que els poemes de Màrius Torres tinguin un caràcter<br />
netament introspectiu, i proporcionin un goig espiritual, delicat i pregon. En llegir els<br />
poemes de Màrius Torres ens adonem de seguida que no presenten dificultats d’ordre<br />
intel·lectual, sinó que les dificultats de comprensió, quan existeixen, sovint són de l’ordre<br />
de la sensibilitat. El poeta ens transmet en aquests versos tot el ressò espiritual d’una<br />
experiència viscuda vers l’amor a una dona, Mercè Figueras.<br />
És necessari, per copsar el profund significat líric, realitzar una breu ressenya de la seva<br />
biografia més personal.<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
4
Màrius Torres i Pereña va néixer a Lleida el 30 d'agost de 1910. Fou el primer fill<br />
d’Humbert Torres i Maria Pereña. Humbert Torres, metge de professió, es va dedicar a<br />
la política activa i va defensar i propagar les idees religioses del seu pare. Maria Pereña,<br />
tenia una gran sensibilitat musical; va cursar estudis de magisteri i de música, carreres<br />
que mai, però, no va exercir. La rica vida cultural, política i religiosa que es vivia a casa<br />
s’entrellucava com a determinant per a bastir l’obra del poeta.<br />
Màrius Torres es doctorà, com a metge. Malgrat tot, la seva vocació més íntima fou la<br />
de poeta, la d’home profundament enamorat de l’art i la bellesa:<br />
“Li he posat Invencions com a títol perquè crec que la meva poesia és més aviat inventada<br />
que viscuda. A més Invencions és el nom genèric d’una colla de petites peces de Bach<br />
negligides pels concertistes a causa de la seva simplicitat però que jo estimo d’una manera<br />
particular” 1<br />
L’any 1935, Màrius va agafar una infecció gripal, i posteriorment, se li manifestà la<br />
malaltia que el duria a la mort. Cap a finals d'any, va haver d'ingressar al sanatori de<br />
Puig d’Olena, al Vallès Oriental. Els set anys que va estar al sanatori són els més<br />
importants i difícils de la seva vida; una llarga i dolorosa prova que passà no sols per la<br />
malaltia, sinó també per la guerra, la separació dels seus i més tard, per la derrota i<br />
l’exili d’aquests. És al sanatori on pateix i s’enforteix l’esperit de l’home; on es forma i<br />
madura el poeta: transcorregut el període d’inactivitat total al sanatori, Màrius Torres<br />
destina les hores de lleure a la creació literària. Durant aquest període, Màrius va<br />
escriure prop d’un centenar de poemes, tres obres de narrativa curta i una farsa teatral.<br />
També, va traduir sis poemes del francès al català.<br />
1 PRATS, Margarida. Invitació a Màrius Torres. Lleida: La Paeria, Ajuntament de Lleida, 1992, pàg. 56<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
5
Pel juny de 1936, coneix Mercè Figueras, malalta gironina, que esdevindrà l’amistat més<br />
íntima del poeta, la persona amb qui compartirà una relació epistolar més emotiva, i el<br />
seu motiu literari principal, Mahalta.<br />
Màrius Torres morí el 29 de desembre de 1942, amb serenitat i envoltat de les amistats<br />
del sanatori. La darrera carta que Màrius Torres adreçà al poeta Carles Riba, datada<br />
poc abans de morir, deia:<br />
“Si volgués resumir què m’han portat aquests quatre anys darrers, us diria que, d’una<br />
banda, l’afermament de la meva vocació, la consciència que jo sóc essencialment aquesta<br />
cosa absurda: un poeta líric”. 2<br />
Sens dubte, l’aïllament produït per la malaltia i les circumstàncies que l’envoltaren, fou<br />
un factor decisiu. Aquest aïllament, va dur-lo a la maduresa de reflexionar, a més de<br />
l’enfrontament amb l’amenaça de la mort; a la puresa de l’amor que va sentir amb<br />
Mahalta.<br />
L’amor a la poesia de Màrius Torres<br />
“Doncs jo veig igual l’amor. És el mateix sentiment el que, amb diversa intensitat, em lliga<br />
a tot el que m’estimo. Ara bé, en cada cas, aquest únic amor pren una particular<br />
coloració. Al pare se l’estima amb respecte, al germà amb companyonia, a Déu amb<br />
esgarrifança, al fill se’l deu estimar amb orgull, a la dona se l’estima amb desig”. 3<br />
Aquestes paraules que trobem en la correspondència de Màrius Torres ens serveixen<br />
per començar a estudiar el tema de l’amor des del punt de vista del poeta lleidatà.<br />
2 Ídem. Invitació..., pàg. 85<br />
3 TORRES, Màrius. Poesies i altres escrits. Barcelona: Edicions 62, 1998, pàg. 178<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
6
Analitzarem el concepte de l’amor a la poesia de Màrius Torres amb el tema de la figura<br />
femenina, com a referent: la dona en general i en particular –segons els versos-, tal com<br />
proposa Mercè Boixareu 4 , seguint la gradació, difícil de distingir, que trobem en els<br />
poemes, i que va de l’ideal, al desig, a l’amistat i a l’amor tradicionalment considerat.<br />
La dona en la poesia de Màrius Torres<br />
L’encís poderós de la dona estimada i, en particular, la lluminositat del seu rostre i<br />
esguard colpeix i sedueix, una vegada més, la sensibilitat del poeta.<br />
“Sedueix com un bell paisatge<br />
que fos bell sobretot per la claror del cel (...)<br />
Emanant la gràcia suprema<br />
d’allò que és innocent, i radiant, i nu,<br />
tota la seva vida és un poema<br />
murmurat per un àngel incandescent i bru (...)” 5<br />
La dona que se’ns presenta en aquests poemes no és mai superficial. El poeta no<br />
s’atura en les seves gràcies externes. L’atrau la mirada, no pas els ulls; el somriure, no<br />
pas els llavis. Així s’explica aquella Cançó a Mahalta, aparentment un joc de paraules:<br />
- Tu, que sempre m’aculls<br />
amb una mirada tan alta,<br />
digues: ¿de quin color són els teus ulls,<br />
Mahalta?- 6<br />
No es canta mai el color dels ulls, el gust dels llavis, la forma dels cabells i l’encant de<br />
les mans, tots aquests tòpics tan propis de la literatura amatòria. Es canta la simpatia,<br />
4 BOIXAREU, Mercè. Vida i obra de Màrius Torres. Barcelona: Editorial Selecta, 1968<br />
5 TORRES, Màrius. Poesies..., pàg. 100<br />
6 Íbidem, pàg.58<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
7
l’alegria, la bondat, la companyonia i, sobretot, la puresa i transparència de l’ànima<br />
d’ella; virtut que es pot preuar per sobre de totes, amb la qual cosa la poesia feminista<br />
de Màrius Torres pren un matís espiritual molt particular. La dona, que és bella per<br />
natura té, a més a més, la qualitat d’embellir tot el que l’envolta:<br />
“(...) Tan bella es veu en l’innocent estany,<br />
que, com un cigne, llisca pel miratge<br />
i entra, amorosa, dins la seva imatge (...)” 7<br />
En el seu Sonet per a la “liseuse” de la Maria, dedicat a una amiga, també expressa la<br />
bellesa de la figura femenina. Els versos de les pàgines, muts i morts, reneixen quan<br />
ella els recita:<br />
“Muts en aquestes pàgines, versos sense figura,<br />
sou igual que paisatges apagats en la nit;<br />
us cal la seva veu, aurora que procura<br />
música a cada mot, rostre a cada esperit (...)” 8<br />
Els poemes Fidelitat i El país sense record, reflecteixen 9 en els versos, un dibuix de<br />
dona, barreja de realitat i fantasia. El poeta es complau en un amor inútil, silenciós i<br />
sofrent, mentre es repeteix al final de cada estrofa, la paraula “fidel”. El país sense<br />
record segueix en el mateix to lànguid el record de la dona estimada. Per al poeta,<br />
sembla haver-hi hagut alguna desil·lusió: la dona real no és exactament la que l’ideal<br />
del poeta demanava. L’objecte d’aquests poemes, no és la dona ni les seves qualitats,<br />
sinó únicament el sentiment del poeta; un sentiment que queda en el buit de les seves<br />
fantasies perquè no troba el suport real on recolzar-lo. És l’amor del qui busca i,<br />
imperatiu del sentiment, s’enamora inútilment, sense trobar.<br />
7 Íbidem, pàg.132<br />
8 Íbidem, pàg.110<br />
9 Íbidem, pàg.131<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
8
“Quines paraules us podria dir<br />
que fossin més constants, dona cruel,<br />
que el meu vell silenci on em plau sofrir<br />
calladament fidel?<br />
Joiós, sofrir, felicitat amarga,<br />
vós sou el sol i els núvols del meu cel.<br />
Quina agonia em podria ser més llarga,<br />
eternament fidel? (...)<br />
En aquests versos, notem la falta de realitat de l’amor i el simple joc poètic, en què el<br />
record queda superat per la fantasia.<br />
Completament diferent de la resta de composicions, és l’enigmàtic poema Lorelei.<br />
Aquest poema es configura com un illot dins la producció del poeta. Si les Cançons a<br />
Mahalta són les que centren realment la temàtica amorosa de l’obra, aquelles en els<br />
quals es defineix, Lorelei és una mostra poc comuna de la poesia amorosa de Màrius<br />
Torres. Un nom de dona que reflectia un sentiment molt més passional en els seus<br />
versos.<br />
“Arrelada en la carn i en els somnis. Tan clara,<br />
que tu sola tenies uns límits en l’impur<br />
aiguabarreig dels meus deliris, foc obscur<br />
de sarments oloroses, fumejant com un ara<br />
dins meu! (...)” 10<br />
Un altre poema ple del misteri que deixa una amiga el nom de la qual desconeixem,<br />
sorgí aquest Retrat tan extraordinàriament bell, amb tanta projecció d’ell mateix. Es<br />
tracta certament d’una dona, per la gràcia particular que desprèn i, si en quedava cap<br />
dubte, pels adjectius femenins dels últims versos. Observem que l’atractiu que aquest<br />
10 Íbidem, pàg. 54<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
9
personatge exerceix sobre el poeta és gran, però no hi ha cap indici que faci pensar en<br />
un sentiment amorós. Es destaca una admiració especial, centrada en la puresa i la<br />
innocència de la dona que es canta, embolcallada en aquest entorn espiritual que<br />
trobem en tantes altres composicions:<br />
“Sedueix com un bell paisatge<br />
Que fos bell sobretot per la claror del cel.<br />
Qui el travessa en el seu pelegrinatge,<br />
S’emporta endins dels ulls un resplendor fidel (...)” 11<br />
També és molt bell el poema Una vella dama, en el qual, mentre fingeix descriure una<br />
consola, ens parla de la dama. Les paraules es poden aplicar, alhora, a l’una i a l’altra.<br />
Al final del poema, quan la descripció de la consola és especificada i no és possible de<br />
confondre-la amb la dama, s’intensifica el clima suggeridor dels versos:<br />
“(...) Alta, sòbria de línies, tornejada, robusta,<br />
ni una estella ni un corc al polit de la fusta.<br />
Només el gran mirall somreia un poc velat,<br />
I el fris era d’argent, que un dia fou daurat.<br />
(...) un dia,<br />
no sé com, molt suau, el vell calaix s’obrí.<br />
Era ple de flors acabades de collir:<br />
Assutzenes, ceilans, violetes, nadales,<br />
I un vol de papallones plens de llum a les ales”. 12<br />
Una vegada més, el misteri inexplicable de la poesia. El poeta pensarà en la persona<br />
determinada; el lector, ignorant la realitat, es queda amb l’encís de la imatge.<br />
11 Íbidem, pàg. 100<br />
12 Íbidem, pàg. 155<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
10
El més important dels primers poemes d’amor de Màrius Torres és el fet de trobar-hi un<br />
ideal amb les mateixes característiques que prendran vida en les Cançons a Mahalta:<br />
desig d’un amor càlid, fidelitat, puresa, tendresa, records comuns... la dolça<br />
companyonia de l’ànima amiga.<br />
I serà Mercè Figueras, Mahalta, la musa que farà brollar en els versos del poeta l’amor<br />
en estat pur.<br />
L’amor de Mahalta<br />
Enmig de tanta desgràcia, personal i col·lectiva, física i espiritual, Màrius Torres trobà al<br />
sanatori la comprensió, l’afecte, l’amistat intensa que es resumeixen en la paraula<br />
“amor”. I l’amor, aquest sentiment tan ampli, al qual el seu esperit se sentia naturalment<br />
predisposat, i que ja s’havia insinuat en els anys d’estudiant, troba finalment l’objecte<br />
adequat, la dona somniada, “l’ànima d’elecció”- segons diu ell mateix- amb la qual la<br />
seva es comprèn i s’acobla: Mahalta.<br />
Al juny de 1936, el primer dia que pot assistir a una sessió de cinema, Màrius Torres<br />
coneix Mercè Figueras, malalta gironina. Mercè Figueras i Bassols (Girona, 1908 –<br />
Barcelona,1976), ingressà al sanatori de Puig d’Olena poc abans que ho fes Màrius<br />
Torres. Fou l’amistat més íntima del poeta i la inspiradora de la sèrie de cançons a<br />
Mahalta. Un senhal carregat de simbolisme i significat en la poesia de Màrius Torres 13 .<br />
13 Mahalta d’Apulia és el nom de l’esposa del comte Ramon Berenguer II, que està enterrada a la catedral de Girona. És<br />
un nom que va agradar al poeta, i ell se’n serví per cantar la seva estimada. El fet que pretengués fer creure que estava<br />
cantant una dona històrica, en un amor imaginari, respon no solament al natural desig de no confondre intimitat i poesia,<br />
sinó també a la seva tendència ja assenyalada de passar tota cosa concreta i real a l’abstracció.<br />
El nom de Mahalta pot ser que agradés al poeta pel fet de ser un nom històric, d’una reina catalana, però segurament<br />
l’escollí també perquè té un encís fònic, de puresa i sonoritat, que esta molt d’acord amb l’amor espiritual que es canta<br />
(l’efecte de la a dóna una veritable sensació de claredat i de blancor). Però alguns autors han apuntat, com una curiositat,<br />
la relació que hi ha entre aquesta paraula i la situació de la dama que s’està cantant: “Mahalta”, “malalta”, cosa que és<br />
molt possible que el poeta tingués també en compte.<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
11
“Amor meu, no sospiris.<br />
L’aire del teu silenci passa en mi,<br />
com per un prat un vent d’ales d’àngel, o lliris.<br />
Estrella del matí,<br />
fes-me oblidar que em moro de que miris.<br />
Sóc la gota de rou que t’estimava ahir”. 14<br />
Després de mesos d’estar-se al llit, “castell de febre i de repòs”, envoltat d’un paisatge<br />
immens i esplèndid que ell encara el percebia com a anònim i distant, el primer dia que<br />
es va llevar i vestir, convidat a anar a una sessió de cinema, va fer l’encontre essencial.<br />
Ja ben començada la sessió, hi va entrar una noia fent molt de soroll amb les cadires.<br />
També per a ella, causant de la interrupció, era el primer dia que sortia després d’una<br />
llarga reclusió: començava a trencar el dol per la mort del pare.<br />
Quan cadascú tornava a la seva habitació, Màrius va veure-li la cara. La sorpresa fou<br />
majúscula: en veure’n els ulls, se n’enamorà. Li ho explicà en una carta un any després:<br />
“(...) Acabada la sessió, ens vam trobar a l’ascensor (...). En veure’t cara a cara, ja em va<br />
fer estrany que una noia amb tal posat de tendresa pogués fer tant soroll. Em sembla que<br />
va ser aquell moment a l’ascensor que vaig adonar-me de la teva existència, i m’inclino a<br />
creure que data d’aquell mateix moment la meva... el meu... el meu el que vulguis. Jo, és<br />
clar, no vaig donar-me’n compte, però ara m’ho revela l’estranya claredat amb què el<br />
recordo. Per què no l’he oblidat, com he oblidat la primera visió de l’altra gent? (...) Pel que<br />
t’he dit abans pots veure que, almenys jo, no t’he estimat fins que t’he conegut (...)”. 15<br />
Màrius no tardà massa en donar-li un poema. El dia de la Mercè de 1936, aprofità<br />
l’avinentesa per escriure-li la primera carta d’un llarg seguici d’altres, amb la qual inicia<br />
una relació epistolar que durarà fins a la mort del poeta.<br />
14 Íbidem, pàg. 153<br />
15 Íbidem, pàg. 181<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
12
Ambdós es trobaven a la biblioteca del sanatori. Al principi cadascú llegia el seu llibre i<br />
mirava de reüll el company de lectura, assajant de minar “una feble muralla de trèmula<br />
reserva”. Després, l’una i l’altre van llegir les mateixes pàgines del mateix llibre. L’autor<br />
n’era Baudelaire. Pel novembre, Màrius li recità alguna de les seves poesies. És l’inici<br />
de l’afirmació de la relació amical-amorosa amb Mercè Figueras, que esclatarà en forma<br />
de poesia bellíssima l’any següent.<br />
“Corren les nostres ànimes com dos rius paral·lels<br />
fem el mateix camí sota els mateixos cels.<br />
No podem acostar les nostres vides calmes:<br />
ens separa una terra de xiprers i de palmes.<br />
En els meandres, grocs de lliris, verds de pau,<br />
sento, com si em seguís, el teu batec suau<br />
I escolto la teva aigua, tremolosa i amiga,<br />
de la font a la mar –la nostra pàtria antiga- (...) 16<br />
El fet de parlar-nos d’ànimes ens situa enfront d’un amor espiritual; i els “rius paral·lels”<br />
indiquen una igualtat de condició i de situació de llurs vides. En els versos següents es<br />
parla de la impossibilitat d’unir aquest amor, i en els dos últims, d’un apropament<br />
espiritual mitjançant la paraula.<br />
Màrius Torres va escriure un poema bellíssim, que ens parlava des del primer vers de<br />
l’especial condició que tenia aquesta relació: l’amor que no es podia realitzar físicament,<br />
es vessà en intimitat i confidències, en art i bellesa. L’evocació en el record de la<br />
presència, de la figura, de les mans, dels ulls de la dona estimada, és un signe més de<br />
la fragilitat i inaprensibilitat de les coses que més estimem en la vida, amb l’amor com a<br />
16 Íbidem, pàg. 53<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
13
eix per sobre de totes les coses, principalment, en circumstàncies com les que<br />
envoltaren el poeta.<br />
“(...) envers tu, el meu amor és tot blanc com un mes de Maria. Tot just, potser, una mica<br />
rosat com els ametllers que deuen florir per l’Empordà i l’Urgell (...)”. 17<br />
L’amor, físicament irrealitzable, es nodria de llargues passejades pel Racó dels<br />
Enamorats del jardí del sanatori, o amunt i avall del passadís del sanatori esdevingut<br />
“Paradís”.<br />
En la dolçor i la compenetració de les seves vides es canta moltes vegades el tema del<br />
somni i del record comuns, fruit sens dubte d’aquest estat de companyonia i de llargues<br />
converses. Són records de temps millors i somnis plens d’esperançades il·lusions per al<br />
futur.<br />
Enmig d’aquest oasi, batega en el cor del poeta l’anhel d’una amor infant, feliç i<br />
perenne. Mitjançant el record, es realitza la unió prodigiosa de dues ànimes que es<br />
comprenen.<br />
“Com dos infants que van per un bosc de rondalla,<br />
agafades les mans i els cors,<br />
seguim el caminet que entre jardins davalla<br />
cap al país dels teus records (...)” 18<br />
Però al sanatori també hi havien alguns contratemps: un doctor que els prohibia els<br />
passejos, o l’empitjorament d’algun dels dos en la malaltia, cosa que l’obligava a<br />
quedar-se al llit. Aleshores s’enviaven cartes, explicant-se el que els havia passat durant<br />
el dia. I aquestes circumstàncies donen llum, no solament a una vasta i deliciosa<br />
17 Íbidem, pàg. 178<br />
18 Íbidem, pàg. 59<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
14
correspondència, sinó també a versos i poemes que es poleixen i perfeccionen en les<br />
llargues estones que passen junts canviant-los i corregint-los. Les cartes i les poesies<br />
són plenes de paraules delicades i sentides.<br />
“(...) Per això quan, abans de deixar-me, somrius,<br />
emmudits els llavis de rosa,<br />
al mirall dels teus ulls el mot que ja no dius<br />
insinuar-se encara gosa.<br />
I també com un cel desemboirat i ras<br />
la teva mirada és tan bella<br />
quan en tot l’infinit del seu camp no hi ha pas<br />
cap més presència que la d’ella”. 19<br />
Amb aquestes paraules, es podria definir el que va ser per a ells aquest sentiment, que<br />
no podia, a causa de llur malaltia, adquirir un caràcter normal. Aquesta impossibilitat,<br />
apareix algunes vegades en els seus escrits personals, on no notem ni el pesar ni el<br />
plany per aquestes limitacions. Tot al contrari, s’hi troba sempre una certa recreació<br />
sentimental i espiritual d’aquest afecte mutu, noble, serè.<br />
La presència de l’amiga estimada omple de companyia i de felicitat l’ànima del poeta. La<br />
seva absència, en canvi, el fan adonar de la seva solitud i desemparament.<br />
“(...) Per això quan ets lluny, i el meu desig et pensa,<br />
19 Íbidem, pàg. 57<br />
20 Íbidem, pàg. 94<br />
el teu adéu en mi<br />
m’atansa al teu record amb la dolça temença<br />
d’entrar tot sol en un jardí”. 20<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
15
Un seguici d’anècdotes assenyalen el camí d’aquesta comunicació essencial on un i<br />
l’altra s’endevinaren més que es veieren, una comunicació tan única com entranyable i<br />
íntima, potser gràcies als obstacles de tota mena que va haver de superar.<br />
La literatura, la paraula escrita, fou el llaç invisible que connectava els seus cors, els<br />
seus pensaments, en aquell espai tan petit ple de gent malalta de mort. Les cartes es<br />
convertiren en l’esperança.<br />
“Mai no podríem superar aquestes muntanyes. Posat que ho aconseguíssim, és possible<br />
que trobéssim una altra cordillera encara més abrupta per barrar-nos el pas. No podem<br />
aspirar al món, Mercè. Ens hem de recloure a la petita vall.<br />
I bé, fem-la ben bonica, la nostra vall. Plantem-hi flors, arbres. Bastim-hi columnes,<br />
cabanes, temples, estàtues. Criem-hi coloms, àligues, rossinyols. Que cada una de les<br />
seves pedres estigui treballada amb les nostres mans i el nostre amor. Que no resti erma<br />
cap de les seves feixes. Així oblidarem les muntanyes que ens limiten. Si el nostre amor no<br />
pot créixer en extensió vers altres terres prohibides, res no ens priva de conrear<br />
intensament la petita terra de la nostra vall per fer-li rendir el màxim de flors i de fruits. I,<br />
què caram! el Paradís era també una petita vall!”. 21<br />
L’any 1937 fou de pau, de millora física, de reconstrucció. I sobretot, va ser un any de<br />
paradís, el que trenà l’íntima relació de Màrius amb Mahalta: la confiada, fraterna i<br />
fecunda relació de l’home amb la dona. Entre la quarantena de poemes que Màrius<br />
Torres escriu aquest any, hi ha la major part de cançons a Mahalta, inspirades per<br />
l’amiga i musa del poeta.<br />
Amb Mahalta, Màrius va fer al sanatori una experiència essencial lligada amb la seva<br />
biografia íntima i amb els seus anhels. Màrius Torres es va transformar en els ulls<br />
mateixos d’aquella noia.<br />
21 Íbidem, pàg. 179<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
16
El paisatge que veia buit pels balcons de la seva cambra de malalt, ben ajagut, ben sol<br />
amb la febre com a única companya, estava ja habitat pels ulls somrients de Mahalta.<br />
La seva bellesa i el seu caliu donaven presència íntima a la immensitat del cel: la<br />
immensitat, gràcies a aquella mirada, trobada gràcies al seu destí de malalt, s’anava<br />
fent íntima. La immensitat ja no l’angoixava: aquells ulls l’hostatjaven, el feien<br />
experimentar la gràcia de sentir-se incondicionalment acollit i acceptat. I demanava a<br />
l’amiga que compartia els mateixos somnis de fugida de la transitorietat del temps, que li<br />
deixés lloc en la barca que els conduiria a la pàtria antiga:<br />
(...) – I clous els ulls. ¿Retrobes, en la mar d’ensomni,<br />
la barca que et torna a buscar?<br />
Ah, no em deixis en terra! Fes-me lloc al teu somni,<br />
Mahalta! Sóc el teu germà!- 22<br />
Aquest darrer poema, tan intens i tan breu, escrit a la fi de 1937, forma part de<br />
l’experiència espiritual de Màrius Torres. El somni, l’infinit té rostre, un rostre femení, i<br />
aquest rostre l’acull pel que és. En aquesta acollida femenina, ell és.<br />
Aquesta és la dolça i senzilla història que il·lumina aquests set anys al sanatori, i que<br />
està reflectida en molts dels seus poemes escrits pocs mesos després de conèixer-la.<br />
Després de les Cançons a Mahalta, anem trobant altres poemes on és cantada la dona<br />
estimada. Hi ha hagut, però, un procés: per primera vegada, el poeta no canta el<br />
sentiment, sinó que es limita a contemplar l’ànima pura que l’inspira.<br />
En parla amb una admiració –quasi veneració- dolçament sentida. La descripció és<br />
purament espiritual i es realitza mitjançant imatges de la natura:<br />
“Com una aigua tranquil·la reflecteix, cap al tard,<br />
22 Íbidem, pàg. 94<br />
els núvols, els cignes i els saules,<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
17
jo veig passar pel llac profund del teu esguard<br />
l’ombra de les teves paraules<br />
Fins la paraula més difícil, els teus ulls<br />
que fàcilment saben donar-la!<br />
Quan, al fons dels silencis, la busques i et reculls<br />
la teva mirada ja parla (...)” 23<br />
En aquest poema, el poeta evoca l’encís de la mirada, dels ulls de la seva estimada,<br />
ànima dels pensaments, dels sentiments i de la seva obra poètica.<br />
No hi ha en cap moment descripció física dels ulls, sinó de la seva expressió, la qual<br />
transmet de manera palesa aquesta espiritualitat en l’amor de què estem tractant. Són<br />
uns ulls que parlen, que ens dibuixen esguards, són uns ulls que endevinaren el<br />
sentiment amorós més intens:<br />
“Jo no sé si és una il·lusió que em faig. Però trobo en tu una tal “comprensió” que<br />
sovint trobo inútil de dir-te coses perquè penso que tu les has pensat igualment. Vaig<br />
dir-te un dia que jo t’havia “endevinat” a poc de conèixer-te. Deixa’m dir ara que també<br />
vaig comprendre que tu m’endevinaves a mi.” 24<br />
La Mercè, a més d’amiga, fou –segons paraules del mateix poeta- “l’Ange Gardien, la<br />
Muse i la Madone” 25 , l’única entre les dones que havien atret l’atenció de Màrius, amb<br />
qui tingué l’oportunitat de viure una llarga relació sentimental; relació difícil de ser<br />
compresa des de les nostres experiències vitals, però que no pot etiquetar-se d’una tan<br />
alta espiritualització com ha estat fet per l’estudiosa Mercè Boixareu 26 .<br />
Altres figures de dona<br />
23 PRATS, Margarida. Invitació... pàg. 100<br />
24 Íbidem, pàg. 55<br />
25 PRATS, Margarida. Màrius Torres, l’home i el poeta. Barcelona: Ed. Del Mall, 1986, pàg. 145<br />
26 BOIXAREU, Mercè. Vida....<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
18
L’experiència d’aquest amor irradià i es perllongà cap a un cercle d’amics tant de dintre<br />
com de fora del sanatori: la germana de la Mercè, l’Esperança Figueras, companya de<br />
feina i amiga de Joan Sales, poeta, novel·lista i pedagog de l’idioma; el doctor Josep<br />
Saló, estudiant de medicina, de primer, malalt al sanatori i que després en fou metge. A<br />
partir de 1939, el cercle, per les circumstàncies històriques i personals, encara es va fer<br />
més íntim i càlid i s’estengué a la propietària del sanatori, Maria Planas.<br />
Alguns dels seus poemes reflecteixen aquesta vivència de l’amistat que prenia cos en<br />
les reunions del diumenge en les habitacions que la Maria tenia al sanatori, justament<br />
quan les circumstàncies històriques eren d’allò més fosques. Juntament amb el doctor<br />
Saló, passava amb elles llargues estones, estudiant, llegint, xerrant, fent “retrats” de<br />
coneguts. Aquestes quatre persones eren les úniques que al sanatori coneixien la seva<br />
condició de poeta, i amb elles passava també moltes estones corregint els seus versos.<br />
El poema més bonic dedicat a l’amistat és el de Tres amigues, encapçalat amb dos<br />
deliciosos versos de Bernat de Ventadorm, dedicat a tres noies del sanatori. Un cant a<br />
la poesia i a l’amistat, inspirat en la figura de la dona, a les quals adreça també altres<br />
poemes.<br />
Aquesta composició pot ser inclosa dins un tipus de poesia que el poeta anomenà<br />
Retrats, i n’és un dels exemples més reeixits. Els Retrats canten les gràcies d’una<br />
persona anomenant els objectes que la poden suggerir i qualificar. Aquests poemes<br />
neixen, no solament dels innombrables antecedents literaris que es podrien citar, sinó<br />
també d’un joc, del mateix tipus amb el qual s’entretenien al sanatori. Màrius Torres s’hi<br />
recrea, perquè, a més del misteri que aquestes composicions enclouen, i de l’anonimat<br />
en què poden quedar les persones de les quals es parla, s’hi pot relacionar la natura i<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
19
els objectes visibles amb l’ànima humana, ja que el que es descriu en els retrats són<br />
qualitats espirituals, rarament aspectes corporals de la persona.<br />
En aquesta composició, Tres amigues, les imatges de les figures femenines són<br />
encisadores. En el poema resten descrites, primer, Mercè Figueras, Mahalta; després,<br />
l’Esperança, germana de la Mercè, i la tercera, la Maria, propietària i gerent del sanatori.<br />
La cloenda del poema expressa, de forma galant, allò que sentia el poeta en comunicar-<br />
se amb “les amigues”:<br />
La primera és caliu. Com les llars ben cintrades,<br />
és humana per llei, i espurnejant per joc;<br />
alegre, hospitalària, bon company com el foc,<br />
dóna sempre escalfor i crema de vegades.<br />
La segona és perfum, com un matí d’abril,<br />
sols per l’olor que en fa sabem les flors que amaga,<br />
té la suavitat del bàlsam per la llaga,<br />
el seu contacte és fresc com un llençol de fil.<br />
I la tercera és resplendor; segons va l’aire,<br />
a vegades és clar de lluna i altres llamp;<br />
sap escurçar els camins, i omplir d’ocells el camp,<br />
i quan ve, sentim sempre que ens arriba d’enlaire.<br />
Feliç aquell qui pot, amb tota humilitat,<br />
viure en la triple gràcia de la seva amistat. 27<br />
Aquests versos es configuraven com una mostra més de l’impacte de l’encant femení<br />
amb tots els seus matisos i plecs en la sensibilitat del poeta de Lleida. Comunicar-se<br />
amb aquest cercle d’amistat, dir-se i mostrar-se, fou segurament el gran estímul de<br />
27 TORRES, Màrius. Poesies..., pàg. 111<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
20
Màrius Torres per fer versos. D’altra banda, l’efecte dels seus poemes en ser llegits, li va<br />
donar consciència de quina era la seva vocació: la màgia de ser poeta líric.<br />
Els tempteigs d’abans de la malaltia havien esdevingut missió pròpia i destí, la<br />
realització del qual fou clau de volta de la seva felicitat, tan gran que no la van poder<br />
eclipsar les vicissituds de la malaltia i de la guerra, la pèrdua total del patrimoni familiar,<br />
la derrota, l’exili llunyà de parents i amics, la proximitat de la mort.<br />
L’obra de Màrius Torres, amb paraules de l’estudiós Carles Cardó, emmirallava en<br />
fondària. Fascinava per la seva elegància en la forma i el seu profund significat de fons.<br />
Màrius Torres parlava de la seva poesia i escrivia:<br />
“Cap màgia no pretén omplir-la, en efecte. Crec que la poesia no és màgia, ni joc, ni<br />
charme –tot i que pugui tenir de tot això. Les meves idees estètiques –banals i confuses-<br />
em fan prendre la poesia com un mitjà expressiu de la personalitat. 28<br />
Fruits de l’amistat, quan els versos de Màrius dringuen entre persones, creen lligams<br />
vertaders i amistats úniques.<br />
28 PRATS, Margarida. Invitació... pàg. 85<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
21
Conclusions<br />
La faceta de l’amor sublimat per la figura de Mahalta, és la constant que defineix la<br />
poesia de Màrius Torres. Les Cançons a Mahalta van des de la constatació que la unió<br />
de dues vides és impossible (març 1937) fins a declaracions expresses d’amor (1939-<br />
1940), passant per la idealització de la mirada, de la paraula, del somriure, de la<br />
melangia. 29 La melangia que dóna llum a la dona estimada, es converteix en còmplice<br />
de la que amara l’ànima del poeta.<br />
Com descriu Josep Martí, el sentiment de tristesa difusa i persistent davant l’efímera<br />
consistència de la vida, i el seu amor vers la persona estimada, impedit per la malaltia<br />
d’ambdós, és una constant en l’expressió poètica de Màrius Torres.<br />
L’evocació de la calidesa d’una presència femenina endinsa el poeta en el misteri<br />
d’amor i de pau que el cor de tot home desitja, del qual la tendresa de la dona n’és<br />
l’expressió més perfecta i significativa.<br />
Aquesta presència àltera femenina, en l’obra lírica de Màrius Torres, forma part de<br />
l’àmbit general de transcendència i d’alteritat sense el qual l’ésser humà restaria tancat<br />
en si mateix.<br />
A l’obra poètica de Màrius Torres trobem una poetització de la dona basada en el pòsit<br />
del profund enamorament que tingué amb Mercè Figueras. Mahalta es convertí en el<br />
paradigma de l’amor, el qual, lluny de ser idealizat o abstracte, resultava d’una dona<br />
concreta. La figura que esdevenia un oasi per a l’ànima humana. La dona com a<br />
29 PRATS, Joan. Cupido aparia la sageta. Màrius Torres en el record. Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 1993, pàg.<br />
183<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
22
companya i amiga. La tendresa de la mirada, de les mans, de la veu femenina. Mahalta,<br />
com a ésser que condicionava tot amor i tota vida.<br />
Els versos cobraven vida i es transfiguraven quan parlaven d’una veu femenina. És la<br />
màgia d’aquesta veu, la que transmetia emocions anímiques, desvetllades per la bellesa<br />
i seducció de la paraula poètica i de la presència i fràgil bellesa de la dona estimada.<br />
El perfum de transcendència a l’obra poètica de Màrius Torres tenia nom de dona.<br />
Mahalta: figura de dona a la poesia de Màrius Torres<br />
Joana-Alba Cercós i Gaya<br />
23