Portada 1597.indd - La Fura
Portada 1597.indd - La Fura
Portada 1597.indd - La Fura
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Nº 1597 · 5 / 11 ABRIL 2013<br />
www.lafura.cat<br />
IInformatiu de l’Alt i Baix Penedès<br />
Germanor, 3 - Tel. 93 890 24 55 - Fax 93 817 16 25<br />
08720 VILAFRANCA DEL PENEDÈS<br />
E-correu: noticiari@lafura.cat<br />
agenda@lafura.cat<br />
exposicions@lafura.cat<br />
bustia@lafura.cat<br />
lafura@lafura.cat<br />
llavordelletres@lafura.cat<br />
pistes@lafura.cat<br />
Exemplar gratuït<br />
Edita:<br />
Penedès Edicions S.L. - NIF B58101536<br />
Editor Delegat: Alfons Udina<br />
Consell Editorial:<br />
Marga Carceller, Francesc Murgadas, Joan Rovira, Arnau Udina,<br />
Núria Udina, Alfons Udina i Jordi Valls.<br />
Consell de Redacció:<br />
Marga Carceller, Roser Ferrer, Meritxell Pérez, Jaume Plans i<br />
Alfons Udina.<br />
Seccions:<br />
Francesc Murgadas (El tema de la setmana), Roser Ferrer<br />
(Agenda); Jaume Plans i Meritxell Pérez (Noticiari i Esports); Júlia<br />
Carrillo (Cinema, Televisió, Exposicions, Urgències).<br />
Col·laboradors:<br />
Ramon Arnabat, Jordi Cuyàs i Antoni Ribas.<br />
Serveis:<br />
Salvador Cantí, Santiago Mata, Anna Maria Donaire, José Suárez,<br />
Oriol Tomás i Jaume Vàrias (Distribució).<br />
Administració:<br />
Miguel Ángel González-Nuevo i Glòria Ràfols Escala (Gestió<br />
comercial); Lídia Recasens (Comptabilitat).<br />
Publicitat:<br />
NEXOS INICIATIVES I SERVEIS, S.A.<br />
Carrer Germanor, 3 - Apartat de Correus 244<br />
Telèfon 93 890 24 55 - Fax 93 817 16 25<br />
08720 VILAFRANCA DEL PENEDÈS<br />
E-correu: publicitat@agencianexos.com<br />
Fotocomposició i muntatge:<br />
PEDICSA (Penedès Edicions, S.L.)<br />
Telèfon 93 890 24 55<br />
Imprès a:<br />
Indugraf Offset, S.A. - Telèfon 977 29 64 77<br />
Dipòsit legal: B-16.850-82<br />
Mitjana de difusió controlada per<br />
25.304 exemplars setmanals<br />
segons acta de control del 31/01/2013 per al període generdesembre<br />
2012.<br />
96.000 lectors<br />
setmanals, segons el<br />
BARÒMETRE DE LA COMUNICACIÓ<br />
I LA CULTURA<br />
3ª onada 2012 (novembre 2011 - octubre 2012)<br />
Membre de:<br />
DISTRIBUCIÓ GRATUÏTA<br />
EL SEGON SETMANARI EN CATALÀ MÉS LLEGIT<br />
Distribució gratuïta als 253 forns de pa dels 41 municipis de l'Alt i<br />
el Baix Penedès: Albinyana, l'Arboç, Avinyonet del Penedès, Banyeres<br />
del Penedès, Bellvei, la Bisbal del Penedès, les Cabanyes, Calafell,<br />
Castellet i la Gornal, Castellví de la Marca, Cunit, Font-rubí, Gelida,<br />
la Granada, la Joncosa del Montmell, Llorenç del Penedès, Mediona,<br />
Olèrdola, Olesa de Bonesvalls, Pacs, el Pla del Penedès, Pontons,<br />
Puigdàlber, Santa Fe del Penedès, Santa Margarida i els Monjos, Santa<br />
Oliva, Sant Cugat Sesgarrigues, Sant Jaume dels Domenys, Sant<br />
Llorenç d'Hortons, Sant Martí Sarroca, Sant Pere de Riudebitlles, Sant<br />
Quintí de Mediona, Sant Sadurní d'Anoia, Subirats, Torrelavit, Torrelles<br />
de Foix, el Vendrell, Vilafranca del Penedès i Vilobí del Penedès.<br />
A Canyelles, Sant Pere de Ribes i Vilanova i la Geltrú, de la comarca del<br />
Garraf. I a Cabrera d’Anoia i la Llacuna, de la comarca de l’Anoia.<br />
L’OFERTASSA<br />
Presti atenció als anuncis amb<br />
aquest logotip. Els selecciona <strong>La</strong><br />
<strong>Fura</strong> perquè directament aporten<br />
una oferta o descompte tangible<br />
per al lector.<br />
DES DEL CAU<br />
Baixar del ruc<br />
Com era d’esperar, després d’una bona temporada de mastegots i càstigs, de negació del pa i la sal,<br />
d’estar de cara a la paret i fins i tot de reprovació pública davant els companys de classe, la senyoreta<br />
Espanya sembla voler-nos concedir finalment una pastanaga. Amb declaracions com la del ministre<br />
Montoro afirmant que Espanya no pot sortir de la crisi sense Catalunya, i amb insinuacions<br />
sobre un nou pla de finançament pel alumne castigat que reajustaria la solidaritat que fins ara l’obligava a<br />
esborrar la pissarra, escombrar la classe, recollir els llibres i atendre els dubtes dels altres companys que,<br />
pobrets, havien de dedicar tot el temps i recursos a la seva formació. Uns companys que, per cert, ja s’han<br />
afanyat a dir que la nova situació, encara no definida, és tremendament injusta, tota vegada que els obligarà<br />
a esborrar la pissarra, escombrar la classe, recollir els llibres i espavilar-se per resoldre’s ells mateixos els<br />
dubtes. Una clara violació, segons ells, dels seus drets adquirits i que donarà privilegis a un dels alumnes<br />
enfront els altres. Perquè, com deia aquell suposat comunista de la llegenda, ara, amb el que tenien i el que<br />
els tocava del repartiment solidari del que tenia l’altre, podien anar fent la piu-piu.<br />
Aquesta nova proposta (per cert, obligatòria per llei ja que el finançament ha de ser revisat) arriba<br />
però en un moment delicat des de molts punts de vista. D’entrada, arriba massa tard per ser creïble.<br />
són massa dies fent-nos la punyeta amb arguments legals, tàctiques dilatòries, amenaces més o<br />
menys explícites i, sobretot, connivència vergonyosa amb qui, des de fora de l’estructura del poder<br />
polític, no para de llençar mentides, insinuacions i fins i tot acusacions sense fonament contra Catalunya,<br />
els seus ciutadans i els seus representants. Però també arriba de forma matussera i poc directa. I cal entendre<br />
que Catalunya no té res a veure amb els problemes de lideratge i successió de Mariano Rajoy o de Pérez<br />
Rubalcaba. Que aquest és un problema que ha de resoldre ells de forma paral·lela a com resolen el problema<br />
de l’articulació de l’estat. No es pot tornar a invocar el fantasma de la por, obligant al interlocutor a rebaixar<br />
plantejaments a canvi d’una suposada seguretat que després no s’ofereix.<br />
Un problema que també té la seva derivada a Catalunya. Perquè, si els partits estatals han evidenciat<br />
una divisió interna entre militants per convenciment i militants per oportunisme (només cal repassar<br />
els casos de corrupció que van sorgint, com els cama-secs amb la primavera), també els partits<br />
catalans ho han posat de manifest. I amb l’agreujant de tenir una nova variable en joc que encara<br />
atomitza més el panorama. <strong>La</strong> voluntat independentista. A tots els partits catalans, al marge dels economicistes,<br />
els socials, els populistes, els intervencionistes, etc, han aflorat les dues sensibilitats possibles<br />
en aquest tema. <strong>La</strong> d’aquells que volen baixar del ruc per tornar-hi a pujar en una suposada millor i més<br />
còmoda posició, i la dels que volem baixar del ruc per seguir caminant a peu. Un cisma que és especialment<br />
sagnant en el cas de CiU perquè, ai las!, debilita el govern català a l’hora de negociar amb uns i altres. Potser<br />
per això Artur Mas va preferir anar a Madrid en cotxe i reunir-se amb Rajoy en secret. Per evitar que allò<br />
que eufemísticament es defineix com lleial oposició, interna i externa, li aixafés la guitarra tot esvalotant el<br />
galliner mediàtic abans d’hora. Però el problema segueix vigent. Cal respondre dues preguntes. <strong>La</strong> primera,<br />
si volem ser independents. <strong>La</strong> segona, si podem fiar-nos de Madrid cas de no voler ser-ho. I tenir clar que,<br />
si la resposta a la segona pregunta és no, la primera deixa de ser pregunta i passa a ser afirmació. Cal baixar<br />
del ruc.<br />
17