Mare de Déu de l'Oreto - Parroquia de San Andrés Apostol
Mare de Déu de l'Oreto - Parroquia de San Andrés Apostol
Mare de Déu de l'Oreto - Parroquia de San Andrés Apostol
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
REVISTA PARROQUIAL D’INFORMACIÓ I REFLEXIÓ Setembre 2004 Núm. 15
Con entusiasmo renovado, nuestra Comunidad<br />
Cristiana se dispone a celebrar las fiestas patronales<br />
<strong>de</strong>dicadas a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto. Entusiasmo<br />
renovado por la reciente Visita pastoral a nuestra<br />
<strong>Parroquia</strong>, <strong>de</strong>l Obispo D. Esteban Escu<strong>de</strong>ro, y <strong>de</strong>l Sr.<br />
Arzobispo D. Agustín; por la conclusión <strong>de</strong> las obras <strong>de</strong><br />
restauración <strong>de</strong>l templo parroquial; y por la reciente<br />
instalación <strong>de</strong> las nuevas campanas.<br />
Portada: Façana <strong>de</strong> l’ésglésia restaurada. (Foto E. Alós).<br />
Contraportada: Campanar restaurat. (Foto E. Alós).<br />
Revista <strong>Parroquia</strong>l<br />
SANT<br />
SANT<br />
Nuestra <strong>Parroquia</strong> es una gran parroquia. Y no<br />
lo es por el tamaño <strong>de</strong> nuestro templo, ni por el número<br />
<strong>de</strong> fieles que pertenecen a ella, sino que lo es por las<br />
personas que la componen. Personas entregadas,<br />
Coronació <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto. (Foto E. Alós).<br />
Fiestas Patronales<br />
NN DD AA RR EE UU<br />
ilusionadas, generosas en el servicio a los <strong>de</strong>más en las<br />
diferentes activida<strong>de</strong>s pastorales. Personas inquietas,<br />
siempre con ganas <strong>de</strong> hacer cosas, y dispuestas a seguir<br />
a Jesucristo, cada uno <strong>de</strong>s<strong>de</strong> su exigencia personal.<br />
La <strong>Parroquia</strong> <strong>de</strong> <strong>San</strong> <strong>Andrés</strong> Apóstol <strong>de</strong> l’Alcúdia<br />
es una Comunidad Cristiana ben<strong>de</strong>cida por la gran<br />
<strong>de</strong>voción a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto, cuya fiesta nos<br />
disponemos a celebrar.<br />
APOSTOL<br />
APOSTOL<br />
De vosotros, padres cristianos, <strong>de</strong>pen<strong>de</strong> en gran<br />
medida, que esta <strong>de</strong>voción se mantenga y crezca en las<br />
nuevas generaciones.<br />
Sumario
Esta última crónica empieza el 1 <strong>de</strong> febrero<br />
<strong>de</strong> 2004 hasta finalizar la misma. Nos quedamos a<br />
mitad <strong>de</strong> la calle Cura Muñoz, sigue el mismo fervor<br />
y con gran asistencia <strong>de</strong> <strong>de</strong>votos que acompañan a<br />
la Virgen. En dos casas que tienen un miembro <strong>de</strong>l<br />
coro “Grup Amistat”, acudieron todos y con las<br />
canciones más marianas <strong>de</strong> su repertorio dieron<br />
mayor realce, si cabe, a su traslado. Al terminar esta<br />
calle, pasa a completar lo que faltaba <strong>de</strong> la <strong>de</strong>l<br />
General Albert. Aquí hubo dos casas <strong>de</strong> matrimonios<br />
jóvenes, don<strong>de</strong> fue muy singular su acogida:<br />
- En la primera, que tienen dos hijos<br />
profesionales <strong>de</strong> música, nos dieron un pequeño<br />
concierto, uno al piano y otro al violoncelo, y era<br />
el caso que uno <strong>de</strong> ellos está en Viena y el otro en<br />
Castellón, pero quisieron celebrar este<br />
acontecimiento <strong>de</strong> recibir a la Virgen en su casa.<br />
- En la otra, el padre <strong>de</strong> la dueña que se<br />
<strong>de</strong>dica por “hobby” a trabajos manuales, tuvo la<br />
feliz i<strong>de</strong>a <strong>de</strong> hacer una réplica <strong>de</strong>l “Hort <strong>de</strong> Manus”<br />
como pe<strong>de</strong>stal para colocar a la Virgen ,<br />
completándolo con un grandioso ramo <strong>de</strong> azucenas.<br />
Los fuegos artificiales fueron una gran explosión<br />
atronadora, obsequio <strong>de</strong> un amigo <strong>de</strong> la casa.<br />
Luego pasa a dos esquinas <strong>de</strong> la<br />
calle <strong>de</strong> la Iglesia; en una <strong>de</strong> ellas la<br />
<strong>de</strong>coración fue todo al natural, frutos<br />
<strong>de</strong> la tierra, ramas <strong>de</strong> variados árboles<br />
<strong>de</strong>l campo e infinidad <strong>de</strong> lucecitas con<br />
aceite por el suelo y escalera. Los versos<br />
alusivos a la madre tierra y la madre<br />
Virgen compuestos por el hijo <strong>de</strong>l<br />
matrimonio, y que estaban impresos<br />
en una bonita estampa <strong>de</strong> la Virgen,<br />
que nos regalaron a las seguidoras.<br />
Después entra en la calle <strong>San</strong><br />
<strong>Andrés</strong> y visita una <strong>de</strong> las casas<br />
tradicionales <strong>de</strong>l pueblo, ya que tiene<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Crónica <strong>de</strong> la Peregrinación<br />
<strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
ÚLTIMA ETAPA<br />
en la fachada un hermoso panel <strong>de</strong> cerámica que<br />
data <strong>de</strong>l siglo XIX y que representa a <strong>San</strong> Pedro<br />
Apóstol, situado frente a la calle que lleva su nombre<br />
y que los vecinos festejan anualmente el día <strong>de</strong>l <strong>San</strong>to.<br />
Se pasa a la mencionada calle <strong>de</strong> <strong>San</strong> Pedro,<br />
y en el domicilio <strong>de</strong> un famoso “dolçainer” se la<br />
recibió con este tipo <strong>de</strong> música y, a<strong>de</strong>más <strong>de</strong>l altar<br />
preparado para la Virgen, todo en su entorno fue<br />
adornado con diferentes instrumentos antiguos y<br />
mo<strong>de</strong>rnos <strong>de</strong> este tipo <strong>de</strong> música. El padre <strong>de</strong>l<br />
mismo leyó una antiquísima poesía.<br />
Luego pasamos a la casa <strong>de</strong> un matrimonio<br />
muy mayor y que han estado vinculados <strong>de</strong>s<strong>de</strong><br />
siempre a nuestra <strong>Parroquia</strong>. Ella es ministro<br />
extraordinario <strong>de</strong> la Comunión <strong>de</strong>s<strong>de</strong> hace varios<br />
años. Vivieron y agra<strong>de</strong>cieron hondamente esta<br />
visita, a la que no le faltó el canto <strong>de</strong> “alba<strong>de</strong>s”<br />
alusivo a ellos. Tenían expuestas ocho medidas <strong>de</strong><br />
la Virgen <strong>de</strong> diferentes años.<br />
En otra <strong>de</strong> las casas, la dueña, <strong>de</strong> 87 años, y<br />
que por sus dolencias no sale <strong>de</strong> casa, experimentó<br />
una alegría sin límites al ver a la Virgen tan cerca<br />
y para las 24 horas.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 1
En otra <strong>de</strong> las casas causó una<br />
singular alegría al ver entronizada a<br />
la Virgen entre la palmera y el ciprés,<br />
que son los símbolos que posee la<br />
medida tradicional <strong>de</strong> la Virgen.<br />
A<strong>de</strong>más se leyó una poesía que habían<br />
impreso en una estampa que<br />
reprodujeron <strong>de</strong> un cuadro<br />
antiquísimo y que se repartió a todos<br />
los asistentes.<br />
Ahora se pasa a terminar la calle<br />
<strong>San</strong> <strong>Andrés</strong>. En un edificio <strong>de</strong> varios<br />
pisos, se han visitado cinco domicilios.<br />
En uno <strong>de</strong> ellos el hijo, que pertenece<br />
al grupo “El Bolero”, <strong>de</strong>spués <strong>de</strong> las<br />
oraciones <strong>de</strong> bienvenida nos quiso ofrecer, al son<br />
<strong>de</strong> la bandurria, una bonita pieza musical con mucho<br />
arte. También hay que hacer constar que al hacer<br />
el cambio <strong>de</strong> vivienda, bajaban a la Virgen a la calle<br />
para la tradicional traca y la volvían a subir a su<br />
nuevo domicilio.<br />
Luego ya se coge toda la calle <strong>San</strong> Francisco,<br />
siendo igualmente aclamada y vitoreada por todos<br />
los vecinos, familias, amigos y seguidoras. En una<br />
<strong>de</strong> las casas, que vive padre e hijo, fue <strong>de</strong> admirar<br />
el altar que éste le preparó a la Virgen y se leyeron<br />
un “Recull <strong>de</strong> cobles extretes <strong>de</strong> la consueta <strong>de</strong> la<br />
festa o Misteri d’Elx” y una antigua oración a nuestra<br />
Virgen que data <strong>de</strong>l siglo XIX, la cual cantaba un<br />
ciego a la puerta <strong>de</strong> las casas, previa limosna <strong>de</strong> 5<br />
o 10 céntimos.<br />
También hay que resaltar la visita a la<br />
antiquísima farmacia Contel, que aunque se ha<br />
trasladado por jubilación a otra calle, la dueña que<br />
en ella resi<strong>de</strong>, conserva intacta la misma estructura,<br />
con sus estanterias, botes y otros complementos.<br />
Se vio hondamente agra<strong>de</strong>cida por la visita <strong>de</strong> la<br />
Madre ya que es <strong>de</strong> una acendrada <strong>de</strong>voción a la<br />
misma y <strong>de</strong>s<strong>de</strong> hace muchos años es ministro<br />
extraordinario <strong>de</strong> la Comunión y <strong>de</strong>s<strong>de</strong> siempre<br />
procura que no falten unas rosas en la Capilla.<br />
Ahora ya se coge la recta final, que es la calle<br />
Iglesia, don<strong>de</strong> estos vecinos viven con mucha ilusión<br />
y gratitud la visita <strong>de</strong> la Virgen que tan lejos veían.<br />
Aún nos quedaba otro cambio a la calle <strong>San</strong> <strong>Andrés</strong><br />
2<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
a la casa <strong>de</strong> un feligrés fiel <strong>de</strong>voto <strong>de</strong> la Virgen y<br />
gran colaborador <strong>de</strong> la <strong>Parroquia</strong>, el cual lo vivió<br />
con inmensa alegría, pero recordando a los seres<br />
queridos que hace poco fallecieron.<br />
Por fin llegamos al último domicilio <strong>de</strong> la<br />
peregrinación en el que resi<strong>de</strong> un matrimonio<br />
relativamente joven y que agra<strong>de</strong>ció esta cercanía<br />
<strong>de</strong> la Virgen ro<strong>de</strong>ado <strong>de</strong> hijos y nietos. Este día el<br />
traslado se hace una hora antes, para que el acto<br />
final no se alargara <strong>de</strong>masiado.<br />
Al terminar la novena, la <strong>Mare</strong>ta vuelve a su<br />
casa en brazos <strong>de</strong>l Sr. Cura Párroco y <strong>de</strong> Enrique<br />
Puig que ha sido el último visitante, el cual se ha<br />
visto muy honrado con esta distinción.<br />
A la entrada <strong>de</strong>l Templo los pirotécnicos que<br />
han actuado por todo el pueblo, tenían previsto<br />
homenajear a la Madre y Patrona con gran profusión<br />
<strong>de</strong> fuegos artificiales, cosa que no pudieron hacer,<br />
por estar tres días lloviendo insistentemente.<br />
A su llegada al interior <strong>de</strong>l Templo que ya se<br />
encontraba totalmente lleno, fue una explosión <strong>de</strong><br />
aplausos y vivas siendo con más intensidad al <strong>de</strong>jar<br />
la Imagen en el altar mayor, el cual estaba<br />
ornamentado con gran cantidad <strong>de</strong> selectos ramos<br />
<strong>de</strong> bonitas flores, gentileza <strong>de</strong> todas las floristas que<br />
durante esta peregrinación han participado en el<br />
adorno <strong>de</strong> las casas.<br />
E<strong>de</strong>lmira Alapont Lloris
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
La imagen Peregrina <strong>de</strong> la<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto concluyó su itinerario<br />
Recordando el origen <strong>de</strong> la peregrinación<br />
En octubre <strong>de</strong> 2001, se abrió una lista para<br />
que, a lo largo <strong>de</strong> casi dos meses, se pudieran inscribir<br />
todos aquellos que quisieran acoger en sus casas,<br />
durante 24 horas, la imagen peregrina <strong>de</strong> la Virgen<br />
<strong>de</strong>l Oreto. De entrada, no se sabía cómo iba a<br />
respon<strong>de</strong>r la gente. El objetivo era resaltar el<br />
protagonismo que la <strong>de</strong>voción a la Virgen tiene en<br />
la personalidad <strong>de</strong> l’Alcúdia y que ello formara parte<br />
<strong>de</strong> los actos conmemorativos <strong>de</strong>l 2002. Las<br />
expectativas fueron <strong>de</strong>sbordadas por la realidad. La<br />
<strong>de</strong>manda superó con creces los días <strong>de</strong>l año. El<br />
itinerario <strong>de</strong> la peregrinación comenzó el 18 <strong>de</strong><br />
enero <strong>de</strong> 2002 para finalizar el 28 <strong>de</strong> marzo <strong>de</strong> 2004.<br />
Más <strong>de</strong> 26 meses en los que 800 familias acogieron<br />
en sus hogares la imagen.<br />
El ritual <strong>de</strong> cada día<br />
Cada día, a las 8 <strong>de</strong> la tar<strong>de</strong>, con gran<br />
puntualidad, se escuchó en l’Alcúdia el estruendo<br />
<strong>de</strong> tracas y <strong>de</strong> pequeños castillos <strong>de</strong> fuegos artificiales.<br />
Era la señal <strong>de</strong> que la imagen hacía su entrada en<br />
una casa, portada en brazos por dos miembros <strong>de</strong><br />
la familia, seguidos por muchos amigos, familiares<br />
y vecinos que se unían a la fiesta. Con gran cariño,<br />
cada familia preparaba un digno altar para entronizar<br />
la imagen, en el que siempre han estado presentes<br />
cirios, flores y, lo más entrañable para todo hijo <strong>de</strong><br />
l’Alcúdia, alguna “medida” <strong>de</strong> la Virgen.<br />
La <strong>Parroquia</strong> había entregado previamente,<br />
a cada familia, unas estampas con las oraciones <strong>de</strong><br />
bienvenida a la Virgen. Des<strong>de</strong> el primer momento,<br />
se formó un grupo <strong>de</strong> seguidoras que, fiel y<br />
constantemente, se han unido al gozo <strong>de</strong> cada casa<br />
para homenajear a la Patrona. Cantos, poesías, el<br />
rezo <strong>de</strong> la oración <strong>de</strong>l 750 aniversario, el himno a<br />
la Virgen y sendas aclamaciones no faltaron ningún<br />
día. Si las 8 <strong>de</strong> la tar<strong>de</strong> marcaba el inicio <strong>de</strong> las 24<br />
horas, las 7,30 <strong>de</strong>l día siguiente era la hora convenida<br />
para celebrar la <strong>de</strong>spedida, rezando en grupo la<br />
novena <strong>de</strong> la Virgen, prosiguiendo con cantos y<br />
poesías <strong>de</strong>dicadas a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, para concluir<br />
con su himno. Unos minutos antes <strong>de</strong> las 8, entraba<br />
en la casa saliente la familia que se iba a llevar la<br />
imagen a su hogar. La Virgen era <strong>de</strong>spedida entre<br />
aplausos y muestras <strong>de</strong> emoción. Ya en la calle, la<br />
gente seguía aplaudiendo. Acto seguido estallaba la<br />
pólvora como gesto <strong>de</strong> bienvenida en su entrada en<br />
una nueva casa.<br />
La peregrinación, tiempo <strong>de</strong> gracia<br />
No se pue<strong>de</strong> contar con palabras lo que ha<br />
supuesto esta peregrinación. Familias y amigos se<br />
han unido para rezar y pedir la protección <strong>de</strong> la<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 3
Madre <strong>de</strong> todos. Cada uno ha <strong>de</strong>positado junto al<br />
altar sus penas y alegrías. La intención <strong>de</strong> ofrecer<br />
lo mejor <strong>de</strong> sí mismos ha hecho sacar a la luz las<br />
mejores cualida<strong>de</strong>s <strong>de</strong> cada familia: su capacidad<br />
para <strong>de</strong>corar el lugar <strong>de</strong>stinado a la imagen, para<br />
recitar poesías, para componer oraciones, para<br />
cantar, para tocar instrumentos, para bailar en su<br />
honor. La creatividad <strong>de</strong> las familias y el constante<br />
acompañamiento <strong>de</strong> las seguidoras, se han<br />
convertido en plegaria, en ofrenda, en<br />
agra<strong>de</strong>cimiento a la Virgen.<br />
No ha importado la estación <strong>de</strong>l año, ni si el<br />
día era frío o caluroso. La fiesta no ha <strong>de</strong>caído.<br />
Cada día era el esperado por una familia, que siempre<br />
era arropada por los suyos. Durante 24 horas, cada<br />
casa se ha convertido en un auténtico santuario<br />
mariano al que han acudido muchos vecinos. La<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> ha ben<strong>de</strong>cido con su cercanía a miles<br />
<strong>de</strong> hijos <strong>de</strong> l’Alcúdia, ha infundido ánimos, nos ha<br />
estimulado a ser agra<strong>de</strong>cidos, ha sido el cauce para<br />
transmitirle a Dios nuestros pesares. María ha salido<br />
<strong>de</strong>l recinto sacro para acariciarnos y ser instrumento<br />
<strong>de</strong>l amor <strong>de</strong> Dios en l’Alcúdia.<br />
4<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
La celebración <strong>de</strong>l 28 <strong>de</strong> marzo, clausura <strong>de</strong> la<br />
peregrinación<br />
El domingo 28 <strong>de</strong> marzo, l’Alcúdia entera<br />
había sido invitada a dar la bienvenida a la imagen,<br />
que regresaba <strong>de</strong> nuevo al templo.<br />
El día fue <strong>de</strong>sapacible y lluvioso, ello no fue<br />
obstáculo para que la población respondiera como<br />
se esperaba. Si bien la hora convenida era a las 7 <strong>de</strong><br />
la tar<strong>de</strong>, una hora antes el templo ya estaba lleno a<br />
rebosar. Dadas las previsiones, se instalaron 400<br />
sillas que se sumaban a los bancos <strong>de</strong>l templo, para<br />
dar así mejor acogida a los fieles. Con toda seguridad<br />
2000 fieles habían acudido a la convocatoria.<br />
Siguiendo el ritual, el párroco acudió a la<br />
última casa que había hospedado a la imagen, y<br />
junto con su dueño, Enrique Puig, trasladó la<br />
imagen al templo. El trayecto estuvo acompañado<br />
<strong>de</strong> vivas y aplausos <strong>de</strong> muchos fieles y por los<br />
cantos <strong>de</strong> las incondicionales seguidoras. Ya en<br />
el templo, todos se pusieron <strong>de</strong> pie para recibir<br />
a la imagen. Ésta se entronizó en el altar mayor
y en sus brazos se le colgó una medida pintada y<br />
bordada para la ocasión.<br />
La celebración siguió la misma estructura<br />
que la que se ha venido realizando en cada uno <strong>de</strong><br />
los hogares. Se recitaron siete poesías compuestas<br />
para ese día, alternándose con los cantos preparados<br />
por las seguidoras y por los coros parroquiales. A<br />
continuación el párroco tomó la palabra, diciendo:<br />
A l’igual que en totes les cases <strong>de</strong> l’Alcúdia on la<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> ha estat, a on les famílies han agraït a<br />
amics i veïnat. Hui hem toca a mi fer els honors i agrair<br />
a tots els que heu acudit al reclam <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong>.<br />
Per tant, agraisc la presència ací, <strong>de</strong>l Sr. Alcal<strong>de</strong>,<br />
<strong>de</strong>l Sr. Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Cooperativa i la Caixa rural, i<br />
la <strong>de</strong> totes i cada una <strong>de</strong> les famílies que han rebut a la<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> a la seua casa. I, com no també, la <strong>de</strong> tots<br />
aquells que, encara que no l’han tingut, volen unir-se<br />
a esta celebració que és <strong>de</strong> tota la Comunitat <strong>Parroquia</strong>l.<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Però, com agrair la tendresa i dolçor, el fervor<br />
i la <strong>de</strong>voció. Com agrair el goig i l’emoció <strong>de</strong> cadascun<br />
<strong>de</strong>ls que heu acollit la imatge <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> a la vostra llar.<br />
Sols Ella podrà donar a cadascú el seu amor i la seua<br />
estima, com a resposta per tanta predilecció i preferència<br />
que li heu <strong>de</strong>dicat. I és que, tractant-se <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong><br />
<strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto, no podia ser d’altra manera.<br />
Com agrair a eixe grup <strong>de</strong> dones que dia a dia<br />
heu seguit els passos <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong>, oferint el vostre cant,<br />
compartint el goig <strong>de</strong> les famílies, barrejant <strong>de</strong>voció i<br />
amistat. Com agrair a eixe grup <strong>de</strong> dones que va nàixer<br />
<strong>de</strong> manera espontània, amb el <strong>de</strong>sig <strong>de</strong> servir, <strong>de</strong>s <strong>de</strong><br />
l’acompanyament i l’entusiasme, mogu<strong>de</strong>s per l’amor i<br />
la <strong>de</strong>voció a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto. La <strong>Mare</strong> sabrà<br />
donar a cadascuna el do <strong>de</strong> la seua gràcia.<br />
Sempre s’ha <strong>de</strong>stacat la gran <strong>de</strong>voció <strong>de</strong>l poble <strong>de</strong><br />
l’Alcúdia a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto.<br />
Devoció que es manifesta cada any en les festes<br />
<strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, el dia <strong>de</strong> l’entrada, el dia <strong>de</strong> la festa,<br />
i <strong>de</strong> manera especial en el Novenari.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 5
Però, per aquell que, així i tot, dubtava d’eixa<br />
<strong>de</strong>voció, ara ha quedat <strong>de</strong>mostrada l’estima, l’afecte i<br />
l’alegria que s’ha manifestat en cada una <strong>de</strong> les 800<br />
cases que ha visitat la imatge <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>.<br />
Ningú s’imaginava l’acollida i la resposta que<br />
ha tingut la gent <strong>de</strong>l poble a esta iniciativa. Verta<strong>de</strong>rament<br />
que ha <strong>de</strong>sbordat totes les expectatives.<br />
El fruit d’este pelegrinatge quedarà ahí per a<br />
molt <strong>de</strong> temps. I el bé que la visita <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong><br />
ha fet a les famílies <strong>de</strong> l’Alcúdia, sols Ella, i cada un en<br />
particular ho saben.<br />
Hui, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> dos anys, dos mesos i onze dies,<br />
la imatge <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto torna a casa, a<br />
la seua casa, que és la casa <strong>de</strong> tots. Encara que, al llarg<br />
d’estos dies, també d’alguna manera, ha estat en la seua<br />
casa, perquè ha estat en la casa <strong>de</strong>ls seus fills <strong>de</strong> l’Alcúdia<br />
que tant la voleu.<br />
Hui, tots nosaltres contents i agraïts a la <strong>Mare</strong>,<br />
no hem vingut ací per a dir-li adéu. Res d’això. No<br />
po<strong>de</strong>m dir-li adéu perquè la duguem sempre en el cor, i<br />
la seua imatge serena està ací, a la seua capella, esperant<br />
la nostra visita.<br />
Per tant, no hem vingut a dir-li adéu, sinó a<br />
donar-li les gràcies. O com algú <strong>de</strong>ia, a tornar-li la visita.<br />
Encara que faran falta moltes visites nostres a la seua<br />
capella, per a respondre a<strong>de</strong>quadament al gran regal<br />
que ha sigut la seua, a les nostres cases.<br />
Per tot això, i com a signe <strong>de</strong>l nostre agraïment,<br />
anem a fer-li un <strong>de</strong>tall. Un <strong>de</strong>tall que ens represente a<br />
tots, a tots els fills <strong>de</strong> l’Alcúdia que tant l’estimen i que<br />
Ella tan vol.<br />
Algú ha dit que per a una mare els seus fills són<br />
el més important, i així és. Algú ha dit que els fills són<br />
la corona d’una mare. I això ho saben bé les mares.<br />
Doncs com a signe <strong>de</strong> l’estima que els fills <strong>de</strong><br />
l’Alcúdia tenim a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto, volem que<br />
per a sempre porte esta corona que anem a imposar-li.<br />
És la corona <strong>de</strong>l seus fills. És la corona que<br />
representa a tots els fills <strong>de</strong> l’Alcúdia. Els que l’han tinguda<br />
i els que no. Perquè tots estem amb ella representats.<br />
Així, cada vegada que la mirem a Ella i<br />
contemplem la corona, ens recordarà l’orgull i la satisfacció<br />
que la <strong>Mare</strong> sent pels seus fills i que, per tant, hem <strong>de</strong><br />
ser dignes fills <strong>de</strong> tan digna <strong>Mare</strong>.<br />
La corona es una réplica <strong>de</strong> la que lleva la<br />
primitiva imagen, joya regalada por la joyería <strong>de</strong> la<br />
familia Doménech Masiá y elaborada<br />
primorosamente por su hijo, Eliseo.<br />
6<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Las familias que acogieron a la imagen fueron<br />
agasajadas por la <strong>Parroquia</strong> con dos recuerdos: un<br />
rosario, con la imagen <strong>de</strong> la Virgen <strong>de</strong>l Oreto y una<br />
estampa, como recuerdo <strong>de</strong> la visita, diseñada por<br />
el artista local Aureli Doménech Bou.<br />
El acto estuvo marcado por el silencio, el<br />
respeto y la cuidada organización. Cuando<br />
comenzaron a repartirse los regalos se indicó que<br />
el proceso resultaría largo y que todo aquel que<br />
tuviese prisa, podía marcharse; al finalizar el acto<br />
se cantaría el himno a la Virgen.<br />
Se fueron nombrando a las distintas familias,<br />
siguiendo el or<strong>de</strong>n cronológico <strong>de</strong> la visita.<br />
Curiosamente, aún habiendo recibido ya estos<br />
regalos, los bancos no se vaciaban, las sillas tampoco.<br />
Y es que l’Alcúdia no quería marcharse, sin el broche<br />
final, sin cantar el himno. Nunca se ha conocido<br />
tanta gente en el interior <strong>de</strong>l templo; los laterales<br />
estaban repletos, las puertas <strong>de</strong>l templo no se<br />
pudieron cerrar, porque, incluso con lluvia, había<br />
personas en la plaza <strong>de</strong> la Iglesia.<br />
Es una gran satisfacción para nuestra<br />
Comunidad <strong>Parroquia</strong>l constatar día a día el po<strong>de</strong>r<br />
<strong>de</strong> convocatoria que tiene la Virgen en l’Alcúdia.<br />
La personalidad <strong>de</strong> este pueblo tiene un toque<br />
especial <strong>de</strong> sensibilidad, mo<strong>de</strong>lada en gran parte<br />
por el amor a su Patrona. La peregrinación <strong>de</strong> la<br />
imagen <strong>de</strong> la Virgen <strong>de</strong>l Oreto por los hogares<br />
alcudianos ha sido, verda<strong>de</strong>ramente, un tiempo <strong>de</strong><br />
gracia, una manifestación <strong>de</strong> la ternura <strong>de</strong> Dios a<br />
través <strong>de</strong> la cercanía <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto.<br />
Grupo <strong>de</strong> Liturgia
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Poesies dites en l’església<br />
a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
BENVINGUDA SIGUES, MARE<br />
Benvinguda sigues, <strong>Mare</strong>,<br />
<strong>de</strong> nou a la teua llar<br />
<strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> quasi 800 dies<br />
als alcudians visitant.<br />
El mantell <strong>de</strong>sgastat el portes<br />
per tots els que t’hem portat<br />
en ell has refugiat<br />
les penes <strong>de</strong>ls alcudians<br />
i en la mirada transmets<br />
la dolçor <strong>de</strong>ls cristians.<br />
Alcudians<br />
en peu alcem-se<br />
davant allò més gran<br />
davant la nostra <strong>Mare</strong><br />
que a casa<br />
acaba d’entrar.<br />
Deixant l’Alcúdia plena<br />
d’esperança, fe, amor, pau<br />
i molta fraternitat,<br />
i en el cor <strong>de</strong>ls alcudians<br />
fins la mort<br />
present tu estaràs.<br />
Benvinguda sigues, <strong>Mare</strong>,<br />
a casa teua i <strong>de</strong>ls cristians<br />
benvinguda siga<br />
l’arca, l’aurora, el sol, la lluna, el núvol,<br />
l’estrella, l’iris, el cedre,<br />
i la palma.<br />
<strong>Déu</strong> et salve,<br />
reina <strong>de</strong>l cel i la terra.<br />
<strong>Déu</strong> salve a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong>ls alcudians<br />
Benvinguda sigues, Oreto beneïda,<br />
Visca la patrona <strong>de</strong>ls alcudians!<br />
Joaquin Vallés Doménech<br />
28 DE MARÇ DE 2004<br />
A LA VERGE D’ORETO<br />
Dolça Verge i llum d’aurora<br />
et diem al versar<br />
i eixien les veus <strong>de</strong>l cor<br />
per a po<strong>de</strong>r-te cantar.<br />
Entre notes <strong>de</strong> dolçaina<br />
i redoblaments <strong>de</strong> tabal<br />
volem honrar-te, Oreto<br />
com a Verge celestial.<br />
La que vetla per L’ALCÚDIA<br />
emparant-la nit i dia<br />
per això els fills d’aquest poble<br />
et ren<strong>de</strong>ixen pleitesia.<br />
Adorar-te com mereixes,<br />
Verge reina <strong>de</strong>l candor,<br />
que dones vida al mirar<br />
i escampes el teu amor.<br />
En les ànimes <strong>de</strong>votes<br />
que en aquest peregrinar<br />
pel teu poble <strong>de</strong> L’ALCÚDIA<br />
et volem acompanyar.<br />
Seguint-te amb gran fervor<br />
amb senzilla romeria<br />
esperant el teu favor<br />
que és consol i alegria.<br />
I en cada casa on aplegues<br />
eres tu ben rebuda<br />
acollint-te en el seu cor<br />
tota la família unida.<br />
Dolça Verge d’Oreto,<br />
Patrona <strong>de</strong>ls Alcudians,<br />
que regne la pau en L’ALCÚDIA<br />
i que ens VULGUEM COM A GERMANS<br />
Julieta Escrihuela<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 7
8<br />
MARE DE DÉU: ACOMIADAMENT<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
gràcies per este peregrinar,<br />
si amb il·lusió i goig eixires,<br />
com a <strong>Mare</strong> meua has tornat<br />
trionfant com a <strong>Mare</strong> i Reina,<br />
en eixa Majestat tan gran.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Eixa cara encisadora, plena d’alegria i felicitat,<br />
<strong>de</strong> vore com tot un poble honors <strong>de</strong> Reina t’han fet,<br />
com s’ho mereix nostra <strong>Mare</strong> que ací tant volem.<br />
Eres llum <strong>de</strong>ls nostres ulls,<br />
eres iman que ens atrau,<br />
eres font inagotable<br />
<strong>de</strong> dolçor, amor i pau.<br />
Eres tu Oreto amorosa<br />
l’estrella més fulgurant,<br />
eres Oreto, en puresa i bellesa,<br />
<strong>de</strong> la creació la més gran.<br />
Preciosa perla alcudiana,<br />
tresor que aquest poble guarda<br />
per ser la més estimada.<br />
<strong>de</strong>ls fills eres l’ànima,<br />
amb eixe Jesús gloriós que portes, Oreto, al braç.<br />
Eres <strong>Mare</strong> miraculosa, <strong>de</strong>ls maltats eres consol,<br />
als majors, joves i menuts <strong>de</strong> tot mal lliuraràs.<br />
cuida a l’Alcúdia, <strong>Mare</strong>ta, que en les teues mans hem posat,<br />
i a tots, Oreto, ens omplis <strong>de</strong> pau, esperança, amor i felicitat.<br />
Alabada seràs per sempre,<br />
oh <strong>San</strong>ta <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>,<br />
per ser porta <strong>de</strong> l’univers,<br />
la torxa que mai s’apaga.<br />
Corona <strong>de</strong> Reina portes,<br />
per <strong>Déu</strong> fores coronada.<br />
Gràcies, Oreto, per <strong>de</strong>ixar-te abraçar,<br />
és el somni més gran que tenim els alcudians,<br />
i esta felicitat mai l’anem a oblidar.<br />
Alcudians tots a una veu,<br />
Visca la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>!<br />
Mª Oreto Puig Boix<br />
AÇÒ JA S’ACABA, MARE<br />
Ja hem acabat, <strong>Mare</strong>, açò,<br />
que amb il·lusió començàrem,<br />
creient que es faria llarg,<br />
però ens equivocàrem,<br />
i serà com un gran somni<br />
<strong>de</strong>l que un dia <strong>de</strong>spertàvem.<br />
Et donem gràcies, <strong>Mare</strong>ta,<br />
perquè hem estat amb tu,<br />
i alegries i pesars<br />
amb tu saps que hem viscut,<br />
també hui felicitem,<br />
totes eixes persones,<br />
que açò emprengueren un dia,<br />
perquè tu has omplit les cases<br />
d’il·lusió, pau i alegria.<br />
Amb els ulls ens vas dient<br />
al passar-nos per davant,<br />
que no et plore l’Alcúdia<br />
quan entres en la teua llar,<br />
que sempre estaràs amb ells<br />
quan et vinguen a buscar.<br />
No t’obli<strong>de</strong>s <strong>de</strong> nosaltres,<br />
quan ja et <strong>de</strong>ixem tranquil·la,<br />
no <strong>de</strong>ixes <strong>de</strong> socórrer-nos,<br />
en el cami <strong>de</strong> la vida,<br />
ajuda, <strong>Mare</strong>, els malats,<br />
t’ho <strong>de</strong>mane per favor,<br />
alleugera un poquet les penes,<br />
que puguen viure millor.<br />
Fina Barbarroja Escoms
ESTARÀS CONTENTA<br />
Ja estaràs contenta, Oreto<br />
ja estàs en la teua llar<br />
esta casa tan bonica<br />
on bé podràs <strong>de</strong>scansar.<br />
Són molts dies <strong>de</strong> visita<br />
per tota nostra ciutat<br />
donant moltes alegries<br />
a tots els que has visitat.<br />
Ja et consi<strong>de</strong>rem cansada<br />
d’en casa en casa anar<br />
i ara ens has <strong>de</strong>ixat solets<br />
i ens tindrem que aguantar.<br />
Estàvem molt satisfets<br />
<strong>de</strong> veure’t cada dia<br />
dient-te eixos versets<br />
sentint gran alegria.<br />
Ara, si et volem veure,<br />
ha <strong>de</strong> ser a aquesta llar<br />
on bé podrem aclamart-te<br />
i et podrem <strong>de</strong>manar.<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Tu, com sempre, <strong>Mare</strong> Oreto<br />
ens donaràs eixe valor<br />
en el que podrem <strong>de</strong>manart-te<br />
eixe gratíssim favor.<br />
Ja confiem amb Tu, Oreto,<br />
que no ens oblidaràs<br />
i favor que et <strong>de</strong>manem<br />
favor que ens serviràs.<br />
Gràcies et donem, <strong>Mare</strong> Oreto<br />
<strong>de</strong> tot el que t’has molestat<br />
en tants dies <strong>de</strong> visita<br />
per tota nostra ciutat.<br />
I et diem humilment<br />
tots units a una veu,<br />
amb una gran <strong>de</strong>voció:<br />
VISCA LA MARE DE DÉU!<br />
Salvador Puig González<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 9
COMO IMAGEN TE VENERO<br />
Como imagen te venero<br />
como patrona estás en mi pueblo<br />
<strong>de</strong>s<strong>de</strong> pequeña te quiero<br />
pues la madre que me diste<br />
me enseñó que tú eras lo primero.<br />
Te llevo en mi corazón<br />
en todo lugar y momento,<br />
Tú has llenado mi vida<br />
en los momentos malos y buenos,<br />
es por eso “madre” mía que yo<br />
te <strong>de</strong>dico este verso.<br />
Eres pequeña y muy fina<br />
al mirarte me estremezco,<br />
me haces sentir tu presencia,<br />
pues vienes <strong>de</strong>s<strong>de</strong> el cielo,<br />
me recreo en tu mirada<br />
y encuentro la paz que <strong>de</strong>seo.<br />
No me <strong>de</strong>jes Madre mía,<br />
ni en lo malo ni en lo bueno<br />
eres la llama divina<br />
que brilla en el firmamento.<br />
Sin ti no soy nada<br />
contigo quiero estar<br />
en todo lugar y momento.<br />
10<br />
Vicenta García Boix<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
PELEGRINATGE<br />
DE LA MARE DE DÉU DE L’ORETO<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>; <strong>de</strong>s <strong>de</strong> que eixires <strong>de</strong> peregrina per<br />
l’Alcúdia un grup <strong>de</strong> senyores, ha tingut el gran<br />
honor d’acompanyar-te, t’han seguit, Senyora, plenes<br />
<strong>de</strong> fervor i amor, amb alegria, amb eixa satisfacció<br />
que dóna, el <strong>de</strong>ure complit. Estes alcudianes, <strong>Mare</strong><br />
<strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, t’han cantat, t’han resat, <strong>de</strong>s <strong>de</strong> dins <strong>de</strong>l seus<br />
cors han brotat les més senti<strong>de</strong>s poesies, belles<br />
cançons, les oraciones més fervoroses, els precs més<br />
sincers, i, sense <strong>de</strong>fallir, cada dia totes a una, encara<br />
que ploviscara o fera calor, a les set i mitja en punt<br />
has sigut honorada per totes elles fins huí, l’últim<br />
dia <strong>de</strong>l teu pelegrinatge que, <strong>de</strong>s <strong>de</strong> la nostra<br />
Parròquia t’acomia<strong>de</strong>s d’este poble (<strong>de</strong>l teu poble)<br />
Verge <strong>de</strong> l’Oreto; perquè sou, la primera dama<br />
d’Alcúdia, la principal amiga <strong>de</strong> tots; una mare,<br />
sempre en complicitat amb eixa sana joventut que<br />
hi ha al nostre poble, que quan tenen problemes<br />
confien en la teua ajuda perquè els lliures d’eixos<br />
camins plens d’entrebancs; huí Senyora, al acomiadarte<br />
<strong>de</strong> tots, no ens dius “adios”, perquè cada dia <strong>de</strong>s<br />
<strong>de</strong>l teu altar que amb tanta gràcia i majestat<br />
presi<strong>de</strong>ixes en la nostra Catedral <strong>de</strong> la Ribera estàs<br />
sempre esperant-nos; com podria ser d’una altra<br />
forma? Si sobre tot… sou <strong>Mare</strong>! La <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> l’amor,<br />
un amor que es reflecteix en la teua mirada. Ta<br />
presència en cada casa ha sigut com una suau<br />
primavera; un cant <strong>de</strong> rossinyols, el teu pelegrinatge<br />
ha sigut una realitat d’amor per a l’Alcúdia, has<br />
agermanat a tot un poble: has guanyat, <strong>Mare</strong>ta!! Has<br />
aconseguit reunir a totes les famílies; gràcies, <strong>Mare</strong><br />
<strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, per <strong>de</strong>mostrar-nos <strong>de</strong>l que es capaç una<br />
mare perquè siguen junt a Ella tots els fills, i Tu,<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, ho has lograt. L’Alcúdia s’ha rendit<br />
als teus peus.<br />
Gràcies, <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>; mentre a l’Alcúdia li que<strong>de</strong><br />
una pedra beneïrà i recordará el gran es<strong>de</strong>veniment<br />
<strong>de</strong> la teua visita a les nostres llars, saps que el vindre<br />
acompanyada <strong>de</strong>l teu Xiquet Jesús per a nosaltres<br />
ha sigut “el tot”. Gràcies a Don Paco, el nostre<br />
rector, gràcies al consell parroquial per ajudar-li a<br />
dur a terme tan grandiosa tasca. A tots: Enhorabona!<br />
Consuelo Arnandis Miquel<br />
(La Bienvenida)
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Ja fa <strong>de</strong>u anys <strong>de</strong> la<br />
restauració <strong>de</strong> la imatge <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong><br />
Pareix l’altre dia... i ja han passat <strong>de</strong>u anys.<br />
¿Recor<strong>de</strong>u l’expectació que hi havia? Realment ixos<br />
nou mesos, en els quals la fornícula <strong>de</strong> la capella<br />
estava coberta pel llenç cortina i la imatge estava al<br />
cambril sent restaurada, es van fer eterns. Li<br />
preguntàvem al rector, parlàvem amb les<br />
restauradores, podiem vore fotografies, però...<br />
¿agradaria a tots?, era una qüestió <strong>de</strong>licada. No<br />
obstant, estàvem convençuts <strong>de</strong> la necessitat <strong>de</strong><br />
restaurar l’antiga imatge, ja que el seu estat <strong>de</strong><br />
conservació era pèssim.<br />
El poble sencer s’estava acostumant, <strong>de</strong>s <strong>de</strong><br />
l’any <strong>de</strong>l centenari (1976) a visualitzar la imatge<br />
sense cap ornamentació, això, ens semblava, li donava<br />
una aspecte més novedós, més mo<strong>de</strong>rn. S’havia<br />
posat <strong>de</strong> moda tindre a les cases particulars quadres<br />
<strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, la majoria <strong>de</strong>ls quals optaven<br />
pels <strong>de</strong>talls <strong>de</strong>l rostre sense cap joia. Però és cert<br />
que, fins i tot, trobàvem la imatge bonica amb els<br />
característics clivells, pèrdues <strong>de</strong> policromia i<br />
brutedat acumulada pel pas <strong>de</strong>l temps.<br />
Ningú discutia la seua bellesa. Però els que<br />
veien la imatge més <strong>de</strong> tard en tard se n’adonaven<br />
més clarament <strong>de</strong>l perill. Els clivells s’accentuaven.<br />
La seua policromia queia a glebes. Cada 8 <strong>de</strong><br />
setembre, el trasllat i la processó, suposaven un greu<br />
atac a la imatge. Era urgent prendre una <strong>de</strong>cisió.<br />
Quan més es contemplava la imatge, més consciència<br />
es tenia <strong>de</strong> la necessitat d’escometre la restauració.<br />
D. Arturo Climent, rector <strong>de</strong> la Parròquia,<br />
li pegava moltes voltes a l’assumpte. A la fi, <strong>de</strong>cidí<br />
encomanar a l'èquip “Ars Restauro” restaurar el<br />
bust <strong>de</strong> la Dolorosa <strong>de</strong> la Parròquia, <strong>de</strong>l segle XVII.<br />
Com va quedar satisfet pel treball realitzat, els va<br />
<strong>de</strong>manar, sense cap compromís, fer un informe<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 11
tècnic sobre l’estat <strong>de</strong> conservació <strong>de</strong> la imatge <strong>de</strong><br />
la patrona i un projecte d’intervenció. En agost <strong>de</strong><br />
1993 el presentaren: el diagnòstic era terrible.<br />
Havent fet totes les consultes adients i amb<br />
els permissos corresponents per part <strong>de</strong><br />
l’Arquebisbat, es <strong>de</strong>cidí començar l’actuació. Però,<br />
donat el significat que la imatge té al poble i que<br />
l’eixida cap a qualsevol taller haguera resultat<br />
polèmica, s’optà per fer la restauració al mateix<br />
cambril <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>.<br />
La intervenció durà <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l 17 d’octubre<br />
<strong>de</strong> 1993 fins el 25 <strong>de</strong> maig <strong>de</strong> 1994. Sols “Ars<br />
Restauro” i els sacerdots convidats per D. Arturo,<br />
tingueren accés al cambril per seguir el procés;<br />
la resta ens conformàvem preguntant i veient<br />
algunes fotografies.<br />
Huit eren les restauradores. Normalment<br />
no treballaven més <strong>de</strong> dues a la vegada. Es repartien<br />
la faena, segons les habilitats <strong>de</strong> cadascuna. Venien<br />
per a tot el dia. A migdia dinaven a la Llar Social;<br />
<strong>de</strong> quan en quan els preguntavem sobre com anava<br />
el procés.<br />
Al principi es dugué a terme una primera<br />
fixació d'urgència <strong>de</strong> tota la pintura; a continuació<br />
s'efectuaren cates per comprovar l'estat <strong>de</strong><br />
conservació <strong>de</strong> la policromia gòtica primitiva.<br />
S'optà per conservar i restaurar la policromia<br />
barroca <strong>de</strong>l XVIII, atés el mal estat o absència <strong>de</strong><br />
la més primitiva.<br />
La neteja i <strong>de</strong>capat <strong>de</strong>scobrí l'autèntic colorit,<br />
encobert per diferents capes <strong>de</strong> pintura i vernissos.<br />
Les carnadures, abans tan obscures, recuperaven el<br />
color original: molt blanques i rosa<strong>de</strong>s. Les vestidures<br />
mostraven uns elegants esgrafiats.<br />
La peanya fou separada <strong>de</strong> la resta <strong>de</strong> la talla<br />
i, en comprovar que no era l'original, es va optar<br />
per policromar-la, tot seguint la mateixa línia artística<br />
<strong>de</strong> la imatge.<br />
Tot seguit es va fer una segona i <strong>de</strong>finitiva<br />
fixació. Però la fase <strong>de</strong> neteja i <strong>de</strong>capat <strong>de</strong>ixà a la<br />
vista una gran quantitat <strong>de</strong> llacunes. A l’esquena<br />
estava la més gran, doncs quedava al <strong>de</strong>scobert el<br />
12<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
suport llenyós. Unes altres xicotetes llacunes es<br />
repartien per tota la talla, tant a la part davantera<br />
<strong>de</strong>l mantell <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>, a la túnica <strong>de</strong> l'Infant<br />
o a les carnadures.<br />
Es reconstruiren els dits <strong>de</strong> la mà dreta. Calia<br />
reintegrar la part intermitja.<br />
Tot seguit, s'efectuà l'estucat <strong>de</strong> les llacunes.<br />
La major dificultat fou trobada a la zona <strong>de</strong><br />
l'esquena, on el suport estava pràcticament a la<br />
intempèrie. Calgué consolidar la fusta que estava<br />
molt seca, per la qual cosa es xuclava els adhesius<br />
amb summa facilitat; s'hagué d'aplicar una quantitat<br />
enorme fins a aconseguir una ferma cohesió entre<br />
el suport i l'estuc.<br />
Desprès, es procedí a la reintegració<br />
il·lusionista <strong>de</strong> la policromia. Les restauradores<br />
imitaren la tècnica <strong>de</strong> l'estofament <strong>de</strong>l segle XVIII.<br />
El dibuix esgrafiat es va reconstruir només<br />
a les zones on se seguien els traços <strong>de</strong> l'original.<br />
Com que a la part <strong>de</strong> l'esquena açò era impossible,<br />
s'optà per realitzar un efecte cromàtic.<br />
A continuació, li posaren una pàtina, per tal<br />
<strong>de</strong> donar-li eixe aspecte antic. Finalment es va<br />
protegir la imatge amb un vernís.<br />
La primera sorpresa va ser quan es va saber<br />
que, al netejar la imatge, aquesta recuperava el color<br />
original, amb la qual cosa, el característic “visca la<br />
Moreneta”, <strong>de</strong>ixava <strong>de</strong> tindre sentit. Això va ser<br />
motiu <strong>de</strong> polèmica en tot el poble. No obstant, el<br />
procés seguia endavant. Les restauradores indicaren<br />
que la imatge, una vegada fóra restaurada, ja no<br />
hauria <strong>de</strong> dur cap joia, per evitar el posterior<br />
<strong>de</strong>teriorament. Sols s’optà per dissenyar una senzilla<br />
corona d’or, feta per Paco Doménech, per<br />
superposar-li-la a l’original <strong>de</strong> fusta, la qual s’havia<br />
serrat, quan al segle XVIII, se li va voler acoblar<br />
una corona <strong>de</strong> grans dimensions, prou discordant<br />
amb l’estil gòtic <strong>de</strong> la talla, però amb la sumptuositat<br />
<strong>de</strong>l gust <strong>de</strong> l’època.<br />
Diumenge 12 <strong>de</strong> juny <strong>de</strong> 1994, jornada<br />
electoral europea, va ser entronitzada la imatge<br />
restaurada <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> <strong>l'Oreto</strong>, per
l'arquebisbe <strong>de</strong> València, Agustín García-Gasco.<br />
L’església estava <strong>de</strong> gom a gom. A més <strong>de</strong>ls bancs,<br />
moltes cadires s’afegiren. Els jóvens foren convidats<br />
especialment i els llocs <strong>de</strong> davant es reservaren per<br />
a ells. La resposta <strong>de</strong> tots fou extraordinària.<br />
Quasi huit mesos <strong>de</strong>sprés, anàvem a <strong>de</strong>scobrir<br />
el nou aspecte <strong>de</strong> la imatge. Quan per fi, va ser<br />
situada damunt <strong>de</strong> les seues an<strong>de</strong>s, per iniciar el<br />
recorregut cap a l’altar major, un fort aplaudiment<br />
esclatà. Després <strong>de</strong> contemplar la imatge eixe temor<br />
per si no ens agradava es tornà en lloances. S’havia<br />
fet un bon treball i el resultat era digne d’encomi.<br />
La restauració va ser notícia als diaris i també<br />
a la televisió. En plenes festes <strong>de</strong> setembre els mitjans<br />
<strong>de</strong> comunicació van retraure la polèmica. La majoria<br />
<strong>de</strong>l poble havia acceptat <strong>de</strong> bon grat la intervenció.<br />
Però... això <strong>de</strong> que ja no era “moreneta”... La premsa<br />
volia explotar el tema. El dia 8 <strong>de</strong> setembre <strong>de</strong> 1994,<br />
periodistes <strong>de</strong> diversos canals <strong>de</strong> televisió anaven<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
fent entrevistes pel poble, amb la finalitat <strong>de</strong> trobar<br />
respostes que mostraren el <strong>de</strong>scontentament <strong>de</strong> la<br />
gent. L’assumpte va eixir a la llum, però prompte<br />
s’arxivà perquè se n’adonaren que realment la<br />
població estava satisfeta. La restauració s’havia<br />
acceptat <strong>de</strong> bon grat.<br />
Hui, <strong>de</strong>u anys <strong>de</strong>sprés, recor<strong>de</strong>m, amb<br />
gratitud, totes les persones que van fer possible la<br />
restauració <strong>de</strong> la imatge <strong>de</strong> la nostra patrona, la<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto.<br />
Carmen González Comenge<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 13
Dijous dia 2<br />
14<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
La Parròquia organitza<br />
Fes un lloc a l’agenda<br />
MES DE SETEMBRE<br />
FESTES A LA MARE DE DÉU DE L’ORETO<br />
A la 1 <strong>de</strong>l migdia, Missa per l’Associació <strong>de</strong> Jubilats.<br />
Dilluns dia 6<br />
A les 12 <strong>de</strong>l migdia, Missa a <strong>San</strong>t Isidre Llaurador,<br />
<strong>San</strong>t Abdó i <strong>San</strong>t Senent, en acció <strong>de</strong> gràcies pels<br />
llauradors <strong>de</strong>l poble.<br />
Dimarts dia 7<br />
DIA DE L´ENTRÀ<br />
Missa a les 8’30 <strong>de</strong>l matí, en sufragi <strong>de</strong> la família<br />
Montagut, senyors <strong>de</strong> l’Alcúdia.<br />
Per la vesprada, “Entrada <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>”.<br />
En arribar a l’Església, ofrena <strong>de</strong> flors.<br />
Dimecres dia 8<br />
SOLEMNITAT DE LA MARE DE DÉU<br />
DE L´ORETO<br />
A les 9’30 <strong>de</strong>l matí, Missa en la Capella <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong><br />
<strong>de</strong> <strong>Déu</strong>.<br />
A les 11, TRASLLAT <strong>de</strong> la imatge <strong>de</strong> la Verge.<br />
A les 11’30, MISSA MAJOR.<br />
A les 7 <strong>de</strong> la vesprada, Missa.<br />
A les 8 <strong>de</strong> la vesprada, PROCESSÓ <strong>de</strong> la venerada<br />
imatge <strong>de</strong> la Verge.<br />
Les col·lectes d’este dia es <strong>de</strong>stinaran a la missió<br />
<strong>de</strong> Zimbabwe.<br />
Del dia 11 al 19 <strong>de</strong> setembre<br />
SOLEMNE NOVENARI A LA MARE DE<br />
DÉU DE L´ORETO<br />
Dies laborables, a les 7´45 <strong>de</strong> la vesprada, Rosari,<br />
Novena i, a les 8´30, Missa.<br />
Diumenges, a les 7´15 <strong>de</strong> la vesprada, Rosari, Novena<br />
i, a les 8, Missa.<br />
Diumenge dia 19<br />
L´ÚLTIM DIA DEL NOVENARI<br />
A les 11´30 <strong>de</strong>l matí, Missa d’acció <strong>de</strong> gràcies, a<br />
intenció <strong>de</strong> la Caixa Rural i Cooperativa.<br />
Per la vesprada, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la Missa, Trasllat <strong>de</strong> la<br />
Verge a la seua Capella.<br />
Dilluns 20 i dimarts 21<br />
INSCRIPCIÓ A LA CATEQUESI DE<br />
CONFIRMACIÓ, <strong>de</strong> 6 a 7 <strong>de</strong> la vesprada al<br />
Centre <strong>Parroquia</strong>l.<br />
Dilluns 22 i dimarts 23<br />
INSCRIPCIÓ A LA CATEQUESI D’INFÀNCIA,<br />
<strong>de</strong> 6 a 7 <strong>de</strong> la vesprada al Centre <strong>Parroquia</strong>l.
Divendres 1<br />
A les 6 <strong>de</strong> la vesprada: COMENÇAMENT DE LA<br />
CATEQUESI D’INFÀNCIA DE PRIMER<br />
CURS, al Centre <strong>Parroquia</strong>l.<br />
Dissabte 2<br />
COMENÇAMENT DE LA CATEQUESI<br />
D’INFÀNCIA <strong>de</strong> 2n. i 3n. curs.<br />
A les 4 <strong>de</strong> la vesprada 2n. curs, i a les 5, 3r. curs.<br />
A les 8’30 <strong>de</strong> la vesprada: MISSA DE PRINCIPI<br />
DE CURS A L’ESPERIT SANT.<br />
Divendres 8<br />
A les 8’30 <strong>de</strong> la vesprada: CELEBRACIÓ DE PRINCIPI<br />
DE CURS per a 2n. i 3n. curs <strong>de</strong> Confirmació.<br />
A les 9 <strong>de</strong> la nit, INICI DE CURS <strong>de</strong> 1r. <strong>de</strong><br />
Confirmació, al Centre <strong>Parroquia</strong>l.<br />
Dilluns 1<br />
SOLEMNITAT DE TOTS SANTS.<br />
Dilluns 19<br />
Adoració Nocturna.<br />
Dimarts 7<br />
VIGÍLIA DE LA INMACULADA,<br />
a les 8 <strong>de</strong> la vesprada.<br />
Dimecres 8<br />
SOLEMNITAT DE LA IMMACULADA<br />
CONCEPCIÓ.<br />
A les 12 <strong>de</strong>l migdia Missa a Montortal. No hi haurà<br />
missa <strong>de</strong> 11’30 al temple parroquial.<br />
Dilluns 17<br />
Adoració Nocturna.<br />
Divendres 24<br />
NIT DE NADAL.<br />
Misses a les 6 <strong>de</strong> la vesprada, i 12 <strong>de</strong> la nit.<br />
La Parròquia organitza<br />
MES D’OCTUBRE<br />
Dimarts 12<br />
Fiesta <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong>l Pilar.<br />
Dilluns 18<br />
A les 10 <strong>de</strong> la nit: REUNIÓ DE PARES DE XIQUETS<br />
DE PRIMERA COMUNIÓ, al Centre <strong>Parroquia</strong>l.<br />
Dijous 21<br />
Inauguració <strong>de</strong> l’ESCOLA DE PARES, a les 10 <strong>de</strong><br />
la nit al Centre <strong>Parroquia</strong>l.<br />
Diumenge 24<br />
DOMUND.<br />
Dilluns 25<br />
Adoració Nocturna.<br />
MES DE NOVEMBRE<br />
MES DE DESEMBRE<br />
Dimarts 30<br />
CEL·LEBRACIÓ DE LA SOLEMNITAT DE<br />
SANT ANDREU, titular <strong>de</strong> la nostra Parròquia i<br />
patró <strong>de</strong> l’Alcúdia.<br />
A les 7 <strong>de</strong> la vesprada, Missa a <strong>San</strong>t Andreu, i a<br />
continuació processó.<br />
Dissabte 25<br />
DIA DE NADAL.<br />
Misses a les 11’30 <strong>de</strong>l matí i 7 <strong>de</strong> la vesprada.<br />
Divendres 28<br />
Missa d’Agents <strong>de</strong> Pastoral, a les 9 <strong>de</strong> la nit, i sopar<br />
<strong>de</strong> fraternitat.<br />
Diumenge 26<br />
FESTA DE LA SAGRADA FAMÍLIA. Missa <strong>de</strong><br />
les famílies, a les 7 <strong>de</strong> la vesprada.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 15
16<br />
La Parròquia <strong>de</strong> St. Andreu Apòstol, Comunitat Viva<br />
Agustín García-Gasco Vicente<br />
En la actualidad, presi<strong>de</strong> nuestra Iglesia local,<br />
en comunión con el sucesor <strong>de</strong> Pedro y con<br />
todos los Obispos.<br />
Nacido en Corral <strong>de</strong> Almaguer (Toledo) el<br />
12 <strong>de</strong> febrero <strong>de</strong> 1931.<br />
Or<strong>de</strong>nado sacerdote en Madrid, el 26 <strong>de</strong><br />
mayo <strong>de</strong> 1956.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
<strong>San</strong>ta Visita Pastoral<br />
18 DE JUNIO DE 2004<br />
Jesucristo, Pastor Eterno,<br />
edificó la <strong>San</strong>ta Iglesia enviando a sus apóstoles<br />
lo mismo que Él fue enviado por el Padre,<br />
y quiso que los sucesores <strong>de</strong> aquellos, los Obispos,<br />
fuesen los pastores <strong>de</strong> su Iglesia hasta la consumación <strong>de</strong> los siglos (cf. LG 18).<br />
En la persona <strong>de</strong> los Obispos<br />
el Señor Jesucristo, Pontífice Supremo,<br />
está presente en medio <strong>de</strong> los fieles (cf. LG 21).<br />
Cada Obispo representa a su Iglesia,<br />
y todos juntos con el Papa representan a toda la Iglesia<br />
en el vínculo <strong>de</strong> la paz, <strong>de</strong>l amor y <strong>de</strong> la caridad (cf. LG 23).<br />
Esteban Escu<strong>de</strong>ro Torres<br />
Fue consagrado obispo<br />
auxiliar <strong>de</strong> Valencia el 13 <strong>de</strong><br />
enero <strong>de</strong> 2001.<br />
Nació en Valencia el 4 <strong>de</strong><br />
febrero <strong>de</strong> 1946.<br />
el colegio <strong>de</strong> los Padres<br />
Agustinos e ingresó en el<br />
Seminario a los 17 años <strong>de</strong><br />
edad. Cursó la licenciatura <strong>de</strong><br />
Teología por la Pontificia<br />
Universidad <strong>de</strong> Salamanca y la <strong>de</strong> Filosofía pura por la<br />
Universidad Literaria <strong>de</strong> Valencia.<br />
Fue or<strong>de</strong>nado sacerdote por el arzobispo José María García<br />
Lahiguera en 1975. En Carlet ejerció su primer ministerio<br />
sacerdotal como vicario parroquial en la iglesia <strong>de</strong> la<br />
Asunción <strong>de</strong> Nuestra Señora. Marchó luego a Roma en<br />
1978, don<strong>de</strong> se doctoró en filosofía por la Pontificia<br />
Nombrado Obispo titular <strong>de</strong> Nona y auxiliar<br />
<strong>de</strong> Madrid-Alcalá el 20 <strong>de</strong> marzo <strong>de</strong> 1985.<br />
Or<strong>de</strong>nado Obispo el 11 <strong>de</strong> mayo <strong>de</strong> 1985.<br />
Nombrado Arzobispo <strong>de</strong> Valencia el 24 <strong>de</strong><br />
julio <strong>de</strong> 1992.<br />
Tomó posesión <strong>de</strong> la Archidiócesis el 3 <strong>de</strong><br />
octubre <strong>de</strong> 1992.<br />
Universidad Gregoriana con una tesis sobre el pensamiento<br />
filosófico <strong>de</strong> Miguel <strong>de</strong> Unamuno.<br />
En 1982 regresó a Valencia para trabajar en la <strong>de</strong>legación<br />
diocesana <strong>de</strong> juventud y fue adscrito a la parroquia Nuestra<br />
Señora <strong>de</strong>l Socorro. Más tar<strong>de</strong>, asumió la responsabilidad<br />
<strong>de</strong> la <strong>de</strong>legación diocesana <strong>de</strong> enseñanza e inició su actividad<br />
como profesor <strong>de</strong> Filosofía en el CEU <strong>San</strong> Pablo <strong>de</strong><br />
Moncada. Al erigirse en 1988 la Escuela Diocesana <strong>de</strong><br />
Pastoral fue nombrado primero jefe <strong>de</strong> estudios y, más<br />
tar<strong>de</strong>, director cuando el centro se transformó en Instituto<br />
Diocesano <strong>de</strong> Ciencias Religiosas.<br />
En 1999, el arzobispo <strong>de</strong> Valencia, monseñor García-Gasco<br />
le nombró canónigo <strong>de</strong> la Catedral <strong>de</strong> Valencia. El 17 <strong>de</strong><br />
niviembre <strong>de</strong> 2000 era nombrado obispo titular <strong>de</strong> Laja,<br />
y auxiliar <strong>de</strong> Valencia por el papa Juan Pablo II.<br />
Es autor <strong>de</strong> varios libros, el último <strong>de</strong> ellos titulado "Creer<br />
es razonable" , y <strong>de</strong> la colección <strong>de</strong> audio-libros "Contenidos<br />
<strong>de</strong> la fe cristiana".
La Parròquia <strong>de</strong> St. Andreu Apòstol, Comunitat Viva<br />
Cumpliendo con lo mandado por el Código<br />
<strong>de</strong> Derecho Canónico, el pasado día 18 <strong>de</strong> junio,<br />
nuestra <strong>Parroquia</strong> recibió la Visita Pastoral <strong>de</strong>l Obispo.<br />
La Visita Pastoral es el medio por el que<br />
el obispo fortalece la comunión <strong>de</strong>ntro <strong>de</strong> la<br />
Iglesia diocesana.<br />
Los obispos, como sucesores <strong>de</strong> los Apóstoles,<br />
reciben <strong>de</strong>l Señor, la misión <strong>de</strong> enseñar a todos los<br />
pueblos y <strong>de</strong> predicar el Evangelio a todo el mundo.<br />
Y el obispo diocesano ha <strong>de</strong> velar para que la Iglesia<br />
local sea instrumento <strong>de</strong> salvación, señalando a<br />
todos los hombres el camino que conduce al Padre.<br />
Haciendo presente a Cristo, el obispo, con la<br />
cooperación <strong>de</strong>l presbiterio, ha <strong>de</strong> enseñar, santificar<br />
y regir al pueblo <strong>de</strong> Dios que se le ha confiado.<br />
El obispo es quien presi<strong>de</strong> la Iglesia diocesana<br />
en sus múltiples facetas, es quien da unidad a las<br />
distintas realida<strong>de</strong>s, fomentando la comunión.<br />
La Visita Pastoral <strong>de</strong>l obispo a su diócesis<br />
está cargada <strong>de</strong> una gran significación teológica.<br />
No se trata <strong>de</strong> una mera inspección, <strong>de</strong> un acto<br />
jurídico sin más, sino <strong>de</strong> un auténtico momento <strong>de</strong><br />
gracia para la Iglesia local, para cada una <strong>de</strong> las<br />
comunida<strong>de</strong>s parroquiales que la integran. El obispo<br />
en persona es el que presi<strong>de</strong> la Eucaristía, predica<br />
la Palabra, atien<strong>de</strong> las necesida<strong>de</strong>s, y escucha a los<br />
presbíteros y a los fieles cristianos en cada una <strong>de</strong><br />
las parroquias. Se convierte así, en signo visible, es<br />
<strong>de</strong>cir, en sacramento <strong>de</strong> la presencia <strong>de</strong>l Señor en<br />
medio <strong>de</strong> su pueblo.<br />
La Visita <strong>de</strong>l obispo no es a unas instalaciones,<br />
sino a las personas que viven su fe en esa realidad<br />
concreta que es el ámbito parroquial.<br />
La Visita Pastoral a nuestra parroquia, se<br />
hizo conjuntamente a todo el Arciprestazgo <strong>de</strong><br />
Carlet, al que pertenecemos. Somos el arciprestazgo<br />
nº 58, <strong>de</strong> la Vicaría 5.<br />
Siguiendo el mismo esquema básico <strong>de</strong><br />
horario en todas las parroquias, a las 11 <strong>de</strong> la mañana<br />
una multitud <strong>de</strong> fieles, recibía al Obispo Auxiliar<br />
<strong>de</strong> Valencia, D. Esteban <strong>de</strong> Escu<strong>de</strong>ro, en la plaza<br />
<strong>de</strong> la Iglesia, en la que le esperaban también el Sr.<br />
Vicario Episcopal, el Párroco y los <strong>de</strong>más sacerdotes<br />
<strong>de</strong>l arciprestazgo, así como el Sr. Alcal<strong>de</strong> <strong>de</strong> l’Alcúdia.<br />
De forma espontánea, los feligreses se<br />
situaron formando un pasillo, <strong>de</strong>s<strong>de</strong> las<br />
inmediaciones <strong>de</strong>l coche que trasladaba al prelado<br />
hasta la puerta <strong>de</strong>l templo. D. Esteban quedó tan<br />
gratamente sorprendido que posteriormente<br />
manifestó que, <strong>de</strong>s<strong>de</strong> que viene <strong>de</strong>sempeñando esta<br />
misión, nunca se había sentido tan cálidamente<br />
acogido y por tantos fieles.<br />
Después <strong>de</strong> saludar a los presentes y a la<br />
gente, el Sr. Obispo, fue recibido por el párroco en<br />
la puerta <strong>de</strong>l templo, quien le dio a besar el Lignun<br />
Crucis, y él correspondió bendiciendo a los asistentes<br />
asperjándolos con agua bendita.<br />
Ya en el interior <strong>de</strong>l templo, la primera<br />
visita fue al sagrario, don<strong>de</strong> permaneció en oración<br />
unos instantes.<br />
Revestido con capa pluvial, presidió el rezo<br />
<strong>de</strong> la Hora Intermedia con los sacerdotes y <strong>de</strong>más<br />
fieles congregados en el templo parroquial.<br />
Terminada la oración, el Sr. Obispo agra<strong>de</strong>ció a<br />
todos su presencia y recibimiento, y señaló el triple<br />
objetivo <strong>de</strong> su visita: rezar juntos, escuchar las<br />
inquietu<strong>de</strong>s <strong>de</strong> la comunidad y animar a todos.<br />
Seguidamente, se reunió brevemente con los<br />
sacerdotes para tomar un café, <strong>de</strong>spués <strong>de</strong>l cual pasó<br />
al <strong>de</strong>spacho parroquial don<strong>de</strong> firmó los libros<br />
sacramentales, libros <strong>de</strong> actas <strong>de</strong> los Consejos <strong>de</strong><br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 17
18<br />
La Parròquia <strong>de</strong> St. Andreu Apòstol, Comunitat Viva<br />
Pastoral y <strong>de</strong> Economía, <strong>de</strong> la Junta Central <strong>de</strong><br />
Cofradías, <strong>de</strong>l Colegio <strong>San</strong> <strong>Andrés</strong>, Balances<br />
Económicos <strong>de</strong> la <strong>Parroquia</strong>, Inventario <strong>de</strong> bienes<br />
muebles e inmuebles, etc. Todo ello había sido<br />
revisado quince días antes por la Visita Administrativa,<br />
que tiene lugar anteriormente a la Visita Pastoral.<br />
El Sr. Obispo, concluida la firma <strong>de</strong> los<br />
libros, se entrevistó en privado con el párroco. Y<br />
<strong>de</strong>spués pasaron a visitar el Calvario <strong>Parroquia</strong>l, y<br />
el Economato <strong>de</strong> Cáritas, quedando muy gratamente<br />
impresionado por la labor que se realiza.<br />
Otro <strong>de</strong> los momentos emotivos <strong>de</strong> la Visita<br />
pastoral fue, en representación <strong>de</strong> todos los enfermos<br />
<strong>de</strong> nuestra parroquia, la visita a unas enfermas. En ella<br />
el Obispo recibió numerosas muestras <strong>de</strong> agra<strong>de</strong>cimiento.<br />
Como todos los días <strong>de</strong> la Visita Pastoral, el<br />
Sr. Obispo comió con los sacerdotes <strong>de</strong>l<br />
arciprestazgo y el Sr. Vicario Episcopal.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
A las cinco <strong>de</strong> la tar<strong>de</strong>, según horario previsto,<br />
tuvo lugar la reunión <strong>de</strong> los agentes <strong>de</strong> pastoral con<br />
el Obispo. Don<strong>de</strong> intervinieron representantes <strong>de</strong><br />
diferentes grupos <strong>de</strong> la parroquia para manifestar<br />
al Sr. Obispo inquietu<strong>de</strong>s y problemas. D. Esteban<br />
resaltó la importancia <strong>de</strong> educar para ser cristiano;<br />
para ello, la catequesis ha <strong>de</strong> fomentar:<br />
- La oración, para posibilitar el encuentro con el Señor.<br />
- Hablar <strong>de</strong> Jesucristo.<br />
- La incorporación <strong>de</strong> la misa dominical como parte<br />
<strong>de</strong> la catequesis.<br />
- Vivir en cristiano, educando las actitu<strong>de</strong>s.<br />
Después el Sr. Obispo se reunió con los<br />
miembros <strong>de</strong>l Consejo <strong>de</strong> pastoral y <strong>de</strong> economía.<br />
Personalmente se fueron presentando al Obispo<br />
cada uno <strong>de</strong> sus miembros. A continuación, la<br />
secretaria <strong>de</strong>l Consejo expuso su periodicidad y<br />
objetivos. Se plantearon una serie <strong>de</strong> inquietu<strong>de</strong>s,<br />
escuchadas con atención por D. Esteban, para<br />
posteriormente respon<strong>de</strong>r a todas ellas.<br />
(sigue en la pág. 27)
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
FINAL DE LA PEREGRINACIÓ:<br />
28 DE MARÇ DE 2004<br />
Foto E. Alós.<br />
Foto E. Alós.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 19<br />
Apèndix fotogràfic
20<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Apèndix fotogràfic<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
FINAL DE LA PEREGRINACIÓ:<br />
28 DE MARÇ DE 2004<br />
Grup <strong>de</strong> seguidores amb el rector i un versador.Foto E. Alós.<br />
Foto E. Alós.
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
INAUGURACIÓ DE LES OBRES DE RESTAURACIÓ,<br />
PEL M.H. PRESIDENT DE LA GENERALITAT: 25 MAIG 2004<br />
Esperant en la placeta. Foto E. Alós.<br />
Visita a la Capella. Foto A. Ruiz.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 21<br />
Apèndix fotogràfic
22<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
INAUGURACIÓ DE LES OBRES DE RESTAURACIÓ,<br />
PEL M.H. PRESIDENT DE LA GENERALITAT: 25 MAIG 2004<br />
Apèndix fotogràfic<br />
Discurs <strong>de</strong>l Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Generalitat. Foto E. Alós.<br />
El Rector li regala el llibre <strong>de</strong> la Història i Art <strong>de</strong>l Temple. Foto E. Alós.
La Parròquia <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu Apòstol, Comunitat viva<br />
SANTA VISITA PASTORAL:<br />
18 DE JUNY DE 2004<br />
Don Esteban Escu<strong>de</strong>ro pregant amb els rectors i vicari episcopal. Foto A. Ruiz.<br />
Oració <strong>de</strong> les 11 <strong>de</strong>l matí. Foto A. Ruiz.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 23<br />
Apèndix fotogràfic
24<br />
La Parròquia <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu Apòstol, Comunitat viva<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Apèndix fotogràfic<br />
SANTA VISITA PASTORAL:<br />
18 DE JUNY DE 2004<br />
Escoltant les paraules <strong>de</strong>l Bisbe auxiliar. Foto A. Ruiz.<br />
Encontre <strong>de</strong> l’Arquebisbe amb els Consells parroquials <strong>de</strong> l’Arxiprestat.
<strong>San</strong>t Josep<br />
i Maria Magdalena<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
LES CAMPANES:<br />
DEL 9 AL 12 DE JULIOL DE 2004<br />
<strong>San</strong> <strong>Andrés</strong> Maria <strong>de</strong> Oreto <strong>San</strong>t Vicent Ferrer <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
Exposició <strong>de</strong> les campanes a la placeta. Foto E. Alós.<br />
<strong>San</strong>t Vicent Ferrer. Foto E. Alós. <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto. Foto E. Alós.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 25<br />
Apèndix fotogràfic
26<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Apèndix fotogràfic<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
LES CAMPANES:<br />
DEL 9 AL 12 DE JULIOL DE 2004<br />
Cerimònia <strong>de</strong> benedicció <strong>de</strong> les campanes. Foto E. Alós.<br />
Moment <strong>de</strong> la pujada <strong>de</strong> la campana grossa “<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto”. Foto E. Alós.
La Parròquia <strong>de</strong> St. Andreu Apòstol, Comunitat Viva<br />
A las 8 <strong>de</strong> la tar<strong>de</strong>, tuvo lugar la Misa<br />
Estacional presidida por el Obispo y concelebrada<br />
por el Vicario Episcopal, y sacerdotes <strong>de</strong>l<br />
arciprestazgo. En su homilía D. Esteban resaltó<br />
tres i<strong>de</strong>as:<br />
- La importancia <strong>de</strong> la comunión con el párroco.<br />
- El compromiso <strong>de</strong> colaborar con la <strong>Parroquia</strong>.<br />
- La llamada a la santidad.<br />
Se hizo una colecta especial para lo que el<br />
obispo consi<strong>de</strong>rara necesario. Finalizada la<br />
celebración, D. Esteban dio las gracias e indicó que<br />
<strong>de</strong>stinaría lo recaudado al Seminario.<br />
Terminada la Misa, y en el mismo templo,<br />
se efectuó una breve Asamblea <strong>Parroquia</strong>l.<br />
La Visita pastoral concluía sobre las 23 horas,<br />
<strong>de</strong>spués <strong>de</strong> una Vigilia <strong>de</strong> Oración que se había<br />
organizado para los jóvenes <strong>de</strong>l arciprestazgo, y que<br />
tuvo lugar en nuestra parroquia.<br />
El sábado 19 se clausuraba la Visita Pastoral<br />
en nuestro arciprestazgo con la Visita <strong>de</strong>l Sr.<br />
Arzobispo, D. Agustín García-Gasco.<br />
La jornada comenzó en Carlet, don<strong>de</strong> el Sr.<br />
Arzobispo tuvo un encuentro fraternal con las<br />
religiosas que tienen su comunidad en este<br />
arciprestazgo.<br />
A las 12 <strong>de</strong>l mediodía, en el Centro <strong>Parroquia</strong>l<br />
<strong>de</strong> l’Alcúdia, estuvieron convocados los profesores<br />
cristianos que imparten clases en el arciprestazgo,<br />
así como los catequistas. Hasta las 14 horas duró el<br />
encuentro en el que hubo muchas intervenciones.<br />
El prelado valoró en gran medida la tarea <strong>de</strong>l<br />
educador cristiano laico, que ha <strong>de</strong> ser sal y luz,<br />
fermento en medio <strong>de</strong> una sociedad que circula a<br />
contracorriente <strong>de</strong>l mensaje <strong>de</strong>l Evangelio.<br />
Todos los sacerdotes almorzaron, en<br />
fraternidad, con el Arzobispo.<br />
A las 17 horas, en Alginet, hubo un encuentro<br />
<strong>de</strong> todos los Consejos <strong>Parroquia</strong>les con el Arzobispo.<br />
El pastor <strong>de</strong> la diócesis venía dispuesto a<br />
escuchar y animar a todos a ser comunida<strong>de</strong>s vivas,<br />
preocupadas por ser testigos en las distintas<br />
poblaciones. Señaló que no sólo era nuestra misión<br />
las activida<strong>de</strong>s propiamente intraeclesiales, sino la<br />
<strong>de</strong> evangelizar en los distintos ambientes.<br />
A las 20 horas, en Guadassuar, el Arzobispo<br />
presidió la Eucaristía, concelebrada por los<br />
sacerdotes <strong>de</strong>l arciprestazgo. El templo estaba<br />
completamente lleno, no sólo se habían dado cita<br />
los miembros <strong>de</strong> esta comunidad parroquial, sino<br />
también <strong>de</strong>l resto <strong>de</strong> parroquias.<br />
Francisco Tomás Almiñana<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 27
+ Enguany, un grup <strong>de</strong> cinquanta joves <strong>de</strong><br />
la nostra parròquia han rebut el sagrament <strong>de</strong> la<br />
Confirmació.<br />
+ Fi<strong>de</strong>ls a la cita, el primer diumenge <strong>de</strong><br />
maig dia 2, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la missa <strong>de</strong> les 11’30 <strong>de</strong>l matí<br />
es procedí a la Benedicció <strong>de</strong>ls Termes.<br />
+ Al llarg <strong>de</strong>ls diumenges 9, 16 y 30 <strong>de</strong> maig,<br />
i <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> tres cursos <strong>de</strong> catequesi d’infància,<br />
noranta-tres xiquets han rebut la Primera Comunió<br />
en la nostra parròquia este curs.<br />
+ Concloses les obres <strong>de</strong> restauració <strong>de</strong>l<br />
temple parroquial, el dia 25 <strong>de</strong> maig, el Sr. Presi<strong>de</strong>nt<br />
<strong>de</strong> la Generalitat Valenciana, el Molt Honorable<br />
En Francesc Camps, <strong>de</strong>scobrí una placa<br />
commemorativa, per a inaugurar les obres acaba<strong>de</strong>s.<br />
A l’acte acudiren altres autoritats autonòmiques,<br />
com el Sr. Conseller d’Obres Publiques, el Sr.<br />
Consellers <strong>de</strong> Educació, Cultura i Esport, així com<br />
el Sr. Alcal<strong>de</strong> i Consistori Municipal, i Consells<br />
parroquials <strong>de</strong> Pastoral i d’Economia.<br />
+ Un grup prou nombrós <strong>de</strong> la nostra<br />
parròquia, com altres anys, han participat en la<br />
peregrinació <strong>de</strong> malalts a Lour<strong>de</strong>s <strong>de</strong>l 30 <strong>de</strong> juny al<br />
4 <strong>de</strong> juliol.<br />
28<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Notícies Breus<br />
+ Una nova imatge <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Antoni <strong>de</strong> Padua<br />
fou beneïda el dia 29 <strong>de</strong> maig, i ha sigut ubicada a<br />
l’Ermita <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Antoni Abat.
+ Del dia 5 al 13 <strong>de</strong> juny, tingué lloc a<br />
l’Ermita la Novena a <strong>San</strong>t Antoni <strong>de</strong> Padua.<br />
+ Després d’haver acabat les obres <strong>de</strong><br />
restauració <strong>de</strong>l temple parroquial, i amb ocasió <strong>de</strong><br />
la imminent Visita Pastoral, un nombrós grup <strong>de</strong><br />
més <strong>de</strong> cinquanta dones, acudiren a la cita, per a<br />
realitzar una neteja a fons <strong>de</strong> l’interior <strong>de</strong>l temple.<br />
+ Com altres anys, el Dia <strong>de</strong>l Corpus, a les<br />
11’30 <strong>de</strong>l matí tingué lloc la celebració <strong>de</strong> l’Eucaristia<br />
especial per als xiquets que havien combregat<br />
enguany. Per la vesprada, eixos mateixos xiquets<br />
obrien la processó acompanyant al <strong>San</strong>tíssim pels<br />
carrers <strong>de</strong> l’Alcúdia.<br />
+ Els cursets prematrimonials tingueren lloc<br />
a la nostra parròquia dintre <strong>de</strong> la primera quinzena<br />
<strong>de</strong> juny, entre el dies 31 <strong>de</strong> maig i 10 <strong>de</strong> juny.<br />
+ El dissabte dia 12 <strong>de</strong> juny, començava la<br />
Visita Pastoral al nostre arxiprestat. I el divendres<br />
dia 18, tenia lloc la Visita Pastoral a la nostra<br />
Parròquia. El Sr. Bisbe Auxiliar N’Esteban Escu<strong>de</strong>ro,<br />
va romandre tot el dia entre nosaltres. El dissabte<br />
dia 19, fou el Sr. Arquebisbe el que clausurà la Visita<br />
a l’arxiprestat amb un encontre amb els religiosos<br />
a Carlet, amb el mestres i catequistes a l’Alcúdia,<br />
amb els consells <strong>de</strong> pastoral i economia a Alginet,<br />
i la celebració <strong>de</strong> l’Eucaristia a Guadassuar.<br />
+ El dijous dia 27 <strong>de</strong> maig, l’Associació<br />
d’Ames <strong>de</strong> Casa Tiryus, omplí el nostre temple<br />
parroquial per a celebrar a la seua patrona <strong>San</strong>ta<br />
Rita <strong>de</strong> Casia.<br />
+ El divendres dia 9 <strong>de</strong> juliol, tingué lloc<br />
l’acte <strong>de</strong> benedicció <strong>de</strong> les noves campanes, dona<strong>de</strong>s<br />
per la Caixa Rural <strong>de</strong> l’Alcúdia.<br />
+ Enguany el campament que organitza el<br />
Moviment Junior <strong>de</strong> la nostra parròquia, ha tingut<br />
lloc el dies <strong>de</strong>l 16 al 30 <strong>de</strong> Juliol.<br />
Notícies Breus<br />
+ La imatge peregrina <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong><br />
<strong>de</strong> l’Oreto, <strong>de</strong> nou ha sigut restaurada per Enric<br />
Murillo i sufragada pels germans Clemente Hervás.<br />
També ha sigut rehabilitada l’antiga peanya, i s’ha<br />
ubicat a l’Ermita.<br />
+ Des <strong>de</strong>l dissabte 7 d’agost, hi ha una nova<br />
imatge al temple, és la <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Judas Ta<strong>de</strong>o, regalada<br />
per una <strong>de</strong>vota com acció <strong>de</strong> gràcies. S’ha situat a<br />
l’altar <strong>de</strong> <strong>San</strong>ta Cecília, junt a la imatge <strong>de</strong> <strong>San</strong>t<br />
Roc, donada anteriorment pels veïns <strong>de</strong> l’antic carrer<br />
<strong>de</strong> <strong>San</strong>t Roc.<br />
+El dimarts 3 d’agost, a les 17 hores es va<br />
fer a l’ermita <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Antoni una celebració que<br />
donava inici a la peregrinació a <strong>San</strong>tiago que, amb<br />
motiu <strong>de</strong> l’Any <strong>San</strong>t, la Junta <strong>de</strong> Confraries ha<br />
organitzat enguany. 56 persones començaven amb<br />
molta il·lusió esta experiència.<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 29
El campanario, obra <strong>de</strong> Antonio Gilabert,<br />
se inició en 1769. En 1780, se había construido<br />
hasta la sala <strong>de</strong> campanas, que fueron instaladas en<br />
septiembre <strong>de</strong> ese año, así como el reloj. El<br />
campanario se terminó en 1782, colocándose la<br />
veleta y la cruz <strong>de</strong> hierro. La torre se recubrió <strong>de</strong><br />
una capa <strong>de</strong> mortero <strong>de</strong> arena y cal, finalizando el<br />
19 <strong>de</strong> abril <strong>de</strong> 1783 esta tarea <strong>de</strong> enlucido. La torre<br />
cedió al finalizar ese año, como consecuencia <strong>de</strong> las<br />
abundantes lluvias, pero Gilabert indicó que no<br />
había peligro <strong>de</strong> <strong>de</strong>smoronamiento.<br />
En 1894-95, en las obras <strong>de</strong> restauración <strong>de</strong>l<br />
templo, se ubicó un pararrayos en la cima <strong>de</strong>l campanario.<br />
Durante la guerra civil, y a modo <strong>de</strong> gran<br />
espectáculo circense, se serró la cabeza <strong>de</strong>l <strong>San</strong><br />
<strong>Andrés</strong> <strong>de</strong> la veleta y posiblemente se retirara<br />
entonces la cruz que remataba el campanario.<br />
También fueron <strong>de</strong>rribadas y <strong>de</strong>stinadas a la<br />
fundición, las campanas, una <strong>de</strong> las cuales se rompió<br />
al caer.<br />
En 1940, terminada la contienda, se trajeron<br />
tres campanas proce<strong>de</strong>ntes <strong>de</strong> un almacén cercano a<br />
la Finca Roja <strong>de</strong> Valencia. La mayor, <strong>de</strong> 1577, fue<br />
fundida en 1975 y <strong>de</strong> ella se hicieron dos campanas,<br />
con lo cual cada vano <strong>de</strong> la sala <strong>de</strong> campanas tenía una.<br />
El campanario <strong>de</strong> l’Alcúdia es una torre<br />
cuadrangular <strong>de</strong> 55 metros <strong>de</strong> altura, sin contar la<br />
veleta y el pararrayos. Dado que el templo está<br />
situado en la parte más alta <strong>de</strong> la población, <strong>de</strong>s<strong>de</strong><br />
la distancia su elevación parece mayor.<br />
El material <strong>de</strong> construcción es el ladrillo<br />
mayoritariamente, a excepción <strong>de</strong> los sillares <strong>de</strong><br />
piedra, originarios <strong>de</strong> la cantera <strong>de</strong> “La Mola” <strong>de</strong><br />
Carlet, utilizados en la base <strong>de</strong>l campanario y en<br />
elementos <strong>de</strong>corativos, como modillones, pináculos<br />
y volutas <strong>de</strong> la parte alta.<br />
30<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
La Restauración <strong>de</strong>l<br />
Templo <strong>de</strong> <strong>San</strong> <strong>Andrés</strong> Apóstol (III)<br />
EL CAMPANARIO<br />
El campanario se inspira en la torre <strong>de</strong> la<br />
iglesia <strong>de</strong> <strong>San</strong>to Tomás <strong>de</strong> Valencia. Se divi<strong>de</strong> en<br />
tres cuerpos separados por cornisas voladas: el<br />
primero se subdivi<strong>de</strong> en tres tramos, estando el<br />
último <strong>de</strong> ellos coronado por el reloj; en el segundo<br />
se ubican las campanas; el tercero presenta la<br />
típica disposición <strong>de</strong> dos muros cruzados<br />
(diagonales <strong>de</strong>l cuadrado <strong>de</strong> la torre) y es coronado<br />
por un remate cubierto por un cupulín revestido<br />
<strong>de</strong> tejas doradas.<br />
Estado <strong>de</strong> conservación antes <strong>de</strong> la intervención<br />
Lo primero que llamaba la atención era la<br />
ausencia <strong>de</strong>l enlucido primitivo, <strong>de</strong>jando el ladrillo<br />
cara vista, el cual, sin esa capa protectora, se había<br />
<strong>de</strong>teriorado progresivamente, perdiendo incluso<br />
parte <strong>de</strong>l mortero <strong>de</strong> agarre entre las piezas. El<br />
<strong>de</strong>terioro era mayor en los cuerpos más altos <strong>de</strong>l<br />
campanario, sobre todo a partir <strong>de</strong> la sala <strong>de</strong><br />
campanas y fundamentalmente en la zona conocida<br />
como la <strong>de</strong> “los chorros”, cuyas pare<strong>de</strong>s diagonales,<br />
están sometidas directamente a la acción <strong>de</strong> los<br />
agentes atmosféricos. Muchos ladrillos habían<br />
perdido su consistencia, algunos habían sido<br />
repuestos, en épocas anteriores, con piezas muy<br />
diferentes a las originales.
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
También era llamativa la grieta que había<br />
entre el cuerpo <strong>de</strong> la torre y la fachada, motivada<br />
por el <strong>de</strong>splome <strong>de</strong>l campanario. Si bien no había<br />
peligro <strong>de</strong> estabilidad, esta abertura era la causante<br />
<strong>de</strong> la penetración <strong>de</strong> agentes atmosféricos.<br />
Gran <strong>de</strong>terioro <strong>de</strong>l cuerpo <strong>de</strong> “los chorros”<br />
Las cornisas intermedias, las saeteras<br />
(ventanas estrechas y largas que iluminan el interior<br />
<strong>de</strong>l campanario) y los arcos <strong>de</strong> la sala <strong>de</strong> campanas<br />
y <strong>de</strong> “los chorros”, estaban bastante <strong>de</strong>teriorados,<br />
así como el pavimento <strong>de</strong> la sala <strong>de</strong> campanas.<br />
Remate <strong>de</strong>l campanario.<br />
Nótese la falta <strong>de</strong>l pináculo izquierdo.<br />
De los elementos <strong>de</strong> piedra <strong>de</strong>corativos,<br />
faltaba un pináculo <strong>de</strong>l piso <strong>de</strong>l remate superior que<br />
daba a la fachada. A<strong>de</strong>más en la parte más alta, las<br />
tejas <strong>de</strong>l cupulín estaban en muy mal estado y la<br />
veleta era un simple testigo <strong>de</strong> un hecho puntual<br />
acontecido en la guerra civil pero había perdido<br />
toda su función, ya que no cumplía con su cometido<br />
<strong>de</strong> indicar la dirección <strong>de</strong>l viento.<br />
El color que había adquirido el campanario<br />
era diferente según por qué lado se mirara. Así<br />
viniendo <strong>de</strong> Valencia, su aspecto era más grisáceo;<br />
hay que tener en cuenta que estos dos lados que<br />
convergen en el norte, son los más expuestos a las<br />
lluvias y al viento, por tanto resultan la parte más<br />
castigada.<br />
La restauración <strong>de</strong>l campanario<br />
Dado que en el proyecto se incluía la<br />
reparación <strong>de</strong> las campanas existentes y su<br />
restauración, cambiando los yugos <strong>de</strong> hierro por<br />
otros <strong>de</strong> ma<strong>de</strong>ra, se procedió a bajar las campanas<br />
mediante una grúa <strong>de</strong> gran tamaño.<br />
La torre fue ro<strong>de</strong>ada por un andamio <strong>de</strong> 26<br />
pisos y éste fue revestido por una malla, para proteger<br />
el exterior <strong>de</strong> los posibles materiales que salieran<br />
<strong>de</strong>spedidos como consecuencia <strong>de</strong> la manipulación<br />
sobre los mismos.<br />
Se eliminó todo el cableado que recorría la<br />
parte baja <strong>de</strong>l campanario, quitando también la caja<br />
<strong>de</strong> cambios que ya no cumplía ninguna función, ya<br />
que la instalación eléctrica circulaba bajo tierra.<br />
Para la limpieza <strong>de</strong>l material <strong>de</strong> construcción,<br />
se siguió el mismo procedimiento que para el resto<br />
<strong>de</strong>l edificio, es <strong>de</strong>cir, mediante chorro <strong>de</strong> arena<br />
(agua y arena a presión) para la piedra, y chorro <strong>de</strong><br />
agua para el ladrillo.<br />
A continuación se rellenaron las llagas, que<br />
es el espacio que hay entre los ladrillos. Se<br />
recompuso el material <strong>de</strong>struido. Se retiraron<br />
piezas restituidas en épocas anteriores y que no<br />
guardaban sintonía con las originales,<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 31
32<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
sustituyéndolas por otras más a<strong>de</strong>cuadas. Se<br />
recompusieron las cornisas intermedias <strong>de</strong>l primer<br />
cuerpo <strong>de</strong>l campanario, así como las saeteras. Se<br />
restauró la sala <strong>de</strong> campanas; su pavimento se tuvo<br />
que rehacer, colocándose diversas piezas-testigo<br />
<strong>de</strong>l solado original. Se añadió el pináculo que<br />
faltaba en la parte alta <strong>de</strong> la torre.<br />
Accediendo a la cima <strong>de</strong>l campanario, a través<br />
<strong>de</strong> la estrecha escalera <strong>de</strong> caracol, a<strong>de</strong>más <strong>de</strong><br />
contemplar una panorámica privilegiada, uno podía<br />
comprobar la pericia y dificultad <strong>de</strong>l entramado <strong>de</strong>l<br />
andamio, dados los entrantes y salientes <strong>de</strong> la zona.<br />
Aquí se hubo <strong>de</strong> invertir mucho tiempo y esfuerzo,<br />
no sólo por el mal estado <strong>de</strong> conservación <strong>de</strong>l edificio<br />
y la dificultad para recuperar las molduras, sino por<br />
la incomodidad <strong>de</strong> realizar el trabajo a tan gran<br />
altura, siendo acosados los albañiles por el viento<br />
que arreció en múltiples ocasiones.<br />
Sala <strong>de</strong> campanas restaurada y escalera <strong>de</strong> caracol<br />
Un elemento curioso es contemplar los<br />
pináculos <strong>de</strong> los ángulos; parece ser que cuando<br />
fueron adquiridos no calcularon bien sus<br />
dimensiones, ya que la cara interna, la que da al<br />
campanario, tuvo que ser serrada, pues topaba con<br />
la misma estructura <strong>de</strong> la torre.<br />
Los balconcitos <strong>de</strong>l remate se han limpiado<br />
y conservado, excepto uno que se ha tenido que<br />
hacer <strong>de</strong> nuevo, siguiendo fielmente el original. Las<br />
tejas doradas originales no han podido ser<br />
conservadas, reponiéndolas con otras similares. La<br />
veleta y remate <strong>de</strong> hierro forjado, así como el<br />
pararrayos son nuevos. Por fin, <strong>de</strong>spués <strong>de</strong> muchas<br />
décadas vuelve a funcionar la veleta y es visible la<br />
silueta <strong>de</strong> <strong>San</strong> <strong>Andrés</strong> con su símbolo característico,<br />
la cruz en forma <strong>de</strong> aspa.<br />
Andamios en el tramo <strong>de</strong> “los chorros”<br />
Al campanario se acce<strong>de</strong> <strong>de</strong>s<strong>de</strong> la iglesia por<br />
una escalera adosada al muro interior y que llega<br />
hasta el segundo cuerpo <strong>de</strong> la torre, don<strong>de</strong> se sitúa<br />
la sala <strong>de</strong> las campanas. Por <strong>de</strong>bajo <strong>de</strong> ésta se pue<strong>de</strong><br />
contemplar una cúpula rebajada, <strong>de</strong> ladrillo. En la<br />
limpieza <strong>de</strong> las pare<strong>de</strong>s <strong>de</strong>l interior <strong>de</strong> la escalera<br />
se ha <strong>de</strong>scubierto un dibujo que estaba encubierto,<br />
por parecer un <strong>de</strong>talle curioso se ha mantenido, se<br />
trata <strong>de</strong> un barco.<br />
Los peldaños <strong>de</strong> la escalera se han repasado<br />
para igualarlos y mejorar así la comodidad <strong>de</strong>l<br />
ascenso. También se ha restaurado la escalera <strong>de</strong><br />
caracol que permite el acceso al tercer tramo <strong>de</strong>l<br />
campanario.
Resultado final<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
A medida que se iba retirando el andamio,<br />
la satisfacción por el trabajo realizado iba en<br />
aumento. Todos teníamos prisa por ver el resultado<br />
al completo, y como si nos estuvieran oyendo, hasta<br />
el sábado 15 <strong>de</strong> mayo trabajaron todo el día.<br />
La semana siguiente fueron retirando vallas<br />
y material <strong>de</strong> la plaza <strong>de</strong> la Iglesia y <strong>de</strong>l “Jardinet”.<br />
Sólo faltaba completar el trabajo instalando las dos<br />
nuevas campanas y las antiguas restauradas. Aquel<br />
miedo inicial que se tenía por si acaso no nos gustaba<br />
el efecto <strong>de</strong>l enlucido, se tornó en alabanza. No<br />
sólo el campanario, sino la fachada y el conjunto<br />
<strong>de</strong> la obra, han recuperado un aspecto más grandioso<br />
y monumental, a<strong>de</strong>más <strong>de</strong> reforzar sus estructuras.<br />
Cuando se regresa a l’Alcúdia, <strong>de</strong>s<strong>de</strong> cualquier<br />
punto: Valencia, Alzira, Xàtiva, <strong>de</strong>s<strong>de</strong> la montaña o<br />
<strong>de</strong>s<strong>de</strong> Carlet, no po<strong>de</strong>mos menos que sentirnos<br />
satisfechos. Si ya antes se nos notaba el orgullo <strong>de</strong><br />
ser alcudianos, ahora más. Cuando el Presi<strong>de</strong>nte <strong>de</strong><br />
la Generalitat, D. Francisco Camps, se personó el<br />
25 <strong>de</strong> mayo para inaugurar las obras <strong>de</strong> restauración,<br />
todos nos sentimos profundamente agra<strong>de</strong>cidos<br />
porque se está valorando, a nivel <strong>de</strong> la Comunidad,<br />
nuestro patrimonio. Ahora nos queda la esperanza<br />
<strong>de</strong> que se acometa pronto la promesa que se nos<br />
hizo: la restauración <strong>de</strong> los frescos <strong>de</strong> Vergara <strong>de</strong>l<br />
interior <strong>de</strong>l templo.<br />
Carmen González Comenge<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 33
34<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
Una Rehabilitació per a la Història<br />
El Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Generalitat, Francisco<br />
Camps, va inaugurar el passat 25 <strong>de</strong> maig les obres<br />
<strong>de</strong> rehabilitació que s'havien dut a terme en els<br />
últims mesos en el campanar, en les cobertes i en<br />
la façana <strong>de</strong> la nostra Església <strong>Parroquia</strong>l <strong>de</strong> <strong>San</strong>t<br />
Andreu Apòstol.<br />
La Generalitat Valenciana <strong>de</strong>mostrava amb<br />
este fet concret la seua aposta evi<strong>de</strong>nt per la<br />
recuperació <strong>de</strong>l patrimoni artístic <strong>de</strong> la Comunitat<br />
Valenciana i, sens dubte, el nostre temple parroquial<br />
és un bon referent, el principal en el nostre poble.<br />
Per això, tant la Conselleria <strong>de</strong> Cultura, que va<br />
costejar el projecte, com la d'Infraestructures, que<br />
va sufragar tota l'obra, es van esforçar en realitzar<br />
una intervenció digna d'esta gran església.<br />
És cert que quasi totes les<br />
obres que s'han realitzat en el<br />
nostre temple al llarg <strong>de</strong>ls anys<br />
han sigut sempre costeja<strong>de</strong>s per<br />
la pròpia parròquia, especialment<br />
per mig <strong>de</strong> les donacions <strong>de</strong>ls<br />
feligresos. Però la intervenció<br />
que hem inaugurat, per la seua<br />
envergadura, no haguérem<br />
pogut assumir-la mai.<br />
Recor<strong>de</strong>m que el 30 <strong>de</strong><br />
març <strong>de</strong> 1997 es va inaugurar la<br />
il·luminació exterior <strong>de</strong>l temple<br />
amb l'ajuda <strong>de</strong> la Diputació <strong>de</strong><br />
València, presidida per Manuel<br />
Tarancón. La parròquia <strong>de</strong>scobria<br />
que podíem, i <strong>de</strong>víem, comptar<br />
amb la ajuda <strong>de</strong>ls po<strong>de</strong>rs públics<br />
i aprofitar la receptivitat d'estos, atés que els temples<br />
són una riquesa artística <strong>de</strong> què po<strong>de</strong>n disfrutar tots<br />
els ciutadans.<br />
En esta ocasió, per a rehabilitar tot el cos<br />
exterior <strong>de</strong>l temple, era necessari també que<br />
l'Administració s'implicara, que assumira el <strong>de</strong>sig<br />
<strong>de</strong>ls alcudians i que suportara el cost. I així fou.<br />
Realitza<strong>de</strong>s les oportunes gestions, inicia<strong>de</strong>s i<br />
segui<strong>de</strong>s <strong>de</strong> prop per Cirilo Arnandis, la Generalitat<br />
va abonar la iniciativa. El cost d'esta important<br />
intervenció ha sigut sufragat en la seua totalitat per<br />
la Generalitat Valenciana i, a més, la dita actuació<br />
es va realitzar en un temps rècord i sense causar a<br />
penes molèsties en la marxa quotidiana <strong>de</strong> la<br />
parròquia i <strong>de</strong>l col·legi.<br />
Una vesprada <strong>de</strong>l mes <strong>de</strong> maig<br />
Els responsables <strong>de</strong> l'obra van comunicar en<br />
abril a la parròquia que a mitjan mes <strong>de</strong> maig el seu<br />
treball hauria acabat i que, per tant, podria procedirse<br />
a la seua inauguració. Immediatament es va<br />
contactar amb les Conselleries <strong>de</strong> Cultura i<br />
d'Infraestructures, les dos implica<strong>de</strong>s en el projecte,<br />
amb la intenció <strong>de</strong> sol·licitar que algún conseller<br />
inaugurara la restauració. No obstant, atés que la<br />
intervenció realitzada suposava per al temple la<br />
major obra <strong>de</strong>s <strong>de</strong> la seua construcció en el segle<br />
XVIII, es va consi<strong>de</strong>rar oportú convidar al Presi<strong>de</strong>nt<br />
<strong>de</strong> la Generalitat perquè fora ell mateix qui<br />
inaugurara, en un acte festiu, la rehabilitació.<br />
Com tots sabeu, tant el Presi<strong>de</strong>nt com els<br />
dos consellers van acceptar la invitació i es va fixar<br />
la vesprada <strong>de</strong>l dimarts 25 <strong>de</strong> maig com el dia per
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
a la celebració. A las 18'30 h., com estava previst,<br />
arribava el Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Generalitat a la Plaça <strong>de</strong><br />
l'Església sent rebut pels consellers Esteban<br />
González i José Ramón García Antón, pel Secretari<br />
Autonòmic <strong>de</strong> Cultura, David Serra, pel rector <strong>de</strong><br />
la parròquia, Francisco Tomás, i<br />
per l'alcal<strong>de</strong> i la corporació<br />
municipal. Clar està, també molts<br />
alcudians es trobaven en la Plaça<br />
per a saludar al Presi<strong>de</strong>nt i celebrar<br />
la rehabilitació. Era la primera<br />
vegada que la màxima autoritat <strong>de</strong><br />
la Comunitat Valenciana visitava<br />
l'Església <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu Apòstol<br />
<strong>de</strong> l'Alcúdia.<br />
Al costat <strong>de</strong> la porta<br />
principal, el Presi<strong>de</strong>nt Camps va<br />
tindre l'ocasió <strong>de</strong> saludar també<br />
personalment a tots els membres<br />
<strong>de</strong>l Consell <strong>Parroquia</strong>l abans<br />
d'entrar en el temple. El rector i<br />
l’anomenat Consell consi<strong>de</strong>raren important que les<br />
màximes autoritats autonòmiques recorregueren el<br />
nostre temple amb tranquilitat i que contemplaren,<br />
no sols les dimensions <strong>de</strong> l'arquitectura i l'esplendor<br />
<strong>de</strong> l'edifici, sinó també els bells però <strong>de</strong>teriorats<br />
frescs <strong>de</strong>l pintor Vergara.<br />
Carmen González, membre <strong>de</strong>l Consell<br />
<strong>Parroquia</strong>l i experta en tot el que es referix a l'art<br />
existent en la nostra Església, fou explicant, al llarg<br />
<strong>de</strong>l corredor central i en uns minuts, la riquesa<br />
artística i cultural que els alcudians atresorem en el<br />
temple, concloent la seua exposició davant <strong>de</strong> la<br />
“capella <strong>de</strong> la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>”. Tant el Presi<strong>de</strong>nt com<br />
els consellers i la resta d'autoritats van seguir atents<br />
les explicacions, interessant-se per <strong>de</strong>talls puntuals<br />
<strong>de</strong>l nostre temple i per la <strong>de</strong>voció a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong><br />
<strong>de</strong> <strong>l'Oreto</strong>.<br />
Després <strong>de</strong> la breu visita, però intensa per<br />
les con<strong>de</strong>nsa<strong>de</strong>s explicacions, les autoritats van eixir<br />
<strong>de</strong> nou a la plaça on van inaugurar, davant <strong>de</strong><br />
centenars d'alcudians, les obres, <strong>de</strong>scobrint en la<br />
paret <strong>de</strong>l campanar una placa commemorativa d'este<br />
es<strong>de</strong>veniment. L'arquitecte <strong>de</strong> l'obra, Pablo Navarro,<br />
va explicar sobre uns panells la intervenció realitzada,<br />
i posteriorment el rector Francisco Tomás va agrair<br />
molt sincerament a tots, els que directa o<br />
indirectament havien fet possible este gran treball,<br />
la seua <strong>de</strong>dicació i esforç, conscients que sense el<br />
suport ple <strong>de</strong> l'administració autonòmica estes<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 35
36<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
complexes empreses no serien possibles en estos<br />
dies. També l'alcal<strong>de</strong> va agrair a la Generalitat<br />
Valenciana el seu interés en preservar el patrimoni<br />
artístic en el nostre poble.<br />
El Presi<strong>de</strong>nt Camps va expressar la seua<br />
satisfacció, en nom <strong>de</strong> tots els valencians, perquè<br />
s'haguera frenat el <strong>de</strong>teriorament que sofria el<br />
temple <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu i per haver contribuït a<br />
preservar el monument més representatiu <strong>de</strong><br />
l'Alcúdia, perquè continue sent referent en tota la<br />
comarca, “la catedral <strong>de</strong> la Ribera”, no sols per<br />
l'alçària <strong>de</strong>l campanar i la grandiositat <strong>de</strong> la seua<br />
planta, sinó també per la bona conservació <strong>de</strong> tota<br />
la seua estructura.<br />
La major alegria <strong>de</strong> la vesprada, expressada<br />
amb grans aplaudiments en una plaça <strong>de</strong>sbordant<br />
<strong>de</strong> veïns, es va produir en el moment en què el<br />
Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Generalitat va anunciar el seu<br />
compromís, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la visita guiada a l'interior<br />
<strong>de</strong>l temple, per a la restauració <strong>de</strong>ls frescs <strong>de</strong> Vergara.<br />
El propi Presi<strong>de</strong>nt va advertir als consellers<br />
presents <strong>de</strong> la necessitat d'escometre eixa restauració<br />
el més prompte possible, conscient <strong>de</strong>l valor i<br />
importància <strong>de</strong> dites pintures.<br />
Després <strong>de</strong>ls parlaments, el Presi<strong>de</strong>nt<br />
Camps i la resta d'autoritats van brindar amb<br />
“orxata” junt a tots els veïns per la feliç iniciativa<br />
i la seua exitosa conclusió.<br />
David Calatayud Chover
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
Les campanes: una part <strong>de</strong> la nostra vida<br />
3 <strong>de</strong> setembre <strong>de</strong> 1780,quasi dos-cents anys<br />
abans <strong>de</strong> néixer jo (imaginen), es pujaven les primeres<br />
campanes a la torre <strong>de</strong> l'actual temple <strong>de</strong> l'Alcúdia.<br />
L’expectació és màxima, tota pressa és poca: en<br />
menys d’una setmana és dia gran, la festivitat <strong>de</strong> la<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> <strong>l'Oreto</strong>, i el <strong>de</strong>sig general és el<br />
plaer <strong>de</strong> po<strong>de</strong>r gaudir <strong>de</strong>l repicar <strong>de</strong> les campanes<br />
en l'arribada <strong>de</strong> la seua (la nostra) patrona.<br />
1940, postguerra, <strong>de</strong>sprés d'un temps la torre<br />
campanar torna a rebre les inquilines que li havien<br />
sigut arrambla<strong>de</strong>s durant el conflicte bèl·lic. En<br />
aquest cas només n'eren tres, però almenys la torre<br />
tornava a recuperar la dignitat <strong>de</strong> ser la veu d'una<br />
comunitat, <strong>de</strong> ser qui omplira el silenci <strong>de</strong>salenador<br />
<strong>de</strong> qui es recuperava d'unes feri<strong>de</strong>s profun<strong>de</strong>s.<br />
16 <strong>de</strong> gener <strong>de</strong> 1975, els alcudiencs veuen<br />
baixar <strong>de</strong> nou les campanes. Esta vegada, en pau.<br />
Ara es busca una millor harmonia i, sobretot,<br />
aconseguir el funcionament electrònic <strong>de</strong>l toc <strong>de</strong><br />
campana que fins aleshores havia sigut totalment<br />
manual <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l moment que les havien col·locat.<br />
Com veuen, elevar una campana és una obra<br />
notable, un es<strong>de</strong>veniment que, encara que es<br />
volguera, no passaria gens <strong>de</strong>sapercebut. És història,<br />
la nostra història, història viva d'una comunitat i<br />
d'un poble que s'esforcen per sobreviure, que<br />
mantenen una plena consciència <strong>de</strong>l que són els<br />
seus símbols i <strong>de</strong>l que representen com a legat <strong>de</strong>ls<br />
seus avantpassats i el seu propi. Com es va ressaltar<br />
als discursos <strong>de</strong>l dia <strong>de</strong> la benedicció <strong>de</strong> les campanes,<br />
són la veu d'una família, qui mantenen el sentiment<br />
<strong>de</strong> patrimoni comú, <strong>de</strong> poble sòlid.<br />
9 <strong>de</strong> juliol <strong>de</strong> 2004, ben prompte, un curiós<br />
comboi s'endinsa cap el nucli <strong>de</strong> l'Alcudia, cap on<br />
va? Com pensa arribar al seu <strong>de</strong>stí? Són elles, ens<br />
havien tingut orfes a la cura d'un so que intentava<br />
pal·liar la seua absència, i que provocava més d'un<br />
somriure mig irònic, mig d’enyorança. Durant<br />
mesos havíem elevat més d'una vegada la vista<br />
esperant tornar-les a veure sense trobar consol, i sí,<br />
eixe dia semblava ser el <strong>de</strong>finitiu, les campanes<br />
tornaven <strong>de</strong> nou a l'Alcúdia.<br />
Darrere <strong>de</strong> tot, una feina costosa que havia<br />
començat amb la restauració <strong>de</strong>l temple i que <strong>de</strong>via<br />
completar-se amb l'acondicionament <strong>de</strong> les<br />
campanes i <strong>de</strong> tot el seu entramat: neteja, canvi <strong>de</strong><br />
la truja (tremuja) <strong>de</strong> ferro (que tant perjudicava a<br />
l'efecte sonor) per una <strong>de</strong> fusta, canvi <strong>de</strong> motors, el<br />
sistema mecànic i la instal·lació elèctrica.<br />
Abans <strong>de</strong> baixar-les, Vicent Tomàs, mestre<br />
campaner, va llençar una proposta al rector i al<br />
consell parroquial: realitzar un estudi <strong>de</strong> sonoritat<br />
a mans d'un tècnic amb l'objectiu <strong>de</strong> millorar el joc<br />
<strong>de</strong> campanes i aconseguir un més harmònic i<br />
complet.<br />
L'informe d'en Francesc Llop i Álvaro va<br />
resultar el següent:<br />
Característiques musicals<br />
Abans <strong>de</strong> parlar <strong>de</strong> les característiques musicals<br />
concretes <strong>de</strong> les campanes, cal recordar unes nocions<br />
associa<strong>de</strong>s a aquest instrument tan especial.<br />
La campana és un instrument <strong>de</strong> percussió que<br />
es caracteritza per tindre cinc notes principals, afina<strong>de</strong>s<br />
<strong>de</strong> la següent manera: la prima o nota <strong>de</strong> colp, que és<br />
la nota <strong>de</strong> la campana; l'hum, que és un subharmònic<br />
molt especial, una octava per baix <strong>de</strong> la prima; la tercera,<br />
sempre menor; la quinta, i finalment l'octava o harmònic<br />
superior.<br />
Estem parlant <strong>de</strong> l'afinació teòrica <strong>de</strong> les campanes,<br />
<strong>de</strong> l'afinació i<strong>de</strong>al, que és la <strong>de</strong> campanes <strong>de</strong> carilló. Les<br />
nostres campanes històriques no estan lluny d'eixa afinació,<br />
però les <strong>de</strong>l passat segle XX no sempre estan tan afina<strong>de</strong>s.<br />
Per altra banda, importa més l'harmonització, és a dir<br />
la forma en que disposem relativament els cinc harmònics<br />
les campanes <strong>de</strong>l campanar, que la seua afinació absoluta.<br />
Hi ha conjunts, com el <strong>de</strong> Xest, amb sis campanes <strong>de</strong> 1770<br />
aproximadament, que no estan totalment afina<strong>de</strong>s, però<br />
que al estar harmonitza<strong>de</strong>s entre elles produeixen un<br />
efecte musical notable. Un altre conjunt, <strong>de</strong>ls anys quaranta,<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 37
38<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
el <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Valer <strong>de</strong> Russafa <strong>de</strong> València genera també la<br />
mateixa sensació musical d'harmonia.<br />
Per una altra banda hi ha un curiós sentiment<br />
relacionat amb les campanes: amb el temps la seua sonoritat,<br />
associada a actes rituals importants, tant festius com<br />
dolorosos, es va "afinant" a poc a poc. En realitat l'oït<br />
s'habitua a elles, les reconeix com a seues, i les pren com<br />
a referència.<br />
Analitzem ara les quatre campanes ubica<strong>de</strong>s en<br />
la sala <strong>de</strong> campanes, numera<strong>de</strong>s <strong>de</strong> major a menor tamany.<br />
Els harmònics estan mesurats en la nota i en centèsimes<br />
<strong>de</strong> semitò (cents) per damunt o per baix d'eixa nota:<br />
Campana Maria <strong>de</strong> Oreto S. <strong>Andrés</strong> apòstol<br />
Prima<br />
Tercera menor<br />
Quinta<br />
Octava<br />
Hum<br />
Diàmetre<br />
Any<br />
Campanes proposa<strong>de</strong>s<br />
Fa #+01<br />
La 4+33<br />
Do 5-23<br />
Fa 6+29<br />
Sol 3+24<br />
120 cm<br />
1975<br />
La proposta consisteix en augmentar el joc actual<br />
<strong>de</strong> campanes conservant les campanes 1, 2 i 3, i afegint<br />
dos: una entre la 2 i la 3 i altra campana més gran que<br />
la resta, que faria <strong>de</strong> referència per a la resta <strong>de</strong>l conjunt.<br />
La primera campana, la més gran, podria ser<br />
un Do# 4, per fer una campana d'aquestes<br />
característiques, es podria prendre com a referència la<br />
campana <strong>de</strong> St. Blai <strong>de</strong> Bocairent, que té 137 cm. <strong>de</strong><br />
diàmetre. L'altra campana, que estaria entre la 2 i la<br />
3, tindria un diàmetre entre 66 i 94 cm. i podria ser<br />
un Do#5.<br />
D'aquesta forma s'aconseguiria que el conjunt<br />
tinguera una sonoritat més uniforme, i a l’afegir una<br />
campana més gran l'efecte seria <strong>de</strong> major solemnitat i<br />
grandiositat.<br />
Ja po<strong>de</strong>n imaginar que era irresistible una<br />
proposta així, donar-li major presència a aquell<br />
nostre temple al que ens ompli <strong>de</strong> goig anomenar<br />
"Catedral <strong>de</strong> la Ribera". Però el que es feia ben<br />
empinat era fer realitat eixe projecte, es tractava <strong>de</strong><br />
fondre ex profeso dues campanes noves... Quants<br />
La 4+09<br />
Do # 5+21<br />
Mib 5-42<br />
La 5+09<br />
Fa # 3+06<br />
94 cm<br />
1975<br />
St. Josep i Sta.<br />
Maria Magdalena<br />
Mi 5+06<br />
Sol 5+26<br />
Do 6-43<br />
Re 6-15<br />
Mi 4+06<br />
66 cm<br />
1933<br />
A la sala <strong>de</strong> campanes <strong>de</strong>l campanar<br />
Cor <strong>de</strong> Jesús<br />
La 5-23<br />
Do 6-48<br />
Re 6+41<br />
Do 7-48<br />
Do 5-33<br />
45 cm<br />
1910<br />
diners suposava això! Qui es faria càrrec d'un rebut<br />
amb tants zeros? Es barallaven diverses possibilitats<br />
però... sols hi havia una porta possible a la que tocar.<br />
No es va equivocar la sort quan varen<br />
proposar a la Caixa Rural <strong>de</strong> donar el suport<br />
econòmic que requeria assumir els costos <strong>de</strong><br />
l’elaboració <strong>de</strong> les dos noves campanes. Cirilo<br />
Arnandis va explicar d'una manera clara l'innegable
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
d'aquella invitació, i es que la seua perspectiva era<br />
històrica, doncs el temple havia es<strong>de</strong>vingut <strong>de</strong>s <strong>de</strong><br />
ben prompte un símbol d'unió entre societat agrària<br />
i societat catòlica: es a dir, tornar al vincle agrícola<br />
original <strong>de</strong>ls fundadors <strong>de</strong> la parròquia.<br />
Es va enfocar com el reinici <strong>de</strong> la relació<br />
entre la comunitat parroquial i la Caixa Rural i la<br />
cooperativa <strong>de</strong> l'Alcudia, <strong>de</strong> la que ja se n'havia<br />
donat senyals amb l'edició <strong>de</strong>l llibre que parlava<br />
sobre el temple i es patrocinava per la Caixa Rural.<br />
El fet <strong>de</strong> participar-hi al projecte <strong>de</strong> les campanes<br />
era invertir en una part més <strong>de</strong> l’església.<br />
El que anava a continuació ja només era<br />
qüestió <strong>de</strong> paciència. Paciència per a suportar el<br />
buit físic i sentimental d'aquelles ancianes que<br />
compartien amb cada família alcudienca els moments<br />
durs i els alegres, la pau i el conflicte, la vida d'un<br />
poble que va creixent al llarg <strong>de</strong>ls segles però que<br />
mai no perdia <strong>de</strong> vista. Paciència i nerviosisme,<br />
intriga, inseguretat i <strong>de</strong>sconfiança; no ens enganyem,<br />
a més d'un se li va creuar la i<strong>de</strong>a <strong>de</strong> si era realment<br />
necessari fer tant <strong>de</strong> canvi.<br />
I va arribar el gran dia en que totes les veus<br />
es callaren per un segon, ressonant com la veu<br />
copsadora i commovedora <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> aquella nota greu<br />
<strong>de</strong> <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto que havia sigut precedida<br />
<strong>de</strong> la agu<strong>de</strong>sa <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Vicent.<br />
No oblidaré mai com aquella nota va sacsejarme<br />
tota per dintre, ressonant al meu pit i al <strong>de</strong> tots<br />
els presents. Per uns segons el temps es va parar<br />
allí mateix, a la plaça <strong>de</strong> l’església, per a nosaltres<br />
que fèiem l'instantània <strong>de</strong> la vesprada calorosa <strong>de</strong><br />
principis <strong>de</strong> juliol; eixa foto <strong>de</strong> família amb el paisatge<br />
<strong>de</strong>ls ventalls que frenèticament es batien per sufocar,<br />
a unes l'emoció, a altres el que era evi<strong>de</strong>nt en un<br />
dia llarg, un divendres que es feia etern.<br />
Jo no sé si els nostres avantpassats <strong>de</strong>l 1780<br />
van ser tant conscients <strong>de</strong>l que suposava el fet<br />
històric d'elevar les primeres campanes <strong>de</strong>l temple<br />
<strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu, com ho ha sigut per a la comunitat<br />
actual el aportar dues campanes noves. Una font<br />
<strong>de</strong> primera mà conta que aquell cap <strong>de</strong> setmana va<br />
ser un fluir <strong>de</strong> gent a la seu temporal <strong>de</strong> les campanes;<br />
persones que hi acudien <strong>de</strong> bon matí per conseguir<br />
una bona foto lliure <strong>de</strong> l'aglomeració <strong>de</strong> les<br />
vespra<strong>de</strong>s, joves que tímidament s'acostaven a la<br />
llum <strong>de</strong> la lluna per vetllar-les, els nostàlgics que<br />
havien sobreviscut a les tres últimes baixa<strong>de</strong>s i que<br />
es lloaven <strong>de</strong> recordar-ne els <strong>de</strong>talls, menuts que<br />
admiraven tots i cadascun <strong>de</strong>ls <strong>de</strong>talls que han sigut<br />
dissenyats exclusivament per a l'ocasió i que es<br />
distribueixen al llarg i ample <strong>de</strong>l metall sonor.<br />
Mentre aguardavem la benedicció moltes veus<br />
sonaven al voltant meu: "Teniem ganes", "No<br />
aguantarà...", "D’ací baix semblaven xicotetes!", "Açò<br />
es per a vore's"... sorpresa i satisfacció, la inversió<br />
havia sigut un èxit i tots coincidiren en que l'espera<br />
havia valgut la pena. Po<strong>de</strong>n ben quedar agraïts en<br />
Vicent Tomàs, mestre campaner, que no va po<strong>de</strong>r<br />
acudir a l'es<strong>de</strong>veniment i al que se li <strong>de</strong>via en part<br />
el que estiguéssim allí, i en Abel Portilla, mestre<br />
fonedor <strong>de</strong> les noves <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto i <strong>San</strong>t<br />
Vicent, que resi<strong>de</strong>ix a <strong>San</strong>tan<strong>de</strong>r ni mes ni menys.<br />
A la ceremònia <strong>de</strong> benedicció <strong>de</strong> les noves<br />
campanes tot el poble estava cridat. No obstant, el<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 39
40<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
Presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> la Caixa Rural patrocinadora, Cirilo<br />
Arnandis, va convidar personalment a l’Alcal<strong>de</strong> i<br />
Corporació Municipal, la Junta Rectora <strong>de</strong> la Caixa<br />
i <strong>de</strong> la Cooperativa, a més van ser els invitats d’honor:<br />
Na Carmen Pérez, exdirectora general <strong>de</strong> Patrimoni<br />
Artístic i En José Mª García Zarco, exdirector general<br />
d’arquitectura i vivenda, en agraïment per l’impuls<br />
que van donar a la consecució <strong>de</strong> la restauració<br />
arquitectònica <strong>de</strong>l nostre temple, recentment<br />
rehabilitat.<br />
Tot i que encara vàrem tardar un poc en<br />
escoltar-les al seu emplaçament <strong>de</strong>finitiu, <strong>de</strong>sprès<br />
<strong>de</strong> dos dies a la placa, el dilluns dia 12 <strong>de</strong> juliol <strong>de</strong><br />
2004 el joc complet <strong>de</strong> cinc campanes van ascendir<br />
sota l'aguait <strong>de</strong>ls curiosos. Enrere quedaven mesos<br />
d'estudi, <strong>de</strong> treball al caliu <strong>de</strong> la fundició, <strong>de</strong> disseny<br />
<strong>de</strong>l sistema electrònic que més s'adaptés al projecte.<br />
Quedava així doncs establert el sistema<br />
d’electrificació monotron, sistema motor a impulsos<br />
d'eix lliure que guarda una gran relació amb el<br />
sistema tradicional, ja que aprofita la força <strong>de</strong> la<br />
campana en els dos sentits i que té l’opció <strong>de</strong> po<strong>de</strong>r<br />
regular la velocitat <strong>de</strong> les campanes. És ací, a la<br />
velocitat on els més entesos, o els d’oït més<br />
sensibilitzat, podran percebre que es substitueix els<br />
repics per d'altres més mo<strong>de</strong>rns que faciliten els<br />
tocs diaris amb més precisió i velocitat.<br />
Campana<br />
Diametre<br />
Pes<br />
Pes amb truja<br />
<strong>Mare</strong> <strong>de</strong><br />
<strong>Déu</strong> <strong>de</strong> l’Oreto<br />
138 cm.<br />
1790 Kg.<br />
3050 Kg.<br />
Maria <strong>de</strong> Oreto<br />
120 cm.<br />
1090 Kg.<br />
1930 Kg.<br />
Les truges <strong>de</strong> les campanes són <strong>de</strong> fusta<br />
novament (recor<strong>de</strong>m que les originàries es van<br />
substituir per altres <strong>de</strong> ferro al segle passat), en<br />
aquesta ocasió l’ús <strong>de</strong> fusta d’iroko assegura una<br />
gran resistència als canvis <strong>de</strong> temperatura i humitat,<br />
així com <strong>de</strong>ls agents climàtics. Del disseny d'aquestes<br />
peces cal <strong>de</strong>stacar que segueixen els patrons<br />
tradicionals valencians <strong>de</strong> perfil trapezoïdal, el qual<br />
fa que la campana tinga un so notable en contrast<br />
al metàl·lic, i que a més a més ajuda a la conservació<br />
<strong>de</strong> la torre, doncs absorbeix gran part <strong>de</strong> les<br />
vibracions que produeix la campana quan volteja.<br />
S. <strong>Andrés</strong><br />
apòstol<br />
94 cm.<br />
578 Kg.<br />
980 Kg.<br />
St. Vicent<br />
Ferrer<br />
82 cm.<br />
246 Kg.<br />
390 Kg.<br />
St. Josep i Sta.<br />
Maria Magdalena<br />
66 cm.<br />
164 Kg.<br />
292 Kg.<br />
Maria Arnandis i Miquel
Al meu amic, i antic campaner<br />
<strong>de</strong> l’Alcúdia, Josep Boils,<br />
i a un bon amic que ja fa temps<br />
tocarà les campanes <strong>de</strong>l cel<br />
sense pujar tants esglaons,<br />
Lluís Boix Torró<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
Com estic jubilat, <strong>de</strong>l meu temps lliure faig<br />
el que em dóna la gana.<br />
I com hui he tingut l’oportunitat <strong>de</strong> rebre<br />
cinc campanes <strong>de</strong>l meu volgut, cantat i admirat<br />
campanar, que <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la neteja <strong>de</strong> les seues<br />
gasta<strong>de</strong>s pedres, al contemplar-les m’he sentit un<br />
poc més jove, ha brollat dins <strong>de</strong> mi, la imperiosa<br />
necessitat d’escriure, prescisament sobre campanes.<br />
Una estrofa popular em va captivar i<br />
emocionar en el meu temps d’infància, al llegir-la<br />
en un llibre que encara puc gaudir en la meua<br />
biblioteca:<br />
“Las campanas <strong>de</strong> mi pueblo<br />
si que me quieres <strong>de</strong> veras<br />
cantaron cuando nací<br />
y llorarán cuando me muera”.<br />
Y per això com en<strong>de</strong>més tinc temps <strong>de</strong> sobra<br />
per gastar-lo en el que m’agrada, vull rendir el meu<br />
senzill homenatge a a les alegres i, <strong>de</strong> vega<strong>de</strong>s, tristes<br />
campanes.<br />
L’etimologia <strong>de</strong> la paraula campana<br />
(recipients <strong>de</strong> Campania, regió d’on proce<strong>de</strong>ix el<br />
bronze <strong>de</strong> millor qualitat. En la primera accepció<br />
<strong>de</strong>termina: Instrument <strong>de</strong> metall amb forma <strong>de</strong> copa<br />
invertida, utilitzat per emetre sons harmoniosos o<br />
senyals acústiques, gràcies a un batall que colpeja<br />
les seues parts interiors o algun martell que percu<strong>de</strong>ix<br />
per l’exterior).<br />
La campana, que es troba ja en totes les<br />
civilitzacions antigues a partir <strong>de</strong> les d’Orient Mitjà<br />
ha estat utilitzada al llarg <strong>de</strong> la seua història, per a<br />
senyals culturals, festius, <strong>de</strong> dol, <strong>de</strong> perill, <strong>de</strong> les<br />
hores <strong>de</strong> convocatòria, etc. Amb finalitat musical,<br />
ha constituït conjunts capaços <strong>de</strong> formar un dibuix<br />
melòdic (carrilló). Generalment les grans campanes<br />
són suspeses en llocs alts, torres i altres construccions<br />
especials, que tenen un nom específic <strong>de</strong>rivat<br />
Sobre campanes<br />
precisament <strong>de</strong> l’instrument <strong>de</strong> metall: Campanar.<br />
En aquell senyalat cas, a les campanes <strong>de</strong> batall, la<br />
percussió és obtinguda generalment en tibar una<br />
corda, l’esforç <strong>de</strong> la qual es transmet mitjançant<br />
una politja a un bastigi anomenat jou (truja), que<br />
pren un moviment oscil·latori, i el comunica per<br />
mitjà d’uns tirants a la corona (conjunt d’anses per<br />
on la campana és subjectada); a l’interior hi ha una<br />
argolla subjectadora <strong>de</strong>l batall, el qual colpeja la<br />
secció més ampla <strong>de</strong> l’instrument, <strong>de</strong>nominada<br />
panxa.<br />
La peça que assegura la campana i li fa <strong>de</strong><br />
contrapés que té precisament el mateix pes que la<br />
part <strong>de</strong> bronze, com així m’ho feia saber el meu<br />
amic Pepe Boils (Eloino) en la mateixa Plaça <strong>de</strong><br />
l’Església, al <strong>de</strong>scarregar les cinc campanes que el<br />
dia 12 <strong>de</strong> juliol la potent grua les incorporarà al seu<br />
<strong>de</strong>stí en l’alt <strong>de</strong>l campanar, perquè d’aquesta forma,<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 41
42<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Arte y Religiosidad en l’Alcúdia<br />
facilitava al campaner, sense tant esforç, fer la volteja<br />
o llança al vol quan és el moviment <strong>de</strong> rotació <strong>de</strong><br />
la campana que fa sonar en colpejar el batall.<br />
Diverses fonts literàries, religioses i<br />
historiogràfiques antigues han donat testimoni <strong>de</strong><br />
la utilització <strong>de</strong> les campanes en diverses<br />
civilitzacions orientals antigues. Del que es <strong>de</strong>sprén<br />
<strong>de</strong> tots els estudis sobre aquest tema, pareix ser, les<br />
més antigues podien ésser portàtils i <strong>de</strong> menu<strong>de</strong>s<br />
proporcions. En el llibre bíblic <strong>de</strong> l’Èxo<strong>de</strong> (28, 33-<br />
34) es <strong>de</strong>scriu la vestimenta d’una espècie <strong>de</strong><br />
sacerdots que consistia d’una túnica <strong>de</strong> campanetes<br />
d’or i que els seus sons anunciaven la seua presència:<br />
“a una campaneta d’or i <strong>de</strong> magrana, seguisca altra<br />
campaneta i altra magrana, tot a la vora inferior <strong>de</strong><br />
la sobre túnica. Aaron la portarà en l’exercici <strong>de</strong>l<br />
seu ministeri, per a que el seu so anuncie la seua<br />
entrada al <strong>San</strong>tuari, davant Yavé, i quan es retire, i<br />
axí no morirà”. També en les festes i cerimònies <strong>de</strong><br />
la Roma clàssica, ampliament <strong>de</strong>tallada està la<br />
utilització <strong>de</strong> les campanes. Per<br />
exemple, en l’entrada <strong>de</strong> mercats, el pas <strong>de</strong> les<br />
processons, les comitives <strong>de</strong> penats, els grans<br />
es<strong>de</strong>veniments polítics i socials, <strong>de</strong> tota mena,<br />
s’anunciaven a Roma mitjançant el toc <strong>de</strong> xicotetes<br />
campanes.<br />
La introducció <strong>de</strong> la campana en el culte<br />
cristià és atribuïda a <strong>San</strong>t Paulí (segle VI), bisbe <strong>de</strong><br />
Nola, Campània, d’on sembla <strong>de</strong>rivar el nom, com<br />
explicàvem abans, però no consta la construcció <strong>de</strong><br />
campanars per a cridar els fi<strong>de</strong>ls al temple. Des <strong>de</strong>l<br />
segle XIII se’n conserven <strong>de</strong> data<strong>de</strong>s i sovint porten<br />
inscripcions que en <strong>de</strong>tallen la finalitat.<br />
El toc <strong>de</strong> campana és específic. Hi ha creat<br />
un autèntic llenguatge, que ara en els temps mo<strong>de</strong>rns<br />
d’ordinadors, i els maleïts sorolls <strong>de</strong> motos, sirenes<br />
i explosions <strong>de</strong> bombes que a tota hora tenim que<br />
aguantar, és molt agradable po<strong>de</strong>r recordar. Els tocs<br />
eren molt variats, segons que assenyalen pràctiques<br />
religioses. Tocar a Missa, Rosari, toc d’àngelus<br />
(l’antiga “batallà” en el meu poble que recordava<br />
als nostres llauradors que era hora <strong>de</strong> dinar),<br />
<strong>de</strong>funcions (tocar a morts) lent i solemne i variant<br />
segons l’edat i el sexe, tocar a bateig que ara, com<br />
es fa comunitari i són molts no saben si és mascle<br />
o femella. Les hores són assenyala<strong>de</strong>s per la campana<br />
i una xicoteta assenyala els quarts. El toc d’albat<br />
que gràcies a <strong>Déu</strong> <strong>de</strong>s <strong>de</strong> fa molt <strong>de</strong> temps no<br />
s’escolta. El volteig <strong>de</strong> festa major i <strong>de</strong> les grans<br />
solemnitats, i per acabar un toc que quan l’escoltaven<br />
els llauradors <strong>de</strong> l’Alcúdia, en els grans turmentes<br />
atmosfèriques, els seus temors per perdre les collites<br />
<strong>de</strong>ls seus camps, la miraculosa campaneta asserenava<br />
els ànims i els confortava; era la <strong>de</strong>scoberta <strong>de</strong><br />
Nostra <strong>Mare</strong> i Patrona, la Verge <strong>de</strong> l’Oreto.<br />
Campaner puja a la torre<br />
i que toquen les campanes.<br />
Pau i amor a tots ens porte<br />
Ja tenim campanes noves.<br />
¡Qué bien suenan las campanas <strong>de</strong> mi pueblo! (Joaquín<br />
<strong>San</strong>chis Nadal)<br />
Joan Martín Gallur
Fills <strong>de</strong> l’Alcúdia<br />
J. Enrique Masià Arnandis,<br />
25 anys <strong>de</strong> Sacerdoci<br />
Em <strong>de</strong>manen que, com a fill <strong>de</strong> l’Alcúdia,<br />
escriga alguna cosa sobre mi mateix amb motiu que<br />
al mes <strong>de</strong> maig vaig complir vint-i-cinc anys <strong>de</strong> vida<br />
sacerdotal.<br />
He seguit amb molt d’interés els continguts<br />
d’aquesta revista, L’Alcúdia Cristiana. També jo estic<br />
convençut que cal que posem al servei <strong>de</strong><br />
l’evangelització tots els elements <strong>de</strong> què disposem.<br />
És normal i bo que en la societat <strong>de</strong> la informació una<br />
parròquia viva com la <strong>de</strong> l’Alcúdia tinga un mitjà <strong>de</strong><br />
comunicació propi, per a que tots puguem conèixer<br />
el treball que es fa i que ha <strong>de</strong> ser “bona notícia” per<br />
als qui esperem l’anunci <strong>de</strong>l Regne <strong>de</strong> <strong>Déu</strong>. En eixe<br />
sentit, també jo vaig començar a Enguera la revista<br />
parroquial El Repique i a <strong>San</strong>ta Caterina d’Alzira, on<br />
actualment sóc rector, El Volteig. Les dues responen<br />
a la necessitat que la parròquia s’ha <strong>de</strong> fer present a<br />
cada família mitjançant la imatge i la paraula.<br />
Els meus sentiments respecte al meu poble,<br />
l’Alcúdia, són d’orgull i gratitud per ser-ne fill. Eixos<br />
sentiments es <strong>de</strong>uen, en gran part, a vosaltres, que<br />
feu amb el treball <strong>de</strong> cada dia que l’Alcúdia siga un<br />
poble mo<strong>de</strong>rn, culte i ple <strong>de</strong> prosperitat. A més, en<br />
el cas <strong>de</strong> la parròquia <strong>de</strong> <strong>San</strong>t Andreu Apòstol, i<br />
malgrat la crisi espiritual que tots patim, el fet <strong>de</strong><br />
treballar per que siga una comunitat viva i oberta, la<br />
qual compleix la seua missió <strong>de</strong> ser testimoni <strong>de</strong><br />
Jesucrist, el nostre salvador.<br />
Els qui som <strong>de</strong> l’Alcúdia i vivim a un altre<br />
poble hem experimentat moltes vega<strong>de</strong>s com en dir<br />
“sóc <strong>de</strong> l’Alcúdia” els nostres interlocutors han<br />
mostrat un reconeixement i, encara, una sana enveja<br />
que a nosaltres ens ompli <strong>de</strong> satisfacció. El nostre<br />
poble i la nostra parròquia tenen una bona imatge<br />
a l’exterior. I això és conseqüència que, a l’Alcúdia,<br />
s’ha aconseguit que tots -treballadors, professionals,<br />
artistes, polítics, cristians o no- estiguem units en<br />
les coses fonamentals que fan referència als valors<br />
comuns, a les arrels com a poble, a la convivència,<br />
a les tradicions, no sols mirant al passat, sinó també<br />
amb projectes <strong>de</strong> futur.<br />
1ª Missa a l’Alcúdia el 20 <strong>de</strong> maig <strong>de</strong> 1979<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004 43
Sobre la meua vocació al<br />
sacerdoci he <strong>de</strong> dir-vos que no he trobat<br />
mai el moment o es<strong>de</strong>veniment que<br />
puga consi<strong>de</strong>rar l’inici <strong>de</strong> la “crida”, <strong>de</strong><br />
la vocació. Crec que, en el meu cas, el<br />
fet d’es<strong>de</strong>venir sacerdot fou el resultat<br />
<strong>de</strong> molts factors que coincidiren, com<br />
haver nascut al si d’una família cristiana<br />
normal -com moltes <strong>de</strong> l’Alcúdia-,<br />
l’exemple d’espiritualitat molt<br />
significatiu <strong>de</strong> la meua mare, el col·legi<br />
<strong>de</strong> les monges, l’haver sigut escolanet,<br />
els sacerdots <strong>de</strong> la parròquia com En<br />
Vicente Aranda, En Rafael Climent,<br />
En Miguel Díaz i l’experiència d’haver<br />
madurat en l’ambient -molt obert i<br />
compromès amb l’estudi- que hi havia<br />
al seminari. També he <strong>de</strong> mencionar<br />
com a influència significativa el treball<br />
amb el moviment juvenil Scouts. Els Scouts em<br />
possibilitaren un creixement humà i tècnic que va<br />
complementar la meua formació teològica <strong>de</strong>l seminari<br />
i em va oferir un conjunt d’experiències molt<br />
gratificants com a consiliari diocesà i nacional <strong>de</strong>l<br />
Moviment Scout Catòlic.<br />
La meua preocupació ha estat sempre el fet<br />
d’aportar a la comunitat cristiana que m’han<br />
encarregat el millor <strong>de</strong> mi mateix, amb <strong>de</strong>dicació<br />
plena, sense escatimar res <strong>de</strong>l meu temps i <strong>de</strong> la meua<br />
energia. Això és possible amb l’ajuda <strong>de</strong> la Gràcia <strong>de</strong><br />
<strong>Déu</strong>, amb una gran dosi d’i<strong>de</strong>alisme i amb el<br />
convenciment i la tranquil·litat que l’encàrrec que<br />
ens fan és superior a les nostres forces, que portem<br />
un tresor en gerres <strong>de</strong> fang, la qual cosa és un misteri,<br />
tant per al capellà com per als feligresos.<br />
Actualment, <strong>de</strong>s d’Alzira, pense que el treball<br />
<strong>de</strong> la parròquia és especialment dur. La fe,<br />
l’espiritualitat, l’Església, patim una crisi difícil <strong>de</strong><br />
superar. D’una banda funcionen les activitats pròpies<br />
<strong>de</strong> la parròquia, com ara la catequesi, la<br />
sagramentalitat, la <strong>de</strong>voció popular, algunes accions<br />
socials... D’altra banda, però, vivim en una societat<br />
amb una falta <strong>de</strong> principis fonamentals (les darreres<br />
morts violentes en són un signe) on a les persones<br />
humanes sembla que no ens importa el missatge<br />
salvador <strong>de</strong> Jesucrist.<br />
Per això hui els sacerdots i les comunitats<br />
cristianes correm el perill <strong>de</strong> conformar-nos amb els<br />
que som, tancant portes, sentint-nos millor que la<br />
44<br />
L’Alcúdia Cristiana. Setembre 2004<br />
Fills <strong>de</strong> l’Alcúdia<br />
Recepció a Roma, amb motiu <strong>de</strong>l XXV Aniversari <strong>de</strong> l’Or<strong>de</strong>nació Sacerdotal<br />
resta i pensant que no po<strong>de</strong>m fer res més davant la<br />
crisi general. Les nostres parròquies no po<strong>de</strong>n<br />
renunciar a ser un espai obert a tots i a complir la<br />
seua missió: fer present a Jesucrist Ressuscitat enmig<br />
<strong>de</strong>l món, amb paraules i obres d’amor.<br />
Els joves són i seran l’esperança <strong>de</strong>l futur,<br />
encara que el canvi cultural que hem experimentat<br />
produïsca en ells una <strong>de</strong>sorientació que comporta<br />
l’abandó <strong>de</strong> l’espiritualitat. Estàvem acostumats a<br />
una resposta important <strong>de</strong>ls joves a les propostes <strong>de</strong><br />
les parròquies, cosa que hui no es produeix. Ho<br />
lamentem <strong>de</strong> veritat, perquè l’alternativa que la<br />
societat els ofereix i que a ells els entusiasma, la<br />
diversió sense límits, l’hedonisme, la falta d’exigències<br />
i <strong>de</strong> compromís, no sembla que puga donar sentit a<br />
la seua vida. Mentrestant l’Església, que és mestra<br />
d’humanitat, s’ha <strong>de</strong> mantindre oberta i cridar els<br />
joves per a que busquen en Jesucrist el sentit <strong>de</strong> la<br />
seua vida.<br />
Ser fill <strong>de</strong> l’Alcúdia, doncs, i membre actiu <strong>de</strong><br />
la nostra Església, és prou motiu per mantindre<br />
l’esperança d’un futur millor que vindrà si tots<br />
treballem per fer-ho possible.<br />
Done gràcies a <strong>Déu</strong>, a la <strong>Mare</strong> <strong>de</strong> <strong>Déu</strong> <strong>de</strong><br />
l’Oreto, a la meua parròquia <strong>de</strong> l’Alcúdia i a tots els<br />
paisans <strong>de</strong>l meu poble, fent-vos participar <strong>de</strong> la meua<br />
alegria en el vint-i-cinc aniversari <strong>de</strong> la meua<br />
or<strong>de</strong>nació sacerdotal. Gràcies a tots.<br />
J. Enrique Masià Arnandis