Benet XVI, en un acte acadèmic durant el seu recent viatge a ...
Benet XVI, en un acte acadèmic durant el seu recent viatge a ...
Benet XVI, en un acte acadèmic durant el seu recent viatge a ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong>, <strong>en</strong> <strong>un</strong> <strong>acte</strong> <strong>acadèmic</strong> <strong>durant</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> rec<strong>en</strong>t <strong>viatge</strong> a<br />
Alemanya, va citar l’opinió negativa d’<strong>un</strong> bizantí d<strong>el</strong> segle XII sobre<br />
l’Islam. A banda d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> ressò mediàtic, aquest cita ha tingut <strong>un</strong>a<br />
resposta excessiva, tant verbal com d’actituds col·lectives, per part<br />
d<strong>el</strong>s crei<strong>en</strong>ts musulmans, que s’han s<strong>en</strong>tit ofesos. El Papa va declarar<br />
immediatam<strong>en</strong>t que les seves paraules no pret<strong>en</strong>i<strong>en</strong> of<strong>en</strong>dre ningú, i<br />
m<strong>en</strong>ys <strong>en</strong>cara <strong>un</strong>a altra confessió r<strong>el</strong>igiosa. Cosa inusual <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s<br />
grans dirig<strong>en</strong>ts, <strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong> s’ha disculpat per les interpretacions que<br />
s’hagin pogut deduir de les seves afirmacions i ha reiterat diverses<br />
vegades <strong>el</strong> <strong>seu</strong> prof<strong>un</strong>d respecte per l’Islam.<br />
Creiem que hem de fer costat s<strong>en</strong>se reserves al Papa. En primer<br />
lloc hem de def<strong>en</strong>sar la llibertat d’expressió de tothom, per alt que<br />
sigui <strong>el</strong> càrrec que ocupi; i, <strong>en</strong> segon lloc, hem d’afirmar que les<br />
paraules i argum<strong>en</strong>ts es retorn<strong>en</strong> i es discuteix<strong>en</strong> amb paraules i<br />
argum<strong>en</strong>ts i no pas atiant la ira col·lectiva i, <strong>en</strong>cara m<strong>en</strong>ys, causant<br />
danys <strong>en</strong> persones o béns. I no hi fa res que <strong>en</strong> <strong>el</strong> passat, o fins i tot<br />
potser <strong>en</strong> certes actituds d<strong>el</strong> pres<strong>en</strong>t, <strong>el</strong>s catòlics hàgim fet <strong>el</strong> mateix.<br />
P<strong>el</strong> passat s’ha demanat perdó. I si hem actuat així <strong>en</strong> <strong>el</strong> pres<strong>en</strong>t, doncs hem<br />
actuat malam<strong>en</strong>t i <strong>en</strong> disconformitat amb l’arr<strong>el</strong> de l’evang<strong>el</strong>i. Hem de p<strong>en</strong>edirnos-<strong>en</strong><br />
i hem de reparar <strong>el</strong> mal fet. I <strong>en</strong> tercer lloc, també hem de proclamar<br />
que <strong>el</strong> Sant Pare no ha pretès of<strong>en</strong>dre ningú i això es pot deduir no només de<br />
les seves explícites paraules sinó de la seva trajectòria int<strong>el</strong>·lectual i humana.<br />
No estaria de més demanar <strong>un</strong>a certa reflexió als nostres germans musulmans<br />
sobre la convivència <strong>en</strong> pau de les r<strong>el</strong>igions arreu d<strong>el</strong> món, com a exigència<br />
d<strong>el</strong>s drets humans, i <strong>en</strong> conseqüència, de la necessitat de reciprocitat. Ni aquí<br />
hem d’impedir l’existència de mesquites, ni <strong>en</strong> zones de cultura musulmana<br />
s’hauria d’impedir la construcció d’esglésies i la pràctica pública d<strong>el</strong> cristianisme.<br />
En <strong>un</strong> àmbit més reduït, a Catal<strong>un</strong>ya hem tingut <strong>el</strong>eccions autonòmiques<br />
avançades. Pocs canvis <strong>en</strong> <strong>el</strong>s resultats, increm<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> vot <strong>en</strong> blanc i <strong>un</strong> triomf<br />
esclatant de l’abst<strong>en</strong>ció. Aquesta fatiga o des<strong>en</strong>cís de la ciutadania a l’hora de<br />
participar <strong>en</strong> <strong>el</strong>s comicis <strong>en</strong>s hauria de preocupar a tots i, principalm<strong>en</strong>t, als<br />
actors públics de la política. Gosem ass<strong>en</strong>yalar alg<strong>un</strong>s p<strong>un</strong>ts de reflexió: ¿no<br />
estem desgastant grans paraules com, per exemple, "solidaritat", "exclo<strong>en</strong>t" o<br />
"progrés"? ¿Cal <strong>un</strong>a agressivitat tan agra <strong>en</strong> les campanyes <strong>el</strong>ectorals només<br />
per obt<strong>en</strong>ir <strong>un</strong> vot emocional? ¿No són excessives les ambigüitats o<br />
contradiccions <strong>en</strong>tre <strong>el</strong> que es diu i <strong>el</strong> que es pacta l’<strong>en</strong>demà de les <strong>el</strong>eccions?<br />
¿No es podria articular alg<strong>un</strong> tipus de connexió <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s votants i <strong>el</strong> llistat de<br />
persones desconegudes que introduïm a l’urna? Sigui com vulgui a tots <strong>en</strong>s ha<br />
de preocupar que s’actuï amb respecte, correcció i veritat <strong>en</strong> l’esc<strong>en</strong>ari de la<br />
política i <strong>en</strong> l’àmbit de la participació ciutadana.<br />
D’altra banda veureu que a la nostra revista hem introduït <strong>un</strong>a nova secció<br />
que tractarà de la r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong>tre <strong>el</strong> cristianisme i les ciències naturals. Creiem<br />
que és <strong>un</strong>a exigència d<strong>el</strong>s temps actuals l’aportació d’<strong>un</strong> gra de sorra constant<br />
sobre les apar<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t conflictives r<strong>el</strong>acions <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s dos àmbits de<br />
coneixem<strong>en</strong>t.<br />
Els qui fem la revista aprofitem l’avin<strong>en</strong>tesa per desitjar-vos <strong>un</strong> bon Nadal<br />
i <strong>un</strong> any nou ple d’esperança tot recordant que <strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor és bo per al qui <strong>en</strong> <strong>el</strong>l<br />
espera, per als qui <strong>el</strong> cerqu<strong>en</strong> de cor (Lm. 3, 25).<br />
1
EL PÒRTIC DE L'ABAT<br />
CONTEMPLACIÓ.<br />
ACCIÓ.<br />
COMPASSIÓ.<br />
Tres paraules interessants. Tres paraules<br />
que immediatam<strong>en</strong>t r<strong>el</strong>acionem amb tres<br />
formes determinades de vida humana.<br />
La contemplació té <strong>un</strong> ressò de cosa<br />
passiva, fins i tot inútil, d’excursió a b<strong>el</strong>ls<br />
paratges, de vida plàcida, de descans, de<br />
vida r<strong>el</strong>igiosa...<br />
L’acció, <strong>en</strong> canvi, és activitat, dinamisme,<br />
movim<strong>en</strong>t, esgotar-se, missió...<br />
La compassió recorda <strong>un</strong>a proximitat<br />
a la feblesa, a la malaltia, al perdó... potser<br />
impotència, potser passivitat... ¿frustració?...<br />
Tres paraules, tres camins difer<strong>en</strong>ts,<br />
amb <strong>un</strong>a escassa implicació <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>ls.<br />
Cada paraula és <strong>un</strong> món, <strong>un</strong> misteri<br />
desbordant de suggerim<strong>en</strong>ts. Per poder fer<br />
mil camins. El camí que neix amb la vida,<br />
<strong>en</strong> la vida, i <strong>en</strong>s vol dur a més vida. La<br />
vida mai no es resol <strong>en</strong> vida solitària,<br />
sempre és dinamisme d’<strong>en</strong>contre, de<br />
solidaritat, de compartir, de com<strong>un</strong>ió... Ai,<br />
d<strong>el</strong> qui està tot sol!, diu l’Escriptura. Per això,<br />
tot <strong>el</strong> que afecta la vida humana està<br />
sempre mútuam<strong>en</strong>t implicat. La globalització<br />
ja va v<strong>en</strong>ir amb l’home, que l’ha<br />
viscut amb eficàcia al llarg d<strong>el</strong>s segles.<br />
Però a mesura que s’ha anat imposant la<br />
revolució tecnològica, jo diria que <strong>el</strong> que<br />
s’ha anat i s’anirà imposant cada vegada<br />
més és la desglobalització. Per a b<strong>en</strong>efici<br />
global d’<strong>un</strong>s pocs. Lam<strong>en</strong>table. I angoixant<br />
per a molts...però així és.<br />
D’aquesta manera cada dia és més difícil<br />
l’experiència d<strong>el</strong> miracle de què <strong>en</strong>s<br />
parla <strong>el</strong> poeta Rilke:<br />
... no obstant això hi ha <strong>en</strong> <strong>el</strong> món <strong>un</strong><br />
gran miracle:<br />
Jo s<strong>en</strong>to que tota la vida és viscuda.<br />
2<br />
CONTEMPLACIÓN.<br />
ACCIÓN.<br />
COMPASIÓN.<br />
Tres palabras interesantes. Tres palabras<br />
que inmediatam<strong>en</strong>te ponemos <strong>en</strong> r<strong>el</strong>ación<br />
con tres formas determinadas de<br />
vida humana.<br />
La contemplación nos su<strong>en</strong>a a algo pasivo,<br />
incluso inútil, excursión a b<strong>el</strong>los parajes,<br />
vida plácida, descanso, vida r<strong>el</strong>igiosa...<br />
La acción, <strong>en</strong> cambio, es actividad, dinamismo,<br />
movimi<strong>en</strong>to, agotarse, misión...<br />
La compasión recuerda <strong>un</strong>a cercanía a<br />
la debilidad, a la <strong>en</strong>fermedad, al perdón...quizás<br />
impot<strong>en</strong>cia, quizás pasividad...<br />
¿frustración?...<br />
Tres palabras, tres caminos difer<strong>en</strong>tes,<br />
con escasa implicación <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>los. Cada<br />
palabra es <strong>un</strong> m<strong>un</strong>do, <strong>un</strong> misterio desbordante<br />
de suger<strong>en</strong>cias. Para poder hacer mil<br />
caminos. El camino que nace con la vida,<br />
<strong>en</strong> la vida, y nos quiere llevar a más vida.<br />
La vida n<strong>un</strong>ca se resu<strong>el</strong>ve <strong>en</strong> vida solitaria,<br />
siempre es dinamismo de <strong>en</strong>cu<strong>en</strong>tro,<br />
de solidaridad, de compartir, de com<strong>un</strong>ión...<br />
¡Ay, d<strong>el</strong> que está solo!, dice la Escritura.<br />
Por esto todo lo que afecta a la vida<br />
humana está siempre mutuam<strong>en</strong>te implicado.<br />
La globalización ya vino con <strong>el</strong><br />
hombre y la ha vivido con eficacia a lo<br />
largo de siglos. Pero a medida que se ha<br />
ido imponi<strong>en</strong>do la revolución tecnológica,<br />
yo diría que lo que se ha ido y se irá<br />
imponi<strong>en</strong>do cada vez más es la desglobalización.<br />
Para b<strong>en</strong>eficio global de<br />
<strong>un</strong>os pocos. Lam<strong>en</strong>table. Y angustioso<br />
para muchos...pero así es.<br />
De este modo cada día es más difícil la<br />
experi<strong>en</strong>cia d<strong>el</strong> milagro que vive <strong>el</strong> poeta<br />
Rilke:<br />
...hay no obstante <strong>en</strong> <strong>el</strong> m<strong>un</strong>do <strong>un</strong> gran<br />
milagro:
Qui la viu, doncs?<br />
Són les coses, <strong>el</strong>s v<strong>en</strong>ts, les flors, <strong>el</strong>s<br />
animals...<br />
Qui la viu, doncs? La vius tu, oh Déu,<br />
la vida?<br />
Ahir podíem afirmar-ho: la viu Déu!; i<br />
la viu l’home <strong>en</strong> sintonia amb aquesta<br />
Font de vida que és Déu, o la viu l’home<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> equilibri d’experiència de Déu.<br />
Avui les experiències són múltiples, <strong>en</strong><br />
totes les direccions i de tot color. Avui<br />
t<strong>en</strong>im nítides imatges de la nostra terra<br />
global, però s<strong>en</strong>tim que està esquerdada<br />
aquí baix. Avui vivim <strong>en</strong> <strong>el</strong> llogaret global<br />
i l’home se s<strong>en</strong>t perdut i am<strong>en</strong>açat,<br />
precisam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> <strong>un</strong> llogaret on tots es<br />
coneix<strong>en</strong> i viu<strong>en</strong> c<strong>en</strong>trats <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> petit<br />
espai. Avui es dubta d<strong>el</strong> Déu de la vida. I<br />
l’home perd <strong>el</strong> s<strong>en</strong>tit de la seva vida.<br />
Jo crec que la causa es troba <strong>en</strong> <strong>el</strong> fet<br />
que parlem —de tot <strong>en</strong> parlem molt— i<br />
no vivim. Parlem de globalització, però<br />
no treballem per fer realitat i viure l’home<br />
globalitzat. Un camí que <strong>en</strong>s duu a l’home<br />
globalitzat, que passa per connectar <strong>en</strong> la<br />
nostra vida amb les tres paraules que<br />
<strong>en</strong>capçal<strong>en</strong> aquest escrit.<br />
El contemplatiu és aqu<strong>el</strong>l que viu la<br />
contemplació, és a dir que està obert a<br />
rebre la petjada de la vida, la b<strong>el</strong>lesa i la<br />
lletgesa de la vida, la bondat i la malícia.<br />
Seria aqu<strong>el</strong>l que ho prova tot <strong>en</strong> <strong>un</strong>a<br />
s<strong>en</strong>zilla obertura a la vida i, sàviam<strong>en</strong>t, es<br />
queda amb <strong>el</strong> que és bo, com <strong>en</strong>s<strong>en</strong>ya sant<br />
Pau. D’aquesta forma deixa que <strong>el</strong> <strong>seu</strong> cor<br />
es mod<strong>el</strong>i cada dia amb la g<strong>en</strong>erositat de<br />
la vida, que <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> espai interior es transforma<br />
<strong>en</strong> amor; <strong>un</strong> amor que dilata <strong>el</strong> cor<br />
i que desperta <strong>en</strong> <strong>el</strong>l més nostàlgia de vida,<br />
més desig de vida. I tot aquest dinamisme<br />
d’amor <strong>en</strong> <strong>un</strong> cor dilatat fa que la persona<br />
que ho experim<strong>en</strong>ta s<strong>en</strong>ti la necessitat de<br />
com<strong>un</strong>icar-lo mitjançant <strong>un</strong>a activitat de<br />
servei, i amb <strong>un</strong>a car<strong>acte</strong>rística concreta<br />
que anom<strong>en</strong>em compassió. És a dir, busca<br />
com<strong>un</strong>icar <strong>un</strong> amor posant-se al costat de<br />
Yo si<strong>en</strong>to que toda la vida es vivida<br />
¿Quién la vive pues?<br />
Son las cosas, los vi<strong>en</strong>tos, las flores, los<br />
animales...<br />
¿Quién la vive pues? ¿La vives tú, ¡oh<br />
Dios!, la vida?<br />
Ayer podíamos afirmarlo: ¡la vive<br />
Dios!, y la vive <strong>el</strong> hombre <strong>en</strong> sintonía con<br />
esa Fu<strong>en</strong>te de vida que es Dios, o la vive<br />
<strong>el</strong> hombre <strong>en</strong> su equilibrio de experi<strong>en</strong>cia<br />
de Dios.<br />
Hoy las experi<strong>en</strong>cias son múltiples y<br />
<strong>en</strong> todas las direcciones y de todos los colores.<br />
Hoy t<strong>en</strong>emos nítidas imág<strong>en</strong>es de<br />
nuestra tierra global, pero la s<strong>en</strong>timos<br />
cuarteada aquí abajo. Hoy vivimos <strong>en</strong> la<br />
aldea global y <strong>el</strong> hombre se si<strong>en</strong>te perdido<br />
y am<strong>en</strong>azado, precisam<strong>en</strong>te <strong>en</strong> <strong>un</strong>a aldea<br />
donde todos se conoc<strong>en</strong> y viv<strong>en</strong> c<strong>en</strong>trados<br />
<strong>en</strong> su pequeño espacio. Hoy se<br />
duda d<strong>el</strong> Dios de la vida. Y <strong>el</strong> hombre pierde<br />
<strong>el</strong> s<strong>en</strong>tido de su vida.<br />
Yo creo que la causa está <strong>en</strong> que hablamos<br />
—de todo hablamos mucho— y no<br />
vivimos. Hablamos de globalización, pero<br />
no trabajamos por hacer realidad y vivir<br />
al hombre globalizado. Un camino, <strong>el</strong> que<br />
nos lleva al hombre globalizado, que pasa<br />
por conectar <strong>en</strong> nuestra vida las tres palabras<br />
que <strong>en</strong>cabezan este escrito.<br />
El contemplativo es aqu<strong>el</strong> que vive la<br />
contemplación, es decir que está abierto<br />
a recibir la hu<strong>el</strong>la de la vida, la b<strong>el</strong>leza y<br />
la fealdad de la vida, la bondad y la malicia.<br />
Sería aqu<strong>el</strong> que lo prueba todo <strong>en</strong> <strong>un</strong>a<br />
s<strong>en</strong>cilla abertura a la vida y, sabiam<strong>en</strong>te,<br />
se queda con lo bu<strong>en</strong>o, como <strong>en</strong>seña san<br />
Pablo. De esta forma deja que su corazón<br />
se mod<strong>el</strong>e cada día con la g<strong>en</strong>erosidad de<br />
la vida, que <strong>en</strong> su espacio interior se transforma<br />
<strong>en</strong> amor; <strong>un</strong> amor que dilata <strong>el</strong> corazón<br />
y que despierta <strong>en</strong> él más nostalgia<br />
de vida, más deseo de vida. Y todo este<br />
dinamismo de amor <strong>en</strong> <strong>un</strong> corazón dilatado<br />
hace que la persona que lo experim<strong>en</strong>ta<br />
si<strong>en</strong>ta la necesidad de com<strong>un</strong>icarlo mediante<br />
<strong>un</strong>a actividad de servicio, y con<br />
<strong>un</strong>a car<strong>acte</strong>rística concreta que llamamos<br />
3
l’altre, al <strong>seu</strong> niv<strong>el</strong>l, respectant-lo, deixant<br />
que l’altre <strong>en</strong>tri <strong>en</strong> la seva pròpia vida,<br />
ess<strong>en</strong>t capaç de "compassió", o "compatir",<br />
és a dir, "patir l’altre", "suportarlo",<br />
"acollir-lo tal com és". I tota aquesta<br />
experiència de compassió la fa des d’aquest<br />
cor dilatat, que li dóna seguretat <strong>en</strong> la força<br />
d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> amor, per arribar a viure l’experiència<br />
d’<strong>un</strong> amor més prof<strong>un</strong>d, com ho<br />
és la com<strong>un</strong>ió amb l’altre que és difer<strong>en</strong>t<br />
de mi.<br />
Avui no és fàcil treballar <strong>en</strong><br />
aquesta línia de globalització, tan<br />
difer<strong>en</strong>t, és clar, d<strong>el</strong> que hauria<br />
d’anom<strong>en</strong>ar-se "desglobalització<br />
econòmica" <strong>en</strong> la nostra societat.<br />
I no és fàcil, perquè aquest<br />
dinamisme de vida, que crea nous<br />
dinamismes de vida, és també <strong>un</strong><br />
procés de mort: va morint allò inservible<br />
d<strong>el</strong> v<strong>el</strong>l sistema personal<br />
o institucional per crear <strong>un</strong> nou<br />
marc que faci possible l’home nou,<br />
veritablem<strong>en</strong>t <strong>en</strong> <strong>un</strong> camí de<br />
globalització, que és <strong>un</strong> dinamisme<br />
perman<strong>en</strong>t de vida viscuda<br />
i estimada.<br />
Ho vulguem o no, <strong>en</strong> siguem<br />
consci<strong>en</strong>ts o no, la vida és més que<br />
vida, és vida i mort alhora. I<br />
aquesta paradoxa solam<strong>en</strong>t pot<br />
viure’s impulsada per <strong>un</strong> dinamisme<br />
d’amor, des d’<strong>un</strong> cor g<strong>en</strong>erós,<br />
compassiu, capaç d’assumir la<br />
dim<strong>en</strong>sió de mort que comporta<br />
la vida, com a llavor de nous<br />
horitzons de vida.<br />
4<br />
Josep Alegre<br />
Abat de Poblet.<br />
compasión. Es decir, busca com<strong>un</strong>icar <strong>un</strong><br />
amor poniéndose j<strong>un</strong>to al otro, a su niv<strong>el</strong>,<br />
respetándolo, dejando que <strong>el</strong> otro <strong>en</strong>tre<br />
<strong>en</strong> su propia vida, si<strong>en</strong>do capaz de "compasión",<br />
o de "com-padecer", es decir "padecer<br />
al otro", "soportarlo", "acogerlo tal<br />
como es". Y toda esta experi<strong>en</strong>cia de compasión<br />
la hace desde ese corazón dilatado,<br />
que le da seguridad <strong>en</strong> la fuerza de su<br />
amor, para llegar a vivir la experi<strong>en</strong>cia de<br />
<strong>un</strong> amor más prof<strong>un</strong>do, como vi<strong>en</strong>e a ser<br />
la com<strong>un</strong>ión con <strong>el</strong> otro que es difer<strong>en</strong>te<br />
de mí.<br />
Hoy no es fácil trabajar <strong>en</strong><br />
esta línea de globalización, tan difer<strong>en</strong>te,<br />
claro está, de lo que debería<br />
llamarse "desglobalización económica"<br />
<strong>en</strong> nuestra sociedad. Y no es<br />
fácil porque este dinamismo de vida,<br />
que crea nuevos dinamismos de vida,<br />
es también <strong>un</strong> proceso de muerte:<br />
va muri<strong>en</strong>do lo inservible d<strong>el</strong><br />
viejo sistema personal o institucional,<br />
para crear <strong>un</strong> nuevo marco<br />
que haga posible <strong>el</strong> hombre nuevo,<br />
verdaderam<strong>en</strong>te <strong>en</strong> <strong>un</strong> camino<br />
de globalización, que es <strong>un</strong> dinamismo<br />
perman<strong>en</strong>te de vida vivida<br />
y amada.<br />
Queramos a no, seamos consci<strong>en</strong>tes<br />
de <strong>el</strong>lo o no, la vida es más<br />
que vida, es vida y muerte a la vez.<br />
Y esta paradoja solam<strong>en</strong>te puede<br />
vivirse impulsada por <strong>un</strong> dinamismo<br />
de amor, desde <strong>un</strong> corazón g<strong>en</strong>eroso,<br />
compasivo, capaz de asumir<br />
la dim<strong>en</strong>sión de muerte que<br />
comporta la vida, como semilla de<br />
nuevos horizontes de vida.<br />
José Alegre<br />
Abad de Poblet.
GERMANDAT<br />
CRÒNICA DE L’ASSEMBLEA<br />
El P. Abat va convocar l’assemblea anual de la Germandat de Poblet correspon<strong>en</strong>t<br />
a l’any 2006 <strong>el</strong> dissabte dia 1 de juliol. Va ser, com sempre, <strong>un</strong> esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t<br />
festivam<strong>en</strong>t r<strong>el</strong>igiós <strong>en</strong> <strong>el</strong> decurs d<strong>el</strong> qual es va c<strong>el</strong>ebrar <strong>un</strong> cop més la com<strong>un</strong>ió <strong>en</strong>tre<br />
la font espiritual que emana de la com<strong>un</strong>itat pobletana i <strong>el</strong>s germans i germanes que<br />
vol<strong>en</strong> viure <strong>el</strong> <strong>seu</strong> carisma <strong>en</strong> <strong>el</strong> món. Ens <strong>en</strong> fa la crònica Cristòfol-A. Trepat, <strong>el</strong><br />
director de la revista.<br />
L’arribada<br />
El dissabte 1 de juliol va fer <strong>un</strong> dia<br />
esplèndid. La calor de les primeries de<br />
l’estiu com<strong>en</strong>çava a fer-se pres<strong>en</strong>t s<strong>en</strong>se<br />
retards i la llum esclatant de la Conca de<br />
Barberà <strong>en</strong> <strong>el</strong>s dies clars definia amb<br />
precisió <strong>el</strong>s <strong>en</strong>contorns petris d<strong>el</strong> monestir.<br />
Alg<strong>un</strong>s germans acompanyats de les seves<br />
mullers havi<strong>en</strong> matinat, i des de dos quarts<br />
de deu s’arraïmav<strong>en</strong> a l’ombra fresca de la<br />
Porta Reial. El P. Abat i altres monjos<br />
departi<strong>en</strong> de manera distesa amb <strong>el</strong>s<br />
pres<strong>en</strong>ts i anav<strong>en</strong> saludant <strong>el</strong>s qui<br />
arribav<strong>en</strong>. De mica <strong>en</strong> mica <strong>el</strong>s membres<br />
de la Germandat s’anav<strong>en</strong> aplegant a la<br />
Sala d<strong>el</strong>s Cups on havi<strong>en</strong> estat oficialm<strong>en</strong>t<br />
convocats per iniciar la jornada. Cal<br />
ress<strong>en</strong>yar l’ambi<strong>en</strong>t de b<strong>en</strong>estar col·lectiu<br />
i d’alegria que surava <strong>en</strong> <strong>el</strong> brogit<br />
indestriable d<strong>el</strong>s c<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ars de converses<br />
simultànies que t<strong>en</strong>i<strong>en</strong> lloc m<strong>en</strong>tre<br />
esperàvem l’inici d<strong>el</strong>s <strong>acte</strong>s. Molts de<br />
nosaltres feia b<strong>en</strong> bé <strong>un</strong> any que no <strong>en</strong>s<br />
vèiem.<br />
La missa<br />
A les 10 <strong>en</strong> p<strong>un</strong>t -<strong>en</strong> <strong>el</strong> monestir la<br />
p<strong>un</strong>tualitat de la campana és <strong>un</strong>a ordre<br />
divina-<strong>el</strong> P. Prior va reclamar sil<strong>en</strong>ci per<br />
tal que com<strong>en</strong>cés la processó <strong>en</strong> direcció<br />
a la basílica. Amb passa l<strong>en</strong>ta i <strong>en</strong> fila de<br />
dos, <strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts a l’assemblea, seguits per<br />
tots <strong>el</strong>s membres de la com<strong>un</strong>itat<br />
cisterc<strong>en</strong>ca, <strong>en</strong>s vam adreçar a l’església<br />
abacial. Els monjos van ocupar <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
llocs al cor. Els germans amb <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
acompanyants van situar-se als bancs de<br />
la basílica.<br />
Ess<strong>en</strong>t dissabte com era, va semblar<br />
oportú que la missa fos la de la Mare de<br />
Déu (Santa Maria <strong>en</strong> dissabte). Els m<strong>el</strong>ismes<br />
de l’antífona d<strong>el</strong> cant d’<strong>en</strong>trada -Salve<br />
sancta Par<strong>en</strong>s, <strong>en</strong>ixa puerpera Regem, qui<br />
ca<strong>el</strong>um terramque regit in saecula saeculorum...anav<strong>en</strong><br />
ressonant dins de la basílica tot<br />
expressant la ser<strong>en</strong>or i la ret<strong>en</strong>ció d<strong>el</strong> ritme<br />
de la vida, tan difícil de viure <strong>en</strong> <strong>el</strong> dia a<br />
dia d<strong>el</strong> món. Probablem<strong>en</strong>t la ser<strong>en</strong>or i la<br />
reducció d<strong>el</strong> temps a <strong>un</strong> p<strong>un</strong>t immòbil<br />
siguin atributs de Déu... i potser per això<br />
resulta habitualm<strong>en</strong>t més fàcil la trobada<br />
amb <strong>el</strong> Pare quan la pau i <strong>el</strong>s ritmes<br />
acc<strong>el</strong>erats de l’ànima s’al<strong>en</strong>teix<strong>en</strong> dins d<strong>el</strong><br />
sil<strong>en</strong>ci o al b<strong>el</strong>l mig d’<strong>un</strong>a música que,<br />
resistint <strong>el</strong> pas d<strong>el</strong> temps, s’instal·la <strong>en</strong> la<br />
pura m<strong>el</strong>odia, com és <strong>el</strong> cas d<strong>el</strong> gregorià<br />
amb què s’iniciava l’eucaristia.<br />
La l<strong>en</strong>ta cadència de la missa monàstica<br />
-digna, l<strong>en</strong>ta, pacífica i austera- semblava<br />
trobar <strong>en</strong> l’estabilitat crua de les voltes d<strong>el</strong><br />
creuer la seva estètica significant. El com<br />
és <strong>un</strong>a part important d<strong>el</strong> què. Per això <strong>el</strong>s<br />
gestos litúrgics no són <strong>en</strong> absolut pura forma,<br />
ans al contrari són <strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t de signes<br />
que transpos<strong>en</strong> l’ànima col·lectiva de<br />
l’Església vers <strong>el</strong> misteri de Déu, presència<br />
sil<strong>en</strong>t que està per dam<strong>un</strong>t de tot, que actua<br />
<strong>en</strong> tots i és pres<strong>en</strong>t <strong>en</strong> tots. (Ef. 4,6).<br />
De l’homilia d<strong>el</strong> P. Abat, s<strong>en</strong>zilla i<br />
alhora p<strong>un</strong>y<strong>en</strong>t, val la p<strong>en</strong>a destacar la seva<br />
crida a l’optimisme i a la confiança. S’ha<br />
dit que per a <strong>un</strong> cristià l’alegria és gairebé<br />
<strong>un</strong>a exigència moral. I és b<strong>en</strong> cert que <strong>en</strong><br />
<strong>el</strong>s temps que corr<strong>en</strong> a Europa <strong>en</strong> g<strong>en</strong>eral<br />
i a Catal<strong>un</strong>ya <strong>en</strong> particular <strong>el</strong>s crei<strong>en</strong>ts no<br />
passem per <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s millors mom<strong>en</strong>ts de la<br />
5
nostra història. Sí, hi<br />
ha <strong>un</strong> progressiu<br />
all<strong>un</strong>yam<strong>en</strong>t de la fe<br />
per part de molts<br />
conciutadans; t<strong>en</strong>im<br />
dificultats per transmetre<br />
<strong>el</strong> missatge de<br />
Jesús als joves; resulta<br />
evid<strong>en</strong>t la pèrdua<br />
progressiva de la fe<br />
sociològica d<strong>el</strong> nostre<br />
<strong>en</strong>torn... i malgrat<br />
tot <strong>el</strong> P. Abat<br />
<strong>en</strong>s <strong>en</strong>coratjava a<br />
l’optimisme... ¿Què<br />
sabem nosaltres —<strong>en</strong>s<br />
deia— d<strong>el</strong>s plans provid<strong>en</strong>ts<br />
de Déu al<br />
darrere d’aquestes circumstàncies?<br />
D’<strong>un</strong>a<br />
banda cal fer <strong>el</strong> que<br />
bonam<strong>en</strong>t puguem (i<br />
mai es fa prou!), però<br />
d’altra banda cal<br />
confiar <strong>en</strong> la provi-<br />
dència. Al cap i a la fi la pasqua de Jesús<br />
val per a tothom, sigui o no crei<strong>en</strong>t. I <strong>el</strong>s<br />
crei<strong>en</strong>ts hauríem, a més, de s<strong>en</strong>tir l’alegria<br />
de saber-ho i creure-ho.<br />
L’assemblea<br />
En acabada la missa <strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts <strong>en</strong>s<br />
vàrem adreçar a la magnífica Sala Capitular.<br />
L’abat <strong>en</strong>s va adreçar <strong>un</strong>s mots de<br />
b<strong>en</strong>vinguda per tot seguit donar la paraula<br />
al secretari i al tresorer de la Germandat<br />
per tal que pres<strong>en</strong>tessin la memòria anual<br />
i l’estat financer respectivam<strong>en</strong>t. A<br />
continuació <strong>el</strong> P. Abat va donar la b<strong>en</strong>vinguda<br />
als nous germans: <strong>el</strong>s va imposar<br />
la medalla i <strong>el</strong>s va regalar <strong>un</strong> exemplar de<br />
la regla de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>. Finalm<strong>en</strong>t <strong>el</strong><br />
presid<strong>en</strong>t de la Germandat, Sr. Antoni<br />
Garr<strong>el</strong>l, va adreçar als assist<strong>en</strong>ts <strong>el</strong> <strong>seu</strong> tradicional<br />
discurs. La idea que <strong>en</strong>llaçava la<br />
seva interv<strong>en</strong>ció mart<strong>el</strong>lejava sobre <strong>un</strong>a<br />
idea fonam<strong>en</strong>tal: cal que <strong>en</strong>tre tots<br />
construïm <strong>un</strong>a Germandat arr<strong>el</strong>ada <strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
valors cristians, que són també valors<br />
pl<strong>en</strong>am<strong>en</strong>t i autènticam<strong>en</strong>t humans, amb<br />
6<br />
Foto: BEDMAR.<br />
Com és habitual, a cada assemblea anual, a segona hora d<strong>el</strong> matí, s'ofereix als<br />
membres de la Germandat <strong>un</strong>a conferència sobre <strong>un</strong> tema r<strong>el</strong>levant. Aquest any<br />
<strong>el</strong> presid<strong>en</strong>t Pujol va ser invitat a parlar sobre <strong>el</strong>s valors <strong>en</strong> la societat actual. A<br />
la fotografia <strong>el</strong> veiem <strong>en</strong> <strong>un</strong> mom<strong>en</strong>t de la seva interv<strong>en</strong>ció.<br />
projectes de futur i, d’<strong>un</strong>a manera molt<br />
especial oberta als joves.<br />
Enguany la conferència va córrer a<br />
càrrec d<strong>el</strong> presid<strong>en</strong>t Pujol. Amb la seva<br />
habitual capacitat com<strong>un</strong>icativa i bon humor<br />
va aprof<strong>un</strong>dir sobre <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s aspectes<br />
que havia ass<strong>en</strong>yalat <strong>el</strong> presid<strong>en</strong>t <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
discurs: la necessitat de t<strong>en</strong>ir <strong>un</strong>s valors<br />
clars i diàfans sobre <strong>el</strong>s quals construir la<br />
convivència.<br />
La pregària d<strong>el</strong> migdia<br />
Abans d<strong>el</strong> dinar, com és prescriptiu <strong>en</strong><br />
la jornada monàstica, calia recollir-se per<br />
a la pregària de Sexta. Dirigits p<strong>el</strong> P. Josep<br />
Maria Recas<strong>en</strong>s i presidits p<strong>el</strong> P. Abat<br />
vàrem recitar l<strong>en</strong>tam<strong>en</strong>t a dos cors<br />
fragm<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong>s salms 118, 60 i 63. El <strong>seu</strong><br />
contingut semblava acordar-se amb<br />
l’homilia de la missa. D’<strong>un</strong>a banda la<br />
necessitat de pregar <strong>en</strong> mom<strong>en</strong>ts de solitud<br />
o de dolor (quan vindreu a consolar-me?);<br />
l’alegria, però, de l’esperit que neix de<br />
l’amor i de saber-se salvat (...jo m’estimo <strong>el</strong>s
A l'església abacial, abans de Vespres, <strong>el</strong> Trio Àgora, format per tres músics jov<strong>en</strong>íssims, va oferir <strong>un</strong> concert<br />
d'alta qualitat artística amb obres de Lluís B<strong>en</strong>ejam i Enric Granados.<br />
vostres preceptes, anh<strong>el</strong>o la vostra salvació, la<br />
vostra llei, S<strong>en</strong>yor, em farà f<strong>el</strong>iç). La lectura<br />
breu, extreta de la carta de Sant Pau als<br />
Romans, també va resultar apropiada a la<br />
c<strong>el</strong>ebració de la jornada: que Déu us<br />
concedeixi també estar d’acord amb Jesucrist<br />
(...) per això accepteu-vos <strong>el</strong>s <strong>un</strong>s als altres<br />
com <strong>el</strong> Crist us ha acceptat.<br />
El dinar i la tarda<br />
Abans d<strong>el</strong> dinar es va procedir a repartir<br />
<strong>el</strong> darrer número de la revista "Poblet".<br />
Al voltant de les dues es va c<strong>el</strong>ebrar <strong>el</strong> dinar<br />
de germanor amb la com<strong>un</strong>itat, al c<strong>el</strong>ler<br />
d<strong>el</strong> monestir, servit, com cada any, p<strong>el</strong> restaurant<br />
El Molí d<strong>el</strong> Mallol, de Montblanc.<br />
Espai de trobada per exc<strong>el</strong>·lència, l’àpat va<br />
constituir <strong>un</strong>a bona ocasió per intercanviar<br />
opinions i aprof<strong>un</strong>dir <strong>en</strong> coneixem<strong>en</strong>ts.<br />
Després d<strong>el</strong> dinar, a la basílica, <strong>el</strong> Trio<br />
Àgora format p<strong>el</strong>s jov<strong>en</strong>íssims músics de<br />
poc més de 20 anys d’edat, Eduard Marcet<br />
(violí), Ricard Rovirosa (piano) i Edgar<br />
Cas<strong>el</strong>las (violonc<strong>el</strong>) van oferir <strong>un</strong><br />
esplèndid concert <strong>en</strong> <strong>el</strong> decurs d<strong>el</strong> qual van<br />
interpretar obres de Lluís B<strong>en</strong>ejam i Enric<br />
Granados. Va ser com<strong>en</strong>tada per tothom<br />
l’alta vàlua d’aquests músics i la seguretat i<br />
s<strong>en</strong>sibilitat amb què van interpretar trios<br />
d’alta dificultat tècnica. Un cop més es va<br />
evid<strong>en</strong>ciar que, malgrat tot <strong>el</strong> que sovint<br />
es diu, t<strong>en</strong>im avui a Catal<strong>un</strong>ya la jov<strong>en</strong>tut<br />
més b<strong>en</strong> preparada de la nostra història.<br />
Vespres<br />
La jornada va acabar, com sempre, amb<br />
la pregària de Vespres. La pregària de les<br />
hores continuava p<strong>un</strong>tuant <strong>el</strong> decurs d<strong>el</strong><br />
dia com no podia ser altram<strong>en</strong>t. Si havíem<br />
com<strong>en</strong>çat amb la pau de la c<strong>el</strong>ebració<br />
eucarística, la salmòdia d<strong>el</strong> capvespre,<br />
quan la tarda se’n va a jóc també a l’estiu,<br />
posava <strong>el</strong> p<strong>un</strong>t i final a <strong>un</strong>a jornada pl<strong>en</strong>a<br />
d’esperit, de reflexió, de coneixem<strong>en</strong>t i de<br />
cultura. Amb <strong>el</strong> ressò d<strong>el</strong> Magnificat <strong>en</strong>cara<br />
a l’ànima <strong>en</strong>s vàrem acomiadar fins a<br />
l’assemblea de l’any vin<strong>en</strong>t, si Déu vol, o<br />
bé fins a altres <strong>acte</strong>s convocats p<strong>el</strong><br />
monestir.<br />
Cristòfol-A. Trepat<br />
Foto: BEDMAR.<br />
7
8<br />
Dicurs d<strong>el</strong> Presid<strong>en</strong>t<br />
El passat 2 de juliol es va re<strong>un</strong>ir l’assemblea g<strong>en</strong>eral de la Germandat de Poblet.<br />
A la Sala Capitular, <strong>el</strong> presid<strong>en</strong>t de la Germandat, s<strong>en</strong>yor Antoni Garr<strong>el</strong>l i Guiu<br />
va adreçar <strong>el</strong> <strong>seu</strong> tradicional discurs als membres de la Germandat i als <strong>seu</strong>s<br />
acompanyants. A continuació reproduïm, p<strong>el</strong> <strong>seu</strong> evid<strong>en</strong>t interès, <strong>el</strong> <strong>seu</strong> discurs.<br />
Rever<strong>en</strong>díssim Pare Abat, monjos de<br />
la com<strong>un</strong>itat de Poblet, presid<strong>en</strong>t Pujol,<br />
que avui <strong>en</strong>s acompanyeu <strong>en</strong> la nostra<br />
assemblea anual, honorable cons<strong>el</strong>ler Jordi<br />
William, germans i germanes.<br />
B<strong>en</strong>vinguda als nous germans<br />
En primer lloc vull f<strong>el</strong>icitar <strong>el</strong>s nous<br />
membres que, <strong>un</strong> cop rebuda la medalla i<br />
la regla de Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> de mans d<strong>el</strong> P. Abat,<br />
s’han incorporat a la nostra Germandat.<br />
Estic segur que per a tots vosaltres avui és<br />
<strong>un</strong> dia especial, com va ser-ho per a tots<br />
nosaltres <strong>el</strong> dia que <strong>el</strong> Pare Abat, tot<br />
at<strong>en</strong><strong>en</strong>t la nostra petició, <strong>en</strong>s acceptava<br />
dins de la Germandat i <strong>en</strong>s feia així <strong>un</strong>s<br />
especials receptors d<strong>el</strong>s béns espirituals de<br />
la com<strong>un</strong>itat d<strong>el</strong> Monestir. Amb aquest pas<br />
heu reafirmat <strong>el</strong> vostre compromís amb<br />
<strong>el</strong>s valors cisterc<strong>en</strong>cs que inspir<strong>en</strong> la nostra<br />
Germandat, valors que sempre hauri<strong>en</strong> de<br />
t<strong>en</strong>yir les nostres obres i actuacions<br />
diàries. La vostra incorporació és <strong>un</strong>a<br />
evidència més de l’actualitat i vitalitat de<br />
la nostra Germandat; vosaltres sou <strong>el</strong>s qui<br />
<strong>en</strong>s ajudeu a continuar treballant i a<br />
mant<strong>en</strong>ir <strong>en</strong>cès <strong>el</strong> foc que escalfa <strong>el</strong>s<br />
nostres cors.<br />
Una invitació al coratge<br />
Tots, vosaltres rec<strong>en</strong>t incorporats i <strong>el</strong>s<br />
qui ja fa temps que formem part de la<br />
Germandat, hauríem de reafirmar<br />
novam<strong>en</strong>t, amb forces r<strong>en</strong>ovades, <strong>el</strong>s<br />
ASSEMBLEA DE LA<br />
GERMANDAT<br />
nostre compromís amb la fe que <strong>en</strong>s aplega<br />
i amb <strong>el</strong>s valors que <strong>en</strong>s gui<strong>en</strong>, tot actuant<br />
com la pluja fina i suau que amb constància<br />
i s<strong>en</strong>se fer destrosses permet que les llavors<br />
germinin i creixin amb força.<br />
El nostre compromís amb Poblet l’hem<br />
d’exercir de manera adulta, tot defugint<br />
les actituds arr<strong>el</strong>ades <strong>en</strong> la por; <strong>un</strong>a por<br />
que <strong>en</strong>s tempta a quedar-nos a casa, amb<br />
les portes i les finestres tancades, ignorant<br />
o no vol<strong>en</strong>t acceptar la realitat i r<strong>en</strong><strong>un</strong>ciant<br />
a la def<strong>en</strong>sa activa d<strong>el</strong>s valors que han<br />
conformat <strong>el</strong> que som.<br />
Nosaltres, com a germans de Poblet,<br />
hem d’assumir l’obligació i <strong>el</strong> repte de ser<br />
val<strong>en</strong>ts, de ser ag<strong>en</strong>ts actius <strong>en</strong> l’exercici i<br />
def<strong>en</strong>sa d<strong>el</strong> principis i valors que gui<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
nostres projectes. Ho hem de fer, això sí,<br />
amb <strong>un</strong>a tolerància nascuda d<strong>el</strong> respecte,<br />
ll<strong>un</strong>y d’actituds arr<strong>el</strong>ades <strong>en</strong> <strong>el</strong> fonam<strong>en</strong>talisme,<br />
la imposició o la intransigència.<br />
Aquesta tolerància, però, no s’ha<br />
de confondre amb la r<strong>en</strong>úncia o amb<br />
l’absència d<strong>el</strong>s principis que <strong>en</strong>quadr<strong>en</strong> les<br />
nostres obligacions i drets individuals i<br />
col·lectius. Cal recordar, cosa poc habitual<br />
avui, que són les obligacions i <strong>el</strong>s<br />
deures <strong>el</strong>s que justifiqu<strong>en</strong> <strong>el</strong>s drets i no pas<br />
a l’inrevés.<br />
L’ètica de l’esforç<br />
Cal <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre, tot actuant <strong>en</strong> conseqüència,<br />
que l’absència de valors, de missió
Foto: BEDMAR.<br />
i de projecte <strong>en</strong>s manlleva d<strong>el</strong> deure i de<br />
l’ètica de l’esforç. Parlo d’<strong>un</strong> esforç<br />
semànticam<strong>en</strong>t doble, aqu<strong>el</strong>l que es<br />
desprèn de l’etimologia d<strong>el</strong> verb llatí colo,<br />
colui, cultum, que vol dir ‘cultivar’. Però<br />
quan dei<strong>en</strong> "cultivar" <strong>el</strong>s pares de la cultura<br />
llatina no es referi<strong>en</strong> només a la terra<br />
sinó al treball de la terra i de les idees<br />
alhora. És aquest doble significat, complet<br />
i harmònic, treballar simbiòticam<strong>en</strong>t les idees<br />
i la terra, <strong>el</strong> que s’amaga <strong>en</strong> <strong>el</strong> verb llatí<br />
acabat d’esm<strong>en</strong>tar. El nostre esforç, doncs,<br />
s’ha d’<strong>en</strong>caminar tant al des<strong>en</strong>volupam<strong>en</strong>t<br />
El presid<strong>en</strong>t de la Germandat, Antoni Garr<strong>el</strong>l, <strong>en</strong> <strong>un</strong> mom<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
discurs <strong>en</strong> presència de l'abat.<br />
interior com a la necessària obt<strong>en</strong>ció d<strong>el</strong>s<br />
recursos materials per resoldre les nostres<br />
necessitats bàsiques. Com veieu no és pas<br />
tan ll<strong>un</strong>y d<strong>el</strong> cristià i b<strong>en</strong>edictí ‘ora et labora’<br />
que car<strong>acte</strong>ritza la vida monàstica.<br />
El resultat d<strong>el</strong> conreu interior i exterior<br />
és la cultura. Aquesta cultura no té<br />
pas res d’espontani, ni de superficial, ni<br />
de frívol. L’esforç que deriva <strong>en</strong> cultura <strong>en</strong>s<br />
ha d’<strong>en</strong>fortir davant d<strong>el</strong> mestissatge de<br />
valors que car<strong>acte</strong>ritz<strong>en</strong> la societat<br />
contemporània; i també <strong>en</strong>s ha d’<strong>en</strong>fortir<br />
davant d<strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>talismes, sovint de<br />
caràcter islàmic, que port<strong>en</strong><br />
a l’<strong>en</strong>frontam<strong>en</strong>t <strong>en</strong>tre les<br />
civilitzacions musulmana i<br />
occid<strong>en</strong>tal; i, finalm<strong>en</strong>t,<br />
davant d<strong>el</strong> consum irracional<br />
que impedeix <strong>el</strong> des<strong>en</strong>volupam<strong>en</strong>t<br />
sost<strong>en</strong>ible i equilibrat<br />
d<strong>el</strong> Planeta.<br />
P<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t i emoció<br />
En aquesta línia de<br />
l’esforç reflexiu i decidit no<br />
podem oblidar que <strong>el</strong> nostre<br />
procés int<strong>el</strong>·lectual no és pas<br />
<strong>un</strong> procés aïllat d<strong>el</strong> nostre<br />
cerv<strong>el</strong>l; b<strong>en</strong> al contrari d<strong>el</strong><br />
que sovint es p<strong>en</strong>sa, <strong>el</strong><br />
procés cognitiu està fortam<strong>en</strong>t<br />
condicionat per les<br />
emocions, tal com <strong>en</strong>s indiqu<strong>en</strong><br />
les investigacions d<strong>el</strong><br />
neurobiòleg portuguès Antonio<br />
Damásio 1 , <strong>el</strong> qual afirma<br />
que ...les emocions indueix<strong>en</strong> i<br />
canalitz<strong>en</strong> <strong>el</strong>s p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>ts; per<br />
aquest motiu es pot afirmar:<br />
"s<strong>en</strong>to, llavors existeixo!",<br />
aquest és <strong>un</strong> mod<strong>el</strong> previ i més<br />
ex<strong>acte</strong> al proposat per Descartes<br />
quan digué "p<strong>en</strong>so, llavors<br />
existeixo".<br />
Les emocions condueix<strong>en</strong>,<br />
amb massa freqüència,<br />
a r<strong>en</strong><strong>un</strong>ciar a l’esforç, al<br />
sacrifici i a la perseverança.<br />
Aleshores actuem no com a<br />
9
savis constructors de futur sinó com a<br />
actors sec<strong>un</strong>daris d’<strong>un</strong>a successió de fets<br />
incontrolables que requereix<strong>en</strong> ser<br />
autointerpretats per l’autocompla<strong>en</strong>ça,<br />
transformant la realitat de tal manera que<br />
al final <strong>el</strong> que percebem i s<strong>en</strong>tim és fruit<br />
exclusivam<strong>en</strong>t de la nostra m<strong>en</strong>t i de la<br />
nostra imaginació. Sovint les emocions<br />
<strong>en</strong>s emp<strong>en</strong>y<strong>en</strong> a negar la realitat certificant<br />
les paraules de Kant quan s<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ciava:<br />
existeix <strong>un</strong> món que experim<strong>en</strong>tem i<br />
qu<strong>el</strong>com darrera d’<strong>el</strong>l: <strong>el</strong> món, tal com <strong>el</strong><br />
percebem, és <strong>un</strong>a construcció de la nostra m<strong>en</strong>t.<br />
La Germandat avui<br />
La nostra Germandat, igual que altres<br />
organitzacions socials, <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> naixem<strong>en</strong>t<br />
es vertebrà i organitzà amb la<br />
vol<strong>un</strong>tat de controlar i guiar <strong>el</strong>s esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>ts.<br />
Els f<strong>un</strong>dadors van voler ser<br />
inductors d<strong>el</strong>s fets que <strong>el</strong>ls i altres<br />
des<strong>en</strong>voluparíem, actuant sobre <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
raonam<strong>en</strong>ts i s<strong>en</strong>tim<strong>en</strong>ts per tal de fer<br />
possible que a Poblet s’hi arr<strong>el</strong>és novam<strong>en</strong>t<br />
la vida monàstica. La Germandat t<strong>en</strong>ia <strong>un</strong>a<br />
missió i <strong>un</strong> projecte inspirat <strong>en</strong> <strong>el</strong> valors<br />
monàstics cisterc<strong>en</strong>cs. I van assolir <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
objectius.<br />
Ara nosaltres, <strong>en</strong> <strong>un</strong> món complex a la<br />
recerca d’id<strong>en</strong>titat i de guiatges —món no<br />
sols més complex d<strong>el</strong> que suposem, sinó més<br />
complex d<strong>el</strong> que podem suposar 2 — hem<br />
d’assumir nous compromisos, ja que més<br />
<strong>en</strong>llà de la seguretat, de vegades més que<br />
seguretat fins i tot prepotència, amb què<br />
les organitzacions amb llarga tradició<br />
històrica mir<strong>en</strong> <strong>el</strong> món, hem d’acceptar<br />
que no t<strong>en</strong>im garantida la perpetuïtat; per<br />
tant no <strong>en</strong>s pot mancar <strong>el</strong> dinamisme,<br />
l’ambició de futur, la il·lusió i la capacitat<br />
d’assumpció de lideratge <strong>en</strong> la def<strong>en</strong>sa i<br />
<strong>en</strong> la g<strong>en</strong>eració d’iniciatives i actuacions<br />
impregnades d<strong>el</strong>s valors i actituds que <strong>en</strong>s<br />
aplegu<strong>en</strong> <strong>en</strong> la germandat de Poblet. Un<br />
lideratge que és de servei, que hem<br />
d’assumir amb compromís, amb competència,<br />
amb g<strong>en</strong>erositat, amb actitud<br />
positiva i amb responsabilitat, ja que sols<br />
d’aquesta manera estarem, discretam<strong>en</strong>t<br />
10<br />
però de manera ferma, al costat d<strong>el</strong><br />
monestir quan la com<strong>un</strong>itat <strong>en</strong>s necessiti;<br />
només així tindrem la capacitat d’<strong>en</strong>grescar<br />
<strong>el</strong>s joves <strong>en</strong> <strong>el</strong> nostre procés<br />
col·lectiu. Uns joves, vull afirmar-ho, que<br />
caldria poder atansar al monestir<br />
mitjançant la Germandat i les activitats de<br />
la F<strong>un</strong>dació.<br />
La Germandat i <strong>el</strong>s joves<br />
Els ideals que <strong>en</strong>s aplegu<strong>en</strong> a la<br />
Germandat, més <strong>en</strong>llà de les obligacions<br />
que assumim com a germans, caldria poder-los<br />
viure <strong>en</strong> família, alm<strong>en</strong>ys per part<br />
de tots <strong>el</strong>s qui creiem que la família és la<br />
primera societat.<br />
En aquesta primera cèl·lula de la<br />
societat <strong>el</strong>s pares han d’exercir <strong>el</strong> <strong>seu</strong> rol<br />
d’educadors <strong>en</strong> les actituds i <strong>el</strong>s valors que<br />
la impregn<strong>en</strong>. Aquesta és <strong>un</strong>a obligació i<br />
<strong>un</strong>a responsabilitat que no es pot deixar<br />
<strong>en</strong> mans d<strong>el</strong>s mitjans de com<strong>un</strong>icació de<br />
masses o d<strong>el</strong> carrer; per aquesta raó cal<br />
exercir aquesta responsabilitat amb<br />
constància, tot desterrant aqu<strong>el</strong>les conductes<br />
que anul·l<strong>en</strong> la iniciativa d<strong>el</strong>s fills<br />
ja que no s’ha d’oblidar que l’autoritat d<strong>el</strong>s<br />
pares acaba quan <strong>el</strong>s fills són capaços de<br />
discernir la veritat de la falsedat.<br />
En definitiva, vull dir-vos que la nostra<br />
Germandat hauria de mirar <strong>el</strong> futur s<strong>en</strong>se<br />
cofoisme, assumint cadasc<strong>un</strong> de nosaltres<br />
les obligacions com a germans de Poblet<br />
<strong>en</strong> la mesura de les seves possibilitats tal i<br />
com ja vaig manifestar <strong>en</strong> la meva<br />
interv<strong>en</strong>ció de l’any passat; avui voldria<br />
afegir-hi <strong>un</strong> nou aspecte que us proposo<br />
considerar: oferir Poblet als joves.<br />
Hauríem d’aconseguir que <strong>el</strong>s joves<br />
s’atansessin al monestir i als valors<br />
cisterc<strong>en</strong>cs que hem fet nostres. Avui hi<br />
ha <strong>un</strong> sector de joves b<strong>en</strong> preparats que,<br />
després de grans esforços d’apr<strong>en</strong><strong>en</strong>tatge,<br />
es veu<strong>en</strong> sotmesos a condicions de<br />
precarietat, manca d’oport<strong>un</strong>itats i taps<br />
g<strong>en</strong>eracionals. També hi ha <strong>un</strong> gruix de<br />
joves, més nombrós que l’anterior, que<br />
amb m<strong>en</strong>ys preparació qued<strong>en</strong> exclosos
d<strong>el</strong> mercat, s<strong>en</strong>se cap esperança <strong>en</strong><br />
l’esdev<strong>en</strong>idor, tal com s’evid<strong>en</strong>cià la<br />
tardor passada amb <strong>el</strong>s greus aldarulls<br />
als suburbis de moltes ciutats franceses.<br />
Cal assumir, doncs, que <strong>el</strong> joves<br />
t<strong>en</strong><strong>en</strong> avui serioses dificultats per planificar<br />
<strong>el</strong> futur. Per això <strong>el</strong>s seria molt<br />
profitós l’obt<strong>en</strong>ció d’<strong>un</strong> equilibri sòlid<br />
<strong>en</strong>tre les aptituds assolides mitjançant<br />
l’esforç i l’estudi, i les actituds arr<strong>el</strong>ades<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong>s valors. De b<strong>en</strong> segur que <strong>en</strong><br />
aquest aspecte la Germandat <strong>el</strong>s<br />
podria ajudar i molt.<br />
Els joves, no podem oblidar-ho,<br />
són <strong>el</strong>s garants d<strong>el</strong> futur, <strong>un</strong> futur que<br />
s<strong>en</strong>se <strong>el</strong>ls mai serà possible i que<br />
nosaltres estem obligats a facilitar-los.<br />
Clo<strong>en</strong>da<br />
Per això voldria aprofitar la meva<br />
interv<strong>en</strong>ció per demanar-vos reflexió<br />
sobre l’esdev<strong>en</strong>idor. Un esdev<strong>en</strong>idor<br />
complex, ple de desafiam<strong>en</strong>ts i reptes<br />
que justifiqu<strong>en</strong> la missió de la nostra<br />
Germandat i l’establim<strong>en</strong>t d’iniciatives<br />
i projectes <strong>en</strong> favor d<strong>el</strong> monestir i de<br />
la seva com<strong>un</strong>itat de monjos; i també,<br />
cal reconèixer-ho, <strong>en</strong> favor de nosaltres<br />
mateixos. T<strong>en</strong>im l’obligació<br />
cristiana d’ajudar-nos a compr<strong>en</strong>dre i<br />
a assumir, <strong>en</strong> <strong>el</strong> si d<strong>el</strong>s nostres valors,<br />
<strong>el</strong>s nous paradigmes que l’evolució<br />
humana <strong>en</strong>s pres<strong>en</strong>ta.<br />
Cal recordar que aquesta missió<br />
l’hem escollit lliuram<strong>en</strong>t <strong>en</strong> demanar<br />
l’ingrés a la nostra Germandat. Per<br />
això estem obligats a assumir-la amb actitud<br />
proactiva i evid<strong>en</strong>ciadora d<strong>el</strong>s nostres<br />
valors. Ens cal<strong>en</strong> iniciatives per facilitar<br />
l’esdev<strong>en</strong>idor, iniciatives que exigeix<strong>en</strong><br />
<strong>en</strong>ergia i <strong>un</strong> coratge r<strong>en</strong>ovat.<br />
Per això vull <strong>en</strong>coratjar-vos a viure<br />
Poblet <strong>en</strong>llà de les nostres trobades; us<br />
Foto: BEDMAR.<br />
Vista parcial d<strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts a l'Assemblea escoltant <strong>el</strong><br />
discurs d<strong>el</strong> presid<strong>en</strong>t.<br />
<strong>en</strong>coratjo a obrir i fer partícips de la nostra<br />
Germandat aqu<strong>el</strong>ls i aqu<strong>el</strong>les que han de<br />
succeir-nos, <strong>el</strong>s joves, homes i dones<br />
d’avui; i, finalm<strong>en</strong>t, us animo a mant<strong>en</strong>ir<br />
<strong>en</strong>cesa tots j<strong>un</strong>ts la flama d<strong>el</strong> Cister que<br />
guia <strong>el</strong> nostre esdev<strong>en</strong>idor.<br />
Antoni Garr<strong>el</strong>l<br />
1. Antonio Damásio és director de l'Institut d<strong>el</strong> Cerv<strong>el</strong>l i la creativitat de la Universitat d<strong>el</strong> Sud de Califòrnia; fou premi<br />
Príncep d'Astúries <strong>el</strong> 2005.<br />
2. Parafrasejant <strong>el</strong> biòleg J.B.S. Haldane.<br />
11
Foto: BEDMAR.<br />
En <strong>el</strong> decurs de l’Assemblea, a la Sala Capitular, <strong>el</strong> Secretari de la<br />
Germandat, s<strong>en</strong>yor Xavier Guinovart, va llegir la Memòria de l’any. En<br />
reproduïm a continuació <strong>el</strong> contingut.<br />
P. Abat, molt honorable presid<strong>en</strong>t<br />
Pujol, honorable cons<strong>el</strong>ler Jordi William<br />
Carnes, membres de la com<strong>un</strong>itat cisterc<strong>en</strong>ca<br />
de Poblet, estimats germans:<br />
Seguint la tradició de c<strong>el</strong>ebrar les<br />
Assemblees Pl<strong>en</strong>àries de la nostra estimada<br />
Germandat d<strong>el</strong> monestir de Poblet sota<br />
<strong>el</strong>s arcs d’aquesta Sala Capitular passem a<br />
resumir-vos breum<strong>en</strong>t <strong>el</strong> que han estat<br />
aquests darrers dotze mesos per a la<br />
Com<strong>un</strong>itat, per a Poblet i per a la Germandat.<br />
12<br />
ASSEMBLEA DE LA<br />
GERMANDAT<br />
Memòria 2006<br />
La com<strong>un</strong>itat<br />
El mes de setembre va t<strong>en</strong>ir lloc a Roma<br />
<strong>el</strong> Capítol G<strong>en</strong>eral de l’Orde Cisterc<strong>en</strong>c.<br />
Hi participar<strong>en</strong> com a capitular <strong>el</strong> pare<br />
Abat, com a secretari fra Lluc Torcal i com<br />
a notari fra Lluís Solà. El Capítol re<strong>el</strong>egí<br />
per cinc anys més l’abat Maur Esteve, anterior<br />
abat de Poblet, com Abat G<strong>en</strong>eral<br />
de l’Orde Cisterc<strong>en</strong>c.<br />
En la festivitat de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>, 11 de<br />
juliol, va fer la seva professió solemne fra<br />
Rafa<strong>el</strong> Barrué, rodejat d<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s familiars i
de molts amics de Poblet. Que Déu<br />
l’acompanyi sempre <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> camí als cims<br />
més <strong>el</strong>evats de doctrina i de virtuts, com <strong>en</strong>s<br />
diu sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> a la Regla.<br />
El passat dia 8 de g<strong>en</strong>er, festa d<strong>el</strong><br />
Baptisme d<strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor, l’arquebisbe de<br />
Tarragona, Jaume Pujol, ord<strong>en</strong>à de diaca<br />
fra Lluc Torcal, <strong>un</strong> cop finalitzats <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
estudis a Roma. Actualm<strong>en</strong>t és prefecte<br />
d’estudis i està realitzant la seva tesi doctoral.<br />
En la seva homilia l’arquebisbe va<br />
resumir amb aquestes paraules la nova<br />
missió de fra Lluc com a diaca: tu seràs servidor<br />
de Crist i administrador d<strong>el</strong> que Déu s’ha<br />
proposat. Malgrat les nostres febleses, <strong>el</strong>s fid<strong>el</strong>s<br />
esper<strong>en</strong> de nosaltres la força de la paraula de<br />
Déu, amb pl<strong>en</strong>a fid<strong>el</strong>itat a les veritats de la fe<br />
cristiana. I no podem oblidar que es predica<br />
més amb l’exemple que amb la paraula: la<br />
paraula de Déu s’ha d’<strong>en</strong>carnar <strong>en</strong> la nostra<br />
vida, <strong>en</strong> la teva vida.<br />
El dia 27 de g<strong>en</strong>er, festa d<strong>el</strong>s sants pares<br />
Robert, Alberic i Esteve, després de<br />
Laudes, van rebre de mans d<strong>el</strong> pare Abat<br />
<strong>en</strong> aquesta Sala Capitular l’hàbit de novici<br />
fra Octavi Vilà de Tarragona i fra Francesc<br />
M<strong>un</strong>té de Cambrils, fins aleshores<br />
postulants. Que s’acompleixin les paraules<br />
que digué <strong>el</strong> pare Abat <strong>durant</strong> <strong>el</strong> ritual de<br />
rebre <strong>el</strong>s novicis: que allò que Déu ha<br />
com<strong>en</strong>çat <strong>en</strong> vosaltres, ho dugui a terme.<br />
El passat 21 de març <strong>el</strong> P. Josep Mª<br />
Recas<strong>en</strong>s va c<strong>el</strong>ebrar <strong>el</strong>s vint-i-cinc anys<br />
de professió monàstica. Que Déu<br />
l’il·lumini. El pare Abat <strong>en</strong> la seva homilia<br />
li dedicà aquestes paraules: <strong>el</strong>s 25 anys de<br />
vida monàstica d<strong>el</strong> P. Josep M. són també <strong>un</strong>a<br />
bonica ocasió per despertar més <strong>en</strong> nosaltres<br />
aquest desig. Per a tu Josep M. és ocasió de<br />
donar gràcies a Déu p<strong>el</strong>s dons rebuts d<strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor<br />
que t’ha permès de respondre cada dia a la seva<br />
crida.<br />
13
En <strong>el</strong> decurs d<strong>el</strong> darrer any la<br />
com<strong>un</strong>itat ha viscut la mort de fra Arnald<br />
Mercadé. El dia 31 de març moria després<br />
d’<strong>un</strong>a llarga malaltia soferta amb cristiana<br />
resignació fra Arnald als 88 anys d’edat i<br />
59 de monjo. La missa f<strong>un</strong>eral va ser presidida<br />
per l’Abat G<strong>en</strong>eral. Que la seva vida<br />
humil, s<strong>en</strong>zilla i lliurada pl<strong>en</strong>am<strong>en</strong>t als<br />
germans sigui exemple per a tots. El pare<br />
Abat digué <strong>en</strong> la seva homilia: jo crec que<br />
Fra Arnald va ser <strong>un</strong>a d’aquestes persones<br />
s<strong>en</strong>zilles que va viure la saviesa també s<strong>en</strong>zilla<br />
rev<strong>el</strong>ada p<strong>el</strong> Fill de Déu. Com molts d’altres<br />
cristians va ser incorporat a Crist p<strong>el</strong> baptisme,<br />
i submergit <strong>en</strong> la seva mort. I es va pr<strong>en</strong>dre<br />
seriosam<strong>en</strong>t viure <strong>el</strong> <strong>seu</strong> baptisme de manera que<br />
va optar per fer-se monjo, per viure amb <strong>un</strong>a<br />
fid<strong>el</strong>itat i <strong>un</strong>a g<strong>en</strong>erositat més grans la seva<br />
vida de batejat <strong>en</strong> la vida monàstica. Perquè<br />
la vida monàstica és <strong>un</strong> anar vivint cada dia<br />
aquesta saviesa que pr<strong>en</strong> possessió de nosaltres<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> baptisme i per la qual <strong>en</strong>s incorporem a la<br />
mort de Crist, <strong>en</strong> l’esperança d’anar vivint <strong>en</strong><br />
Ell, d’anar v<strong>en</strong>c<strong>en</strong>t la mort fins a arribar a la<br />
pl<strong>en</strong>a manifestació d<strong>el</strong> Ressuscitat.<br />
Han continuat la seva formació a<br />
Poblet quatre membres de la com<strong>un</strong>itat<br />
de Natzarè. Dos d’<strong>el</strong>ls van finalitzar <strong>el</strong><br />
passat més d’agost <strong>el</strong> Curs de Formació<br />
Monàstica de l’Orde Cisterc<strong>en</strong>c.<br />
Els exercicis espirituals previs a la<br />
quaresma van ser predicats p<strong>el</strong> pare Jordi<br />
Latorre, salesià.<br />
Aquest curs com<strong>en</strong>çà la seva activitat<br />
<strong>acadèmic</strong>a l’Escolasticat de Poblet amb<br />
participació de professors de la casa i<br />
d’altres c<strong>en</strong>tres <strong>un</strong>iversitaris i directam<strong>en</strong>t<br />
vinculat a l’institut Salesià. El nou<br />
escolasticat permetrà fer <strong>el</strong>s estudis de<br />
batxillerat <strong>en</strong> teologia al monestir s<strong>en</strong>se<br />
t<strong>en</strong>ir necessitat de cursar-los fora de<br />
Poblet.<br />
Durant <strong>el</strong> Tríduum Pasqual es van programar<br />
dues conferències a càrrec d<strong>el</strong> pare<br />
Prior i de fra Lluís Solà dirigides als hostes<br />
i als qui particip<strong>en</strong> <strong>en</strong> aquests dies de la<br />
litúrgia a Poblet.<br />
14<br />
La com<strong>un</strong>itat va visitar <strong>el</strong> passat més<br />
d’octubre <strong>el</strong>s monestirs de Boulaour i<br />
Rie<strong>un</strong>ette, la com<strong>un</strong>itat d<strong>el</strong>s quals havia<br />
sojornat <strong>un</strong>s dies a Cast<strong>el</strong>lfollit <strong>el</strong> mes de<br />
setembre. S’ha rebut també la visita de les<br />
com<strong>un</strong>itats de Leire i Lazkao.<br />
La G<strong>en</strong>eralitat de Catal<strong>un</strong>ya va<br />
concedir a la com<strong>un</strong>itat la medalla de sant<br />
Jordi que recollí <strong>el</strong> P. Abat <strong>en</strong> <strong>un</strong> <strong>acte</strong> que<br />
tingué lloc al Palau Nacional de Montjuïc<br />
<strong>el</strong> 31 de novembre. Recordem que a títol<br />
individual ha estat concedida anteriorm<strong>en</strong>t<br />
als pares Agustí Altis<strong>en</strong>t i Alexandre<br />
Masoliver.<br />
L’onze de maig les com<strong>un</strong>itats<br />
b<strong>en</strong>edictines, jerònimes i cisterc<strong>en</strong>ques de<br />
Catal<strong>un</strong>ya participar<strong>en</strong> <strong>en</strong> <strong>el</strong>s <strong>acte</strong>s d<strong>el</strong><br />
125è aniversari de la declaració de la Mare<br />
de Déu de Montserrat com a patrona de<br />
Catal<strong>un</strong>ya i de la coronació de la Verge.<br />
Especialm<strong>en</strong>t important és la posada <strong>en</strong><br />
marxa de la pàgina web d<strong>el</strong> monestir, <strong>el</strong><br />
passat 25 de novembre. Un projecte<br />
llargam<strong>en</strong>t esperat que finalm<strong>en</strong>t és<br />
realitat. En <strong>el</strong>la podran seguir <strong>el</strong> pols de la<br />
com<strong>un</strong>itat i alhora hi trobaran textos per<br />
a la reflexió o les homilies predicades al<br />
Monestir. Esperem que sigui per a tots<br />
vosaltres i per als internautes <strong>un</strong> far que<br />
brilli <strong>en</strong> la fosca.<br />
Poblet<br />
La Comissió de Monum<strong>en</strong>ts de<br />
Tarragona, que t<strong>en</strong>ia cura d<strong>el</strong> Monestir de<br />
Poblet <strong>en</strong> <strong>el</strong> segle XIX, va fer diverses<br />
obres <strong>en</strong>tre les quals va destacar <strong>el</strong><br />
cobrim<strong>en</strong>t d’alg<strong>un</strong>es dep<strong>en</strong>dències, <strong>en</strong>tre<br />
les quals va destacar la d<strong>el</strong> Dormitori<br />
gran (construït al 1300), <strong>un</strong>a gran nau de<br />
87 metres de llarg suportada per b<strong>el</strong>ls arcs<br />
de diafragma i cabirons. Actualm<strong>en</strong>t s’està<br />
ref<strong>en</strong>t amb fusta nova de manera que<br />
tindrà la mateixa textura (al nou número<br />
de la revista "Poblet" <strong>en</strong> podreu contemplar<br />
l'aspecte).<br />
Està previst també treure les "barreres<br />
arquitectòniques" que tant dificult<strong>en</strong> la
Vista parcial d<strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts a l'assemblea.<br />
circulació de persones amb problemes de<br />
mobilitat. Serà <strong>un</strong>a bona millora per als<br />
visitants que vén<strong>en</strong> a Poblet. També està<br />
previst treure les humitats d<strong>el</strong> claustre<br />
gran, obra important <strong>en</strong> què des de molts<br />
anys <strong>en</strong>çà no s’hi ha fet cap actuació. El<br />
projecte està <strong>en</strong> fase de tramitació a<br />
l’espera de trobar <strong>el</strong>s recursos necessaris.<br />
La nova hostatgeria ha sofert <strong>un</strong> retard<br />
d’<strong>un</strong>s dos anys i mig. Esperem que l’obra<br />
estigui totalm<strong>en</strong>t acabada d’aquí a pocs<br />
mesos, atesa la importància que tindrà per<br />
poder pot<strong>en</strong>ciar les activitats espirituals i<br />
culturals d<strong>el</strong> Monestir. La nova hostatgeria<br />
pot<strong>en</strong>ciarà la utilització d<strong>el</strong> Palau Nou de<br />
l’Abat amb congressos i altres<br />
esdeve-nim<strong>en</strong>ts s<strong>en</strong>se destorbar la<br />
vida com<strong>un</strong>itària.<br />
Projecció pública d<strong>el</strong> monestir<br />
Destaquem la visita d<strong>el</strong><br />
metropolità romanès Mons. Josif<br />
Pop, arquebisbe, que fou convidat<br />
a Tarragona per a la c<strong>el</strong>ebració<br />
conj<strong>un</strong>ta de la festa d<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
màrtirs Fructuós, Auguri i Eulogi.<br />
En acabat va visitar Poblet i va ser<br />
complim<strong>en</strong>tat p<strong>el</strong> pare Abat. La<br />
visita té <strong>un</strong> alt valor ecumènic, <strong>en</strong><br />
particular per haver-se realitzat<br />
dins de la setmana de la pregària<br />
per a la <strong>un</strong>ió d<strong>el</strong>s cristians.<br />
També han visitat Poblet diversos<br />
membres d<strong>el</strong> govern de la<br />
G<strong>en</strong>eralitat com <strong>el</strong> cons<strong>el</strong>ler<br />
Antoni Siurana o la cons<strong>el</strong>lera de<br />
Salut Marina G<strong>el</strong>i. Altres visites<br />
destacades han estat les d<strong>el</strong><br />
Ministre d’Agricultura d’Hongria,<br />
József Gráf, <strong>el</strong> ple de la J<strong>un</strong>ta directiva<br />
d<strong>el</strong> Futbol Club Barc<strong>el</strong>ona,<br />
<strong>el</strong> cap de la Inspecció G<strong>en</strong>eral<br />
de l’exèrcit amb <strong>seu</strong> a Barc<strong>el</strong>ona o<br />
<strong>el</strong> secretari g<strong>en</strong>eral d’Esquerra Republicana<br />
de Catal<strong>un</strong>ya, Joan<br />
Puigcercós. Cal destacar <strong>el</strong> rec<strong>en</strong>t<br />
nom<strong>en</strong>am<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Jordi<br />
William Carnes i Ayats, membre de la<br />
Germandat, com a cons<strong>el</strong>ler d’Agricultura.<br />
Foto: BEDMAR.<br />
Germandat<br />
La Germandat va pregar p<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
dif<strong>un</strong>ts amb les c<strong>el</strong>ebracions de sufragis a<br />
Barc<strong>el</strong>ona i a Poblet.<br />
Hem contribuït de nou a l’Orde<br />
Cisterc<strong>en</strong>c amb <strong>un</strong>a beca d’estudis per tal<br />
que <strong>un</strong> monjo d’<strong>un</strong> monestir amb pocs<br />
recursos pugui participar al curs de<br />
formació monàstica que es realitza al<br />
Col·legi Internacional sant Bernat a Roma.<br />
Aquests cursos són d’<strong>un</strong>a <strong>en</strong>orme<br />
importància perquè, respectant la cultura<br />
15
local de cada Monestir i de cada<br />
Congregació, mant<strong>en</strong><strong>en</strong> la <strong>un</strong>itat i <strong>el</strong>s<br />
valors <strong>un</strong>iversals de l’Orde Cisterc<strong>en</strong>c.<br />
Esperem que <strong>en</strong>guany podrem mant<strong>en</strong>ir<br />
l’ajut.<br />
El dia 30 de novembre, com <strong>en</strong> <strong>el</strong>s anys<br />
anteriors, es va realitzar <strong>el</strong> recés d’Adv<strong>en</strong>t.<br />
Després de la missa fra Lluís Solà va dictar<br />
<strong>un</strong>a conferència amb <strong>el</strong> títol: El codi<br />
g<strong>en</strong>ètic de Jesús, <strong>el</strong> Crist. Una lectura de Mateu<br />
1, 1-17. A la tarda, després de dinar amb<br />
la com<strong>un</strong>itat al refetor <strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci, hi hagué<br />
<strong>un</strong>a sessió de Lectio Divina i la pres<strong>en</strong>tació<br />
p<strong>el</strong> pare Abat d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> llibre anual sobre<br />
les Antífones de la O. La jornada acabà amb<br />
la participació d<strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts a les Vespres.<br />
Destaquem especialm<strong>en</strong>t, <strong>el</strong> valor espiritual<br />
d<strong>el</strong> recés d’Adv<strong>en</strong>t, que amb <strong>un</strong> to<br />
m<strong>en</strong>ys festiu que l’Assemblea, <strong>en</strong>s permet<br />
preparar-nos per al Nadal amb <strong>un</strong>a<br />
dim<strong>en</strong>sió m<strong>en</strong>ys consumista i, d’altra banda,<br />
constitueix <strong>un</strong>a segona cita anual per<br />
conviure tots j<strong>un</strong>ts, germans i monjos, <strong>en</strong><br />
<strong>un</strong> ambi<strong>en</strong>t autènticam<strong>en</strong>t monàstic. Des<br />
que l’anterior J<strong>un</strong>ta <strong>el</strong> proposà ha estat <strong>un</strong><br />
èxit de participació. Animem <strong>el</strong>s germans<br />
que no hi hagin assistit mai per tal que no<br />
s’ho perdin!<br />
No s’<strong>en</strong>tén la vida monàstica s<strong>en</strong>se<br />
l’Ofici Diví, però tampoc s’<strong>en</strong>tén s<strong>en</strong>se la<br />
pràctica de la Lectio Divina. Evid<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t<br />
es tracta d’<strong>un</strong>a activitat p<strong>en</strong>sada per a tots<br />
<strong>el</strong>s germans i també oberta als qui no ho<br />
són. P<strong>en</strong>sem que, s<strong>en</strong>s dubte, constitueix<br />
<strong>un</strong> d<strong>el</strong>s camins per deixar de ser només<br />
afeccionats a Déu i passar a int<strong>en</strong>tar serne<br />
atletes. Durant l’any s’ha re<strong>un</strong>it tres<br />
cops <strong>el</strong> grup de Lectio Divina, que han<br />
dirigit diversos monjos d<strong>el</strong> Monestir.<br />
Sol<strong>en</strong> assistir <strong>un</strong>es tr<strong>en</strong>ta persones a cada<br />
trobada.<br />
A la vigília de la P<strong>en</strong>tecosta es va convocar<br />
<strong>un</strong>a altra vegada la jornada de recés<br />
amb joves (nois i noies), com a Pasqua de<br />
l’Esperit. La finalitat d’aquesta trobada de<br />
convivència amb <strong>el</strong>s monjos consisteix a<br />
viure <strong>un</strong>a jornada monàstica s<strong>en</strong>cera i<br />
donar a conèixer la vida consagrada a Déu.<br />
16<br />
Enguany s’hi va fer pres<strong>en</strong>t l’arquebisbe<br />
de Tarragona, Jaume Pujol, que <strong>en</strong>s dirigí<br />
la paraula i dialogà amb <strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts.<br />
F<strong>un</strong>dació Poblet<br />
La F<strong>un</strong>dació Poblet ha consolidat la<br />
presència d<strong>el</strong> Monestir <strong>en</strong> l’àmbit de la<br />
cultura. S’han realitzat la segona i la tercera<br />
jornada. La segona jornada, a<br />
l’octubre passat, va t<strong>en</strong>ir <strong>un</strong>a gran<br />
transc<strong>en</strong>dència als mitjans d’informació,<br />
atès que <strong>el</strong> confer<strong>en</strong>ciant va ser <strong>el</strong><br />
professor Romano Prodi, antic Presid<strong>en</strong>t<br />
de la Comissió Europea i candidat, avui ja<br />
presid<strong>en</strong>t, al Cons<strong>el</strong>l de Ministres de la<br />
República Italiana. La conferència <strong>en</strong>s<br />
parlava d<strong>el</strong> l<strong>en</strong>t camí de la institucionalització<br />
europea.<br />
A la tercera jornada, c<strong>el</strong>ebrada <strong>el</strong> passat<br />
27 de maig, <strong>el</strong> confer<strong>en</strong>ciant va ser<br />
mons<strong>en</strong>yor Timothy Verdon, nordamericà,<br />
canonge de la catedral de<br />
Florència, <strong>el</strong> qual va parlar de L’humanisme<br />
i la història d’Europa. L’assistència també<br />
va ser nombrosa.<br />
Totes les jornades acab<strong>en</strong> amb <strong>un</strong>s<br />
mom<strong>en</strong>ts musicals i int<strong>en</strong>t<strong>en</strong> pot<strong>en</strong>ciar <strong>el</strong><br />
paper cultural d<strong>el</strong> Monestir de Poblet.<br />
Aprofitem per agrair des de la J<strong>un</strong>ta <strong>el</strong><br />
suport que rebem de la Com<strong>un</strong>itat. També<br />
volem agrair les diverses aportacions i<br />
també les col·laboracions que es du<strong>en</strong> a<br />
terme des de la Germandat, molt<br />
especialm<strong>en</strong>t la d<strong>el</strong> director i d<strong>el</strong> cons<strong>el</strong>l<br />
de redacció de la nostra revista Poblet que,<br />
any rere any, va aconseguint <strong>un</strong> bon<br />
reconeixem<strong>en</strong>t dintre de l’àmbit r<strong>el</strong>igiós i<br />
cultural a més de ser <strong>un</strong> instrum<strong>en</strong>t de<br />
com<strong>un</strong>icació <strong>en</strong>tre la Com<strong>un</strong>itat i les persones<br />
que portem Poblet al nostre cor.<br />
Fins aquí <strong>un</strong> ràpid repàs de les activitat<br />
que han tingut Poblet com a esc<strong>en</strong>ari.<br />
Moltes gràcies a tots <strong>el</strong> germans per la seva<br />
col·laboració.<br />
Xavier Guinovart
ESTAT DE COMPTES<br />
Com és habitual, <strong>en</strong> <strong>el</strong> decurs de l’assemblea es va informar de l’estat de comptes<br />
de la tresoreria de la Germandat. A continuació transcrivim l’informe d<strong>el</strong> tresorer,<br />
s<strong>en</strong>yor Lluís Poca i Casanovas.<br />
GERMANDAT DEL MONESTIR DE SANTA MARIA DE POBLET<br />
INFORME DE TRESORERIA DE L’ EXERCICI ANY 2005<br />
CAPÍTOL D’INGRESSOS 44.074,70 €<br />
1. Aportacions anuals 36.378,11<br />
2. Subscripcions i aportacions a la revista d<strong>el</strong> Monestir 665,00<br />
3. Ingressos dinars diada de la Germandat 6.080,00<br />
4. Inscripcions al curs de Cant Gregorià 950,00<br />
5. Interessos de llibreta compte corr<strong>en</strong>t 0,84<br />
6. Condonacions despeses bancàries 0,75<br />
CAPÍTOL DE DESPESES 46.467,51 €<br />
1. Revista Poblet Any 2005 16.375,44<br />
1.1 Núm.10 - Juliol de 2005, 770 revistes 7.785,44<br />
1.2 Núm 11 - G<strong>en</strong>er de 2005, 780 revistes 8.590,00<br />
2. Diada de germanor. Dia de la Germandat d<strong>el</strong> Monestir 14.099,21<br />
2.1 Dinar i respectius m<strong>un</strong>tatges 11.408,81<br />
2.2 Conferència, equips i m<strong>un</strong>tatges so i imatge 1.026,00<br />
2.3 Coral Espluguina 400,00<br />
2.4 Revistes "Els Tres Reis Mags" 493,00<br />
2.5 Vídeo <strong>en</strong>registram<strong>en</strong>t "Els Tres Reis Mags" 771,40<br />
3. Curs de Cant Gregorià 3.305,08<br />
3.1 Classes curs 3.000,00<br />
3.2 Tríptics i impresos de material 305,08<br />
4. Recés d’adv<strong>en</strong>t 2005 255,63<br />
4.1 Material papereria i impressions 255,63<br />
5. Llibre d<strong>el</strong> P. Abat. Antífones 2005. Preparació per l’Adv<strong>en</strong>t 2.776,80<br />
6. Aportacions a la Casa G<strong>en</strong>eral per estudis i formació 8.000,00<br />
7. Sobres, papereria i <strong>en</strong>viam<strong>en</strong>ts per correu 1.639,78<br />
8. Despeses i comissions bancàries<br />
RESULTATS EXERCICI ANY 2005<br />
15,57<br />
Totals ingressos: 44.074,70 €<br />
Totals despeses: 46.467,51 €<br />
Resultat exercici: - 2.392,81 €<br />
Ingressos<br />
Balanç detallat de l’any 2005 tal i com <strong>el</strong> va pres<strong>en</strong>tar a l’assemblea <strong>el</strong> tresorer de la Germandat.<br />
En <strong>el</strong> capítol d’ingressos les aportacions<br />
d<strong>el</strong>s germans repres<strong>en</strong>t<strong>en</strong> la quasi totalitat<br />
d<strong>el</strong>s recursos amb què es finança la<br />
Germandat. Agraïm, doncs, als germans la<br />
seva col·laboració, ja que això <strong>en</strong>s permet<br />
fer front a les despeses que es g<strong>en</strong>er<strong>en</strong> <strong>en</strong><br />
les diverses activitats i projectes que eman<strong>en</strong><br />
de la Germandat vers <strong>el</strong> monestir i la<br />
com<strong>un</strong>itat. La mitjana de les aportacions per<br />
Germà ha resultat ser de 125 € <strong>en</strong> <strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t<br />
de les aportacions d<strong>el</strong> 2005. El nombre to-<br />
17
tal de germans a finals d’aquest darrer any<br />
era de 371, d<strong>el</strong>s quals gairebé <strong>el</strong> 80% realitz<strong>en</strong><br />
aportacions al fons econòmic de la<br />
Germandat.<br />
També volem agrair les tasques d<strong>el</strong>s<br />
germans que fan la seva aportació <strong>en</strong> treball<br />
o <strong>en</strong> espècie; aquesta, evid<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t, no queda<br />
reflectida <strong>en</strong> <strong>el</strong>s números, però és també<br />
<strong>un</strong>a aportació g<strong>en</strong>erosa.<br />
Les subscripcions a la revista de Poblet<br />
repres<strong>en</strong>t<strong>en</strong> <strong>un</strong> total de 665,00 € i<br />
actualm<strong>en</strong>t es compta amb <strong>un</strong> total de 26<br />
subscriptors que pagu<strong>en</strong> <strong>un</strong>a quota anual de<br />
25 €. Tanmateix alg<strong>un</strong>s d<strong>el</strong>s subscriptors<br />
han aportat <strong>un</strong>s euros més al preu de taxa<br />
de la subscripció, la qual cosa també <strong>el</strong>s<br />
agraïm per la g<strong>en</strong>erositat que repres<strong>en</strong>ta.<br />
Despeses<br />
En l’apartat de despeses cal remarcar<br />
l’import d<strong>el</strong> cost de l’edició d<strong>el</strong>s dos números<br />
anuals de la revista<br />
Poblet per <strong>un</strong> import<br />
total de 16.375,44 € i<br />
que repres<strong>en</strong>ta <strong>un</strong><br />
35% de la totalitat de<br />
les despeses anuals. El<br />
dia de la jornada de<br />
germanor re-pres<strong>en</strong>tà<br />
també <strong>un</strong> esforç<br />
econòmic impor-tant.<br />
Les activitats di-verses,<br />
j<strong>un</strong>tam<strong>en</strong>t amb <strong>el</strong><br />
dinar, repres<strong>en</strong>t<strong>en</strong> <strong>un</strong><br />
total de despeses de<br />
14.099,21 €. En la<br />
partida d<strong>el</strong> cost d<strong>el</strong><br />
dinar s’hi reflecteix <strong>un</strong><br />
import de 11.408,81<br />
€ d<strong>el</strong>s quals 6.080 €<br />
18<br />
Foto: BEDMAR<br />
són co-berts a través<br />
d<strong>el</strong>s in-gressos de<br />
tiquets d<strong>el</strong> dinar i la<br />
resta per <strong>un</strong> import de<br />
5.328,81 € es realitza<br />
a través d<strong>el</strong> fons econòmic de la Germandat.<br />
En <strong>el</strong> mes d’agost cal destacar,<br />
econòmicam<strong>en</strong>t parlant, <strong>el</strong> curs de cant<br />
gregorià que significà <strong>un</strong>a despesa total de<br />
3.305,08 €. Part de la despesa es va cobrir<br />
amb les aportacions d<strong>el</strong>s participants al curs<br />
que suposà <strong>un</strong> total de 950 € <strong>en</strong> concepte<br />
d’inscripcions.<br />
El mes de desembre també es col·laborà<br />
amb l’edició d<strong>el</strong> llibre Li dei<strong>en</strong> Theotokos, la<br />
Mare de Déu. Adv<strong>en</strong>t 2005 d<strong>el</strong> P. Abat, amb<br />
motiu de la preparació de l’Adv<strong>en</strong>t. El cost<br />
és de 2.776,80 € que assumeix la Germandat.<br />
El P. Abat obsequià cada germà amb<br />
<strong>un</strong> exemplar d<strong>el</strong> llibre.<br />
L’aportació a la Casa G<strong>en</strong>eral per a<br />
estudis i formació de la com<strong>un</strong>itat fou de<br />
8.000 €, que s’<strong>en</strong>viar<strong>en</strong> <strong>en</strong> complim<strong>en</strong>t de<br />
la missió d’ajuda i col·laboració que té<br />
compromesa la Germandat.<br />
Per últim també cal remarcar les despeses<br />
i comissions bancàries que han estat de<br />
15,57 €. Tot i així hem d’agrair a l’<strong>en</strong>titat<br />
bancària, Caixa d’Estalvis de Tarragona, que<br />
<strong>en</strong>s condoni l’import de les comissions<br />
bancàries g<strong>en</strong>erades per les trameses de<br />
cobram<strong>en</strong>t d’aportacions realitzades a través<br />
de la domiciliació bancària.<br />
El tresorer de la Germandat, s<strong>en</strong>yor Lluís Poca, <strong>en</strong> <strong>un</strong> mom<strong>en</strong>t de la seva<br />
interv<strong>en</strong>ció.<br />
En resum: <strong>el</strong> total d’ingressos <strong>durant</strong> l’any<br />
2005 ha estat de 44.074,70 € davant d’<strong>un</strong>es<br />
despeses de 46.467,51 €, cosa que produeix<br />
<strong>un</strong> dèficit <strong>en</strong> l’exercici per <strong>un</strong> import de<br />
2.392,81 € i que s'eixugarà <strong>en</strong> <strong>el</strong> pressupost<br />
de l'any vin<strong>en</strong>t.<br />
Lluís Poca
Foto: BEDMAR<br />
ENTREGA DE MEDALLES I REGLA<br />
DE SANT BENET ALS NOUS GERMANS<br />
A la sala capitular d<strong>el</strong> monestir de Poblet, <strong>en</strong> <strong>el</strong> marc d<strong>el</strong>s <strong>acte</strong>s de<br />
l’assemblea de la Germandat, de l’1 juliol 2006, <strong>el</strong> P. Abat va acollir<br />
<strong>el</strong>s nous germans. L’<strong>acte</strong>, consistí <strong>en</strong> la imposició de la medalla<br />
i <strong>el</strong> lliuram<strong>en</strong>t d’<strong>un</strong> exemplar de la regla de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>.<br />
Ignasi Monc<strong>un</strong>ill i Cirac, de Valls<br />
Manu<strong>el</strong> Marín i Sáez, de Begur (Girona)<br />
Francisco José Ayala i Grau, de Barc<strong>el</strong>ona<br />
Josep Maria Fossas i F<strong>el</strong>ius, d’Espluga de Francolí<br />
Ferran Cambón i Morales, de El Masnou (Barc<strong>el</strong>ona)<br />
Ilona Frijhoff i Jacobs, guia de Poblet<br />
Ramon Franquès i Català, d’Espluga de Francolí<br />
Ramon Maria Bou i Cartanyà, de Barc<strong>el</strong>ona<br />
Joan Colom i Bertran, d’Igualada (Anoia)<br />
Salomón Hernández i Escudero, de Tarragona<br />
Josep Lluís Andrés i Pascual, d’Alzira (València)<br />
Fco. Javier Palacios i Tórtola, d’Alzira (València)<br />
José Palacios i Boquera, d’Alzira (València)<br />
Àng<strong>el</strong> Garcia i Fontanet, de Barc<strong>el</strong>ona<br />
19
ESCOLA DE PREGÀRIA<br />
20<br />
LA LECTURA<br />
AL REFETOR<br />
En aquesta secció, tal i com fem habitualm<strong>en</strong>t,<br />
oferim <strong>un</strong> recorregut sobre l’horari monàstic. Avui<br />
toca parlar d<strong>el</strong> dinar de la com<strong>un</strong>itat <strong>en</strong> <strong>el</strong> refetor.<br />
D<strong>el</strong> s<strong>en</strong>tit d<strong>el</strong> sil<strong>en</strong>ci i de la lectura <strong>durant</strong> <strong>el</strong>s àpats<br />
<strong>en</strong>s <strong>en</strong> parla <strong>el</strong> P. Josep Maria Recas<strong>en</strong>s, monjo<br />
de Poblet.<br />
1. Camí cap al refetor<br />
En <strong>el</strong> darrer número de la Revista vam parlar de<br />
la pregària d<strong>el</strong> migdia anom<strong>en</strong>ada també Sexta.<br />
Aquesta pregària precedeix sempre <strong>el</strong> dinar conv<strong>en</strong>tual.<br />
Acabada, doncs, la pregària d<strong>el</strong> migdia, <strong>el</strong>s monjos<br />
i <strong>el</strong>s hostes, precedits p<strong>el</strong> P. Abat, surt<strong>en</strong> <strong>en</strong> fila<br />
per ordre d’antiguitat de la cap<strong>el</strong>la de sant Esteve i es<br />
dirigeix<strong>en</strong> <strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci al refetor on es col·loca cadascú<br />
al <strong>seu</strong> lloc. Drets i mirant-se de front, <strong>el</strong>s monjos esper<strong>en</strong><br />
<strong>el</strong> s<strong>en</strong>yal d<strong>el</strong> P. Abat, <strong>el</strong> qual, inclinant <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
cap indica al cantor que pot <strong>en</strong>tonar l’antífona per a<br />
la pregària d’abans d<strong>el</strong> dinar. Tothom respon cantant<br />
i <strong>el</strong> monjo hebdomadari -<strong>el</strong> qui presideix l’eucaristia<br />
<strong>durant</strong> tota la setmana- <strong>en</strong>tona l’oració. Un cop acabada,<br />
<strong>el</strong>s monjos s’as<strong>seu</strong><strong>en</strong> <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> lloc <strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci.<br />
2. Espais sagrats i espais profans?<br />
Per a sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> no hi llocs sagrats i llocs profans. Ll<strong>un</strong>y d’<strong>el</strong>l <strong>un</strong><br />
maniqueisme d’aquesta m<strong>en</strong>a. Per a <strong>el</strong>l tot <strong>el</strong> monestir és casa de<br />
Déu, i, per tant, lloc sagrat. Cada dep<strong>en</strong>dència d<strong>el</strong> monestir té la<br />
seva missió i la seva utilitat, i totes mereix<strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> degut respecte.<br />
Fins i tot l’arquitectura de cada edifici, pres<strong>en</strong>ta <strong>un</strong> aspecte digne i<br />
sobri. Així ho van <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre <strong>el</strong>s monjos successors d<strong>el</strong> sant Patriarca,<br />
i d’aquí ve que contemplem <strong>en</strong>cara avui dia com <strong>un</strong> refetor o <strong>un</strong><br />
dormitori o <strong>un</strong>a sala capitular romànics o gòtics, estan construïts<br />
amb <strong>el</strong> mateix art i b<strong>el</strong>lesa que l’església d<strong>el</strong> monestir. Per a sant<br />
<strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>el</strong> monjo, <strong>en</strong> <strong>el</strong> monestir, s’ha de s<strong>en</strong>tir immergit <strong>en</strong> <strong>un</strong> espai<br />
on tot <strong>el</strong> porti cap a Déu i així se s<strong>en</strong>ti sempre a la seva presència.<br />
3. El lector setmaner<br />
Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> dedica <strong>un</strong> capítol s<strong>en</strong>cer al lector setmaner, <strong>el</strong> capítol<br />
XX<strong>XVI</strong>II. En aquest capítol indica <strong>el</strong>l <strong>un</strong>es normes disciplinars i<br />
d’educació per tal que tot es faci amb ordre i respecte.<br />
En primer lloc estableix que la lectura no ha de faltar mai a la
taula. De la mateixa manera que <strong>el</strong>s<br />
monjos escolt<strong>en</strong> la Paraula de Déu <strong>en</strong><br />
l’església, la lectura al refetor és <strong>un</strong><br />
complem<strong>en</strong>t espiritual i <strong>un</strong> alim<strong>en</strong>t de<br />
l’esperit que <strong>el</strong>s fa estar at<strong>en</strong>ts a les coses<br />
de Déu. Així, l’afecció desmesurada al<br />
m<strong>en</strong>jar que pogués s<strong>en</strong>tir <strong>el</strong> monjo queda<br />
equilibrada per la disciplina de la<br />
instrucció divina.<br />
En tot servei hi ha d’haver <strong>un</strong> ordre;<br />
per això sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> prescriu que es designi<br />
per a cada setmana <strong>el</strong> qui hagi de llegir al<br />
refetor. D’aquesta manera s’evit<strong>en</strong><br />
arbitrarietats així com l’afany de protagonisme,<br />
cosa tan poc adi<strong>en</strong>t a <strong>un</strong> monjo.<br />
El lector setmaner assignat, doncs,<br />
com<strong>en</strong>çarà a llegir <strong>el</strong> dium<strong>en</strong>ge i ho farà<br />
<strong>en</strong> tots <strong>el</strong>s àpats fins que s’acabi la<br />
setmana.<br />
El servei de lector setmaner és vist per<br />
sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> al mateix niv<strong>el</strong>l que <strong>el</strong> servei<br />
de lector de la Paraula de Déu a<br />
l’eucaristia; per això ass<strong>en</strong>yala <strong>un</strong>a<br />
b<strong>en</strong>edicció especial per a <strong>el</strong>l després de<br />
l’eucaristia, sobretot perquè no caigui <strong>en</strong><br />
<strong>el</strong> perill de la presumpció. Cal notar que<br />
<strong>en</strong> temps de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> no tothom sabia<br />
llegir, cosa que podria crear <strong>en</strong> <strong>el</strong> lector<br />
privilegiat <strong>un</strong> cert esperit de vanitat.<br />
Atès que <strong>en</strong> <strong>el</strong> servei d<strong>el</strong> dinar hi ha<br />
movim<strong>en</strong>t i sorolls inevitables, sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong><br />
demana formalm<strong>en</strong>t que no es parli g<strong>en</strong>s<br />
i que <strong>el</strong> servei sigui prou dilig<strong>en</strong>t i at<strong>en</strong>t<br />
per tal que ningú no es vegi obligat a parlar<br />
per demanar alg<strong>un</strong>a cosa, màxim al so<br />
discret d’<strong>un</strong> s<strong>en</strong>yal que adverteixi als<br />
servidors de taula. La lectura s’escolta <strong>en</strong><br />
sil<strong>en</strong>ci i s<strong>en</strong>se com<strong>en</strong>taris, per tal de no<br />
crear desordre. Només es preveu <strong>el</strong> cas<br />
que <strong>el</strong> superior volgués fer <strong>un</strong> aclarim<strong>en</strong>t<br />
o <strong>un</strong> com<strong>en</strong>tari que edifiquin <strong>el</strong>s oi<strong>en</strong>ts.<br />
El germà lector setmaner és invitat a<br />
pr<strong>en</strong>dre <strong>un</strong>a mica de vi amb aigua abans<br />
de com<strong>en</strong>çar a llegir per evitar la<br />
feixuguesa d<strong>el</strong> servei. Veiem aquí <strong>un</strong>a nota<br />
clara de la humanitat de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> que<br />
es fa càrrec d<strong>el</strong> dej<strong>un</strong>i d<strong>el</strong> lector setmaner,<br />
ja que <strong>el</strong> lector m<strong>en</strong>jarà després d<strong>el</strong>s<br />
germans j<strong>un</strong>t amb <strong>el</strong>s servidors de taula i<br />
de cuina.<br />
El capítol acaba amb <strong>un</strong>a prescripció<br />
similar a la de l’inici d<strong>el</strong> capítol i que té<br />
<strong>un</strong> to g<strong>en</strong>eral, tant per al lector com per<br />
als cantors. Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> vol que tot es faci<br />
<strong>en</strong> ordre, i que tant <strong>el</strong> servei de lector com<br />
<strong>el</strong> de cantor s’assignin a aqu<strong>el</strong>ls que pod<strong>en</strong><br />
edificar <strong>el</strong>s oi<strong>en</strong>ts.<br />
4. La pràctica actual<br />
La pràctica actual no difereix gaire d<strong>el</strong><br />
que prescriu la Regla, llevat d<strong>el</strong> fet que la<br />
b<strong>en</strong>edicció d<strong>el</strong> lector setmaner queda<br />
inclosa <strong>en</strong> la pregària que es fa per als<br />
servidors a Laudes d<strong>el</strong> dium<strong>en</strong>ge.<br />
Al com<strong>en</strong>çam<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> dinar es llegeix<br />
sempre <strong>un</strong> capítol o <strong>un</strong> cert nombre de<br />
versets d’<strong>un</strong> capítol de la Bíblia, que es va<br />
llegint tota s<strong>en</strong>cera al llarg de l’any i d<strong>el</strong>s<br />
anys. Després es llegeix <strong>un</strong> llibre,<br />
indistintam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> català o cast<strong>el</strong>là,<br />
normalm<strong>en</strong>t escollit p<strong>el</strong> P. Abat, que pot<br />
tractar de temes diversos: biografies,<br />
història, <strong>en</strong>trevistes, teologia, etc. Al<br />
vespre es com<strong>en</strong>ça llegint <strong>el</strong> santoral de<br />
l’<strong>en</strong>demà i a continuació <strong>un</strong> llibre difer<strong>en</strong>t<br />
d<strong>el</strong> que s’ha llegit al migdia. Els dium<strong>en</strong>ges<br />
i dies de festa solemne, tant a l’hora de<br />
dinar com de sopar, s’escolta música<br />
clàssica. Només <strong>en</strong> comptades ocasions<br />
es concedeix de parlar <strong>durant</strong> <strong>el</strong> dinar, <strong>en</strong><br />
professions solemnes o ord<strong>en</strong>acions.<br />
Acabat l’àpat, <strong>el</strong> P. Abat dóna <strong>un</strong> s<strong>en</strong>yal<br />
amb <strong>un</strong>a campaneta i tots <strong>el</strong>s monjos<br />
s’aixequ<strong>en</strong> de taula per fer la pregària de<br />
després de l’àpat correspon<strong>en</strong>t. En la<br />
pregària de després de dinar es prega<br />
també p<strong>el</strong>s nostres b<strong>en</strong>efactors p<strong>el</strong>s quals<br />
demanem que <strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor <strong>el</strong>s concedeixi la<br />
vida eterna. Tot seguit, <strong>el</strong>s monjos van<br />
sortint d<strong>el</strong> refetor <strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci per ordre<br />
d’antiguitat i precedits p<strong>el</strong> P. Abat.<br />
Josep M. Recas<strong>en</strong>s<br />
21
DEL CLAUSTRE AL CARRER<br />
Foto: BEDMAR.<br />
OBEDIÈNCIA<br />
El monjo fa vots de pobresa, castedat i obediència. Tot i que <strong>el</strong> monjo sap<br />
que té <strong>un</strong> abat al qual ha d’obeir d’acord amb la regla de Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>, <strong>el</strong>s laics<br />
també hem de saber obeir. De vegades, però, costa saber a qui i com. Ens parla<br />
de l’obediència avui <strong>en</strong> Xavier Alonso, membre de la Germandat de Poblet.<br />
22<br />
De l’obediència familiar a la llibertat<br />
Fora d’<strong>un</strong> claustre, fora d’<strong>un</strong>a família<br />
r<strong>el</strong>igiosa jerarquitzada, com es pot obeir?<br />
A qui obeir si no tinc a qui? No heu s<strong>en</strong>tit<br />
mai la necessitat d’<strong>un</strong> pare o d’<strong>un</strong>a mare,<br />
o d’<strong>un</strong> amic a qui fer cas? Hi ha <strong>un</strong>a època<br />
de la nostra vida <strong>en</strong> què <strong>en</strong>s acompany<strong>en</strong><br />
estructures formals i amoroses a qui<br />
obeir. Però després, si aqu<strong>el</strong>ls que<br />
acceptàvem com a superiors <strong>en</strong> la nostra<br />
vida exerceix<strong>en</strong> llur superioritat honestam<strong>en</strong>t,<br />
ho faran perquè esdevinguem<br />
indep<strong>en</strong>d<strong>en</strong>ts. Manaran per<br />
deixar-nos de manar. Ens guiaran perquè<br />
t<strong>en</strong>dim a emancipar-nos. Un llibre de<br />
Ramiro Calle 1 distingia <strong>el</strong>s falsos gurus<br />
1 Ramiro Calle. Verdad y m<strong>en</strong>tira de los gurús, ed. Eyras, 1990.<br />
d<strong>el</strong>s autèntics: aquests emancip<strong>en</strong>,<br />
m<strong>en</strong>tre que <strong>el</strong>s falsos g<strong>en</strong>er<strong>en</strong> dep<strong>en</strong>dència.<br />
Qui millor <strong>en</strong>s estima, al final <strong>en</strong>s<br />
donarà <strong>un</strong>a p<strong>un</strong>tada de peu, perquè<br />
acabem pr<strong>en</strong><strong>en</strong>t definitivam<strong>en</strong>t <strong>el</strong> vol. La<br />
imatge exacta és: l’or<strong>en</strong>eta obeeix just<br />
fins al mom<strong>en</strong>t <strong>en</strong> què s’atreveix a caure<br />
sola d<strong>el</strong> niu. Qui sap si <strong>el</strong> pare i la mare<br />
or<strong>en</strong>eta l’emp<strong>en</strong>y<strong>en</strong> i tot... La fi de<br />
l’obediència com<strong>en</strong>ça amb <strong>un</strong>a patacada.<br />
Així, l’obediència és qu<strong>el</strong>com que la vida,<br />
normalm<strong>en</strong>t, ofereix a les n<strong>en</strong>es i n<strong>en</strong>s,<br />
i als joves de forma natural. Però després<br />
hem de deixar d’obeir, per acabar de<br />
madurar, per acabar de ser lliures. Per<br />
trobar-se tu a tu amb Tu, S<strong>en</strong>yor. Per<br />
mirar-Te als ulls, s<strong>en</strong>se crosses.<br />
A l’<strong>en</strong>demà de caure d<strong>el</strong> niu<br />
Però ... i després de caure d<strong>el</strong> niu, què
V. L’obediència (fragm<strong>en</strong>ts)<br />
El primer graó d’humilitat és <strong>un</strong>a<br />
obediència s<strong>en</strong>se espera. Aquesta<br />
obediència és pròpia d’aqu<strong>el</strong>ls qui<br />
res no estim<strong>en</strong> tant com <strong>el</strong> Crist. (...)<br />
Aquests, doncs, abandonant a<br />
l’instant les seves coses i r<strong>en</strong><strong>un</strong>ciant<br />
a la vol<strong>un</strong>tat pròpia, deixant tot<br />
seguit <strong>el</strong> que t<strong>en</strong>i<strong>en</strong> <strong>en</strong>tre mans,<br />
deixant allò que fei<strong>en</strong> s<strong>en</strong>se acabar,<br />
amb <strong>el</strong> peu sempre a p<strong>un</strong>t d’obeir,<br />
segueix<strong>en</strong> amb <strong>el</strong> fets la veu d<strong>el</strong> qui<br />
mana. (...). És que <strong>el</strong>s emp<strong>en</strong>y <strong>el</strong><br />
d<strong>el</strong>er de pujar a la vida eterna, i per<br />
això agaf<strong>en</strong> aqu<strong>el</strong>l camí estret d<strong>el</strong><br />
qual diu <strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor: és estret <strong>el</strong> camí<br />
que condueix a la vida, de manera que<br />
no vivim a llur albir, ni obeint <strong>el</strong>s<br />
propis gustos i desigs, sinó caminant<br />
sota <strong>el</strong> judici i manam<strong>en</strong>t d’<strong>un</strong> altre<br />
(...) Però aquesta mateixa obediència<br />
només serà acceptable a<br />
Déu i dolça per als homes, quan <strong>el</strong><br />
manam<strong>en</strong>t sigui acomplert s<strong>en</strong>se<br />
vacil·lació, ni retard, ni desgana, ni<br />
murmurant, ni protestant.<br />
De la Regla de sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong><br />
passa? El camí és llarg i libèrrim. No l’heu<br />
s<strong>en</strong>tida mai, la vida, com a massa àmplia?<br />
Quan t’ofereix tantes coses que, s<strong>en</strong>se<br />
adonar-te’n, et disperses, no avances,<br />
<strong>en</strong>sopegues? No heu s<strong>en</strong>tit mai l’angoixa<br />
de fer coses que no et millor<strong>en</strong>, que et<br />
fan donar voltes a tu mateix, que et fan<br />
expert, <strong>en</strong> comptes de fer-te, <strong>un</strong>a i altra<br />
vegada, apr<strong>en</strong><strong>en</strong>t? Perduts <strong>en</strong> l’excés, o<br />
perduts <strong>en</strong> la manca d’iniciativa... Però,<br />
qui és qui <strong>en</strong>s farà veure tot això? Una<br />
angoixa feta de s<strong>en</strong>sacions embolicades:<br />
fer-te gran, s<strong>en</strong>tir-te cansat, recordar<br />
alg<strong>un</strong>s errors però haver de continuar<br />
pr<strong>en</strong><strong>en</strong>t decisions? Sovint, la reb<strong>el</strong>·lia<br />
d<strong>el</strong>s adults no és, sorpr<strong>en</strong><strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t, contra<br />
algú que <strong>en</strong>s mana, sinó contra la<br />
constatació que ningú no <strong>en</strong>s mana, que<br />
ningú no <strong>en</strong>s ajuda a decidir ... Voldríem<br />
tornar a t<strong>en</strong>ir pare. El meu morí quan jo<br />
t<strong>en</strong>ia 38 anys:<br />
Necessito <strong>un</strong> pare.<br />
Estic sol i em recordo de tu,<br />
quan <strong>en</strong>cara que jo<br />
era impertin<strong>en</strong>t<br />
tu em miraves<br />
amb t<strong>en</strong>dresa<br />
i dissimulaves<br />
la teva jerarquia sobre mi.<br />
Apr<strong>en</strong><strong>en</strong>t a dep<strong>en</strong>dre<br />
Però l’instint i l’hàbit, ja, d’haver d’anar<br />
sol p<strong>el</strong> món <strong>en</strong>s ha all<strong>un</strong>yat definitivam<strong>en</strong>t<br />
de la g<strong>en</strong>t a qui obeíem. Més<br />
<strong>en</strong>llà de la nostàlgia, de la t<strong>en</strong>dresa d<strong>el</strong>s<br />
amics, d<strong>el</strong>s pares i d’alg<strong>un</strong> cons<strong>el</strong>ler espiritual,<br />
hi ha la soledat. En la soledat<br />
més completa (que segur que també <strong>el</strong>s<br />
23
monjos viu<strong>en</strong> als monestirs), <strong>en</strong> la negror<br />
de la nit fosquíssima, apr<strong>en</strong>em a plorar,<br />
però no com a n<strong>en</strong>s sinó, per primer cop,<br />
com a fills. S<strong>en</strong>yor, S<strong>en</strong>yor, perquè m’has<br />
deixat? S<strong>en</strong>yor... Apr<strong>en</strong>em a dep<strong>en</strong>dre.<br />
Apr<strong>en</strong>em a dir "S<strong>en</strong>yor", a cridar-lo, quan<br />
ja no t<strong>en</strong>im cap pare. M<strong>en</strong>tre que <strong>el</strong><br />
S<strong>en</strong>yor esdevé de debò <strong>el</strong> pare amb qui<br />
parlem i a qui necessitem, <strong>el</strong>s altres, <strong>el</strong><br />
pare, la mare, la dona, <strong>el</strong>s amics, <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
nostre interior, es converteix<strong>en</strong> també <strong>en</strong><br />
iguals, <strong>en</strong> <strong>el</strong>s nostres amics d<strong>el</strong> cor.<br />
Canvia la jerarquia.<br />
Aquesta soledat i aquesta paternitat<br />
són particularm<strong>en</strong>t difícils. La particularitat<br />
de la companyia de Déu és que<br />
costa molt de notar. Hi ha qui diu que<br />
Déu és escàpol, amagadís, tímid. Subtil,<br />
com <strong>el</strong> buf d<strong>el</strong> v<strong>en</strong>t. I així, <strong>el</strong> més normal<br />
és s<strong>en</strong>tir-nos sols. Per seguir Jesús, Ell <strong>en</strong>s<br />
va indicar que seguíssim la nostra creu.<br />
La invitació a seguir-la, és la invitació a<br />
seguir la vida <strong>en</strong> soledat i a descobrir, a<br />
apr<strong>en</strong>dre a notar que <strong>un</strong> cop hi som, no<br />
estem sols. És invitació a assumir límits,<br />
perquè la vida és Vida únicam<strong>en</strong>t dins<br />
de corriols estrets. Més aviat, la vida<br />
esdevé Vida única, imm<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t única<br />
i meva, dins d<strong>el</strong>s límits que em seran<br />
suggerits. L’obediència és acceptar límits.<br />
És estret <strong>el</strong> camí que condueix a la vida (Regla<br />
de Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>, capítol V, "L’obediència",<br />
12).<br />
Trobem coincidències <strong>en</strong> tradicions<br />
espirituals diverses: La saviesa Z<strong>en</strong> diu <strong>el</strong><br />
mateix. La situació no té sortida. ¿Cal<br />
acceptar-la? No: cal anar <strong>en</strong>cara més ll<strong>un</strong>y,<br />
diu <strong>el</strong> mestre Z<strong>en</strong>, no tan sols acceptar, sinó<br />
comprometre’t <strong>en</strong> la dificultat total. ¡Exigència<br />
paradoxal!, s<strong>en</strong>s dubte, però que amaga <strong>un</strong>a<br />
veritat transc<strong>en</strong>d<strong>en</strong>t. Agafar compromís<br />
amb la dificultat total, ¿no és <strong>el</strong> mateix<br />
que acceptar límits, obeir a la vida, que<br />
2 Karlfried Graf Dürckheim: Hacia la vida iniciática. Meditar, por qué y cómo. Ed. M<strong>en</strong>sajero. Bilbao: 1987.<br />
24<br />
és molt i molt concreta; no és <strong>un</strong><br />
patim<strong>en</strong>t, <strong>un</strong>a creu, <strong>un</strong>a creu que obeïm,<br />
que seguim, sols, <strong>en</strong> soledat? A l’altra<br />
banda d<strong>el</strong> mur, hi ha <strong>el</strong> Trasc<strong>en</strong>d<strong>en</strong>t. Com<br />
més insuportable li sembli a l’home natural<br />
<strong>un</strong>a situació o <strong>un</strong> patim<strong>en</strong>t, més a prop hi ha<br />
la possibilitat d’experiència iniciàtica, sempre<br />
que sigui acceptada la regla de joc ess<strong>en</strong>cial:<br />
acceptar allò inacceptable. Llavors és possible<br />
donar <strong>un</strong> pas, pujar <strong>el</strong> graó superior, potser<br />
fins i tot travessar <strong>un</strong> mur. Quan <strong>el</strong> carreró<br />
s’estr<strong>en</strong>y, únicam<strong>en</strong>t permet donar <strong>el</strong> salt que<br />
es fa inevitable 2 .<br />
Déu és sempre a la vora<br />
Aquest estiu jo li explicava a <strong>un</strong> jesuïta<br />
indi, Stan d’Souza, que havia pregat molt<br />
a Déu perquè em permetés allargar la<br />
meva estada professional a Bruss<strong>el</strong>·les<br />
però - li deia -Déu callava. Ara, que sóc<br />
de nou a Barc<strong>el</strong>ona, ara que sembla que<br />
Déu no va escoltar-me, recordo les<br />
paraules de l’Stan, que em va dir <strong>en</strong> <strong>un</strong> email:<br />
Ev<strong>en</strong> if God appears sil<strong>en</strong>t, He is<br />
always pres<strong>en</strong>t at our side. Tot i que Déu<br />
sembli <strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci, sempre és a la nostra<br />
vora. Malgrat la soledat, sempre és al<br />
nostre costat i, a més, té <strong>un</strong>a vol<strong>un</strong>tat<br />
concreta respecte a cadasc<strong>un</strong> de nosaltres.<br />
Ens assisteix i <strong>en</strong>s guia. Si estem<br />
amat<strong>en</strong>ts als s<strong>en</strong>yals de la vida - i millor<br />
<strong>en</strong> sil<strong>en</strong>ci- , captarem mom<strong>en</strong>ts, veus a<br />
qui obeir, <strong>en</strong>cara que no tinguem davant<br />
nostre <strong>un</strong> abat. I ara, suaum<strong>en</strong>t, recordo<br />
l’Stan d’Souza, <strong>el</strong> <strong>seu</strong> cons<strong>el</strong>l de paciència<br />
i de tranquil·litat davant de les incerteses.<br />
Un home, fugaç dins la meva vida, a qui<br />
obeir. La vida <strong>en</strong> Déu, si és at<strong>en</strong>ta, ofereix<br />
molts mom<strong>en</strong>ts a qui, o a què, obeir. Stan<br />
d’Souza, <strong>el</strong> v<strong>el</strong>l jesuïta indi de Bruss<strong>el</strong>·les,<br />
que morí de càncer fa poques setmanes.<br />
Gràcies, Pare.<br />
Xavier Alonso
LES CIÈNCIES I LA FE CRISTIANA<br />
CREURE ÉS RAONABLE?<br />
L'amplitud de la raó<br />
Amb aquest article com<strong>en</strong>ça <strong>un</strong>a nova secció de la revista "Poblet" titulada "Les<br />
ciències i la fe cristiana", dedicada a les r<strong>el</strong>acions <strong>en</strong>tre la fe i <strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t ci<strong>en</strong>tífic.<br />
El nostre primer <strong>en</strong>contre està dedicat a la raonabilitat de la fe des de la perspectiva<br />
de la raó ci<strong>en</strong>tífica. Aquesta r<strong>el</strong>ació, al nostre <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre, és <strong>el</strong> pòrtic per establir <strong>un</strong><br />
diàleg sincer i fec<strong>un</strong>d <strong>en</strong>tre la fe cristiana i les ciències naturals. Ens <strong>en</strong> parla Fra<br />
Lluc M. Torcal, monjo de Poblet, llic<strong>en</strong>ciat <strong>en</strong> Física per la UAB i <strong>en</strong> Filosofia per<br />
la Pontifícia Universitat Gregoriana (Roma), que està f<strong>en</strong>t la tesi doctoral sobre<br />
la interpretació filosòfica de la mecànica quàntica.<br />
Creure <strong>en</strong> Déu<br />
En <strong>un</strong>a rec<strong>en</strong>t homilia <strong>durant</strong> <strong>el</strong> <strong>viatge</strong><br />
a la seva Baviera natal, <strong>el</strong> Papa <strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong><br />
es preg<strong>un</strong>tava <strong>en</strong> què creu<strong>en</strong> <strong>el</strong>s cristians<br />
<strong>en</strong> realitat i, sobretot, què significa creure<br />
i si "creure" pot, de fet, existir <strong>en</strong>cara <strong>en</strong><br />
<strong>el</strong> nostre món modern 1 . Més <strong>en</strong>davant <strong>el</strong>l<br />
mateix responia al primer interrogant:<br />
Nosaltres creiem <strong>en</strong> Déu. Aquesta és la nostra<br />
decisió de fons i es tornava a qüestionar: Però<br />
El Papa <strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong> adreçant-se al públic <strong>acadèmic</strong> <strong>en</strong> la seva visita a la <strong>un</strong>iversitat de Reg<strong>en</strong>sburg<br />
(setembre de 2006).<br />
és això realm<strong>en</strong>t possible avui dia? És raonable?<br />
Des de l’il·luminisme d<strong>el</strong>s segle <strong>XVI</strong>II <strong>un</strong>a part<br />
de la ciència, si més no, s’esforça amb diligència<br />
1 BENET <strong>XVI</strong>, Homilia de la missa c<strong>el</strong>ebrada <strong>en</strong> l’esplanada d<strong>el</strong> Islinger F<strong>el</strong>d de Reg<strong>en</strong>sburg d<strong>el</strong> dia 12 de setembre de 2006.<br />
25
a trobar <strong>un</strong>a explicació d<strong>el</strong> món on Déu<br />
esdevingui superflu 2 .<br />
El Catecisme de l’Església Catòlica,<br />
repr<strong>en</strong><strong>en</strong>t la definició d<strong>el</strong> Concili Vaticà I<br />
i la doctrina de sant Tomàs d’Aquino<br />
(1225-1274), <strong>en</strong>s diu que creure és <strong>un</strong> <strong>acte</strong><br />
de l’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t que s’adhereix a la veritat divina<br />
sota l’imperi de la vol<strong>un</strong>tat moguda per Déu<br />
mitjançant la gràcia 3 . L’<strong>acte</strong> de creure és<br />
alhora <strong>un</strong> <strong>acte</strong> humà i <strong>un</strong> do de Déu, car<br />
<strong>en</strong> la fe, la int<strong>el</strong>·ligència i la vol<strong>un</strong>tat de l’home<br />
col·labor<strong>en</strong> amb la gràcia divina 4 . En la mesura<br />
<strong>en</strong> què la fe és <strong>un</strong> <strong>acte</strong> humà, aquesta<br />
necessita raons per creure, és a dir, motius<br />
de credibilitat, <strong>el</strong> quals, però, no pod<strong>en</strong> procurar<br />
<strong>un</strong>a demostració evid<strong>en</strong>t, ja que si així<br />
fos, la fe es convertiria <strong>en</strong> <strong>un</strong>a conclusió<br />
necessària d’<strong>un</strong> procés demostratiu i ja no seria,<br />
per tant, ni <strong>un</strong> <strong>acte</strong> lliure de l’home ni <strong>un</strong><br />
do de Déu 5 .<br />
Ent<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t, vol<strong>un</strong>tat lliure i gràcia divina<br />
o gratuïtat són <strong>el</strong>s <strong>el</strong>em<strong>en</strong>ts que <strong>el</strong><br />
Catecisme considera ess<strong>en</strong>cials <strong>en</strong> l’<strong>acte</strong><br />
de fe 6 . Si la fe s’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>gués com la conclusió<br />
d’<strong>un</strong> raonam<strong>en</strong>t humà, ni la llibertat ni la<br />
gratuïtat (<strong>el</strong> do de Déu) <strong>en</strong>trari<strong>en</strong> <strong>en</strong> la<br />
consideració d<strong>el</strong> que és la fe, cosa que cal<br />
excloure. Però, si la fe no és la conclusió<br />
d’<strong>un</strong> raonam<strong>en</strong>t demostratiu, vol dir això<br />
que la fe és irracional? Quin paper juga<br />
l’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t <strong>en</strong> l’<strong>acte</strong> de fe? El Catecisme<br />
<strong>en</strong>s ajuda novam<strong>en</strong>t davant aquest petit<br />
escull: El motiu de creure no és <strong>el</strong> fet que les<br />
veritats rev<strong>el</strong>ades es vegin clares i int<strong>el</strong>·ligibles<br />
a la llum de la nostra raó natural. Creiem per<br />
l’autoritat de Déu que rev<strong>el</strong>a i que no pot<br />
<strong>en</strong>ganyar-se ni <strong>en</strong>ganyar-nos. Però, perquè<br />
26<br />
l’hom<strong>en</strong>atge de la nostra fe sigui conforme a la<br />
raó, Déu ha volgut que l’auxili interior de<br />
l’Esperit Sant vagi acompanyat de les proves<br />
exteriors de la seva Rev<strong>el</strong>ació. I és així com <strong>el</strong>s<br />
miracles d<strong>el</strong> Crist i d<strong>el</strong>s sants, les profecies, la<br />
propagació i la santedat de l’Església, la seva<br />
fec<strong>un</strong>ditat i la seva estabilitat, són signes certs<br />
de la Rev<strong>el</strong>ació, adaptats a la int<strong>el</strong>·ligència de<br />
tots, motius de credibilitat que mostr<strong>en</strong> que<br />
l’ass<strong>en</strong>tim<strong>en</strong>t de la fe no és de cap manera <strong>un</strong><br />
movim<strong>en</strong>t cec de l’esperit 7 . La fe, si bé no és<br />
racional, <strong>en</strong> <strong>el</strong>s s<strong>en</strong>tit estret d<strong>el</strong> terme, és<br />
a dir, segons la raó puram<strong>en</strong>t demostrativa,<br />
no és tampoc irracional -car no es creu<br />
perquè sigui absurd, com afirm<strong>en</strong> alg<strong>un</strong>ssinó<br />
que la fe és raonable i la raonabilitat<br />
li ve, ess<strong>en</strong>cialm<strong>en</strong>t, de tots <strong>el</strong>s motius de<br />
credibilitat que l’article 156 d<strong>el</strong> CEC acaba<br />
d’<strong>en</strong>umerar.<br />
La fe il·lumina la int<strong>el</strong>·ligència humana<br />
Notem que <strong>el</strong> paper de la int<strong>el</strong>·ligència<br />
és més prof<strong>un</strong>d d<strong>el</strong> que pot semblar a primera<br />
vista, ja que l’adhesió al missatge<br />
cristià té <strong>un</strong> valor salvífic. Aquesta adhesió<br />
expressa sobretot l’alteritat absoluta de la<br />
saviesa i de l’amor que <strong>en</strong>s salv<strong>en</strong>. (...) Les<br />
paraules i <strong>el</strong>s <strong>acte</strong>s salvífics no dep<strong>en</strong><strong>en</strong> de<br />
nosaltres [d<strong>el</strong>s nostres recursos de creatures]<br />
sinó que prov<strong>en</strong><strong>en</strong> d<strong>el</strong> misteri de Déu i, per tant,<br />
de l’Altre <strong>en</strong> allò que té de més radical 8 . De<br />
fet, nosaltres només accedim a l’alteritat a<br />
través de la int<strong>el</strong>·ligència que <strong>en</strong>s fa<br />
compr<strong>en</strong>dre l’altre, <strong>el</strong> no-jo, precisam<strong>en</strong>t,<br />
quant a altre i no quant a <strong>en</strong>-mi. A més a<br />
més <strong>el</strong> paper de la int<strong>el</strong>·ligència <strong>en</strong> l’<strong>acte</strong><br />
2 BENET <strong>XVI</strong>, Homilia de la missa c<strong>el</strong>ebrada <strong>en</strong> l’esplanada d<strong>el</strong> Islinger F<strong>el</strong>d de Reg<strong>en</strong>sburg d<strong>el</strong> dia 12 de setembre de 2006.<br />
3 Catecisme de l’Església Catòlica (des d’ara CEC), 155. Cf. TOMÀS D’AQUINO, STh II-II, q 2, a 9; Concili Vaticà I [DS<br />
3010].<br />
4 CEC 155.<br />
5 S. PIÉ-NINOT, La Teología F<strong>un</strong>dam<strong>en</strong>tal, Salamanca 2001, 192.<br />
6 El rec<strong>en</strong>t comp<strong>en</strong>di d<strong>el</strong> CEC <strong>en</strong> preg<strong>un</strong>tar-se per les car<strong>acte</strong>rístiques de la fe, respon: "La fe, do gratuït de Déu, accessible<br />
a tots <strong>el</strong>s qui la deman<strong>en</strong> humilm<strong>en</strong>t, és la virtut sobr<strong>en</strong>atural necessària per salvar-se. L’<strong>acte</strong> de fe és <strong>un</strong> <strong>acte</strong> humà, és a dir,<br />
<strong>un</strong> <strong>acte</strong> de la int<strong>el</strong>·ligència de l’home, <strong>el</strong> qual, sota l’impuls de la vol<strong>un</strong>tat moguda per Déu, ass<strong>en</strong>teix lliurem<strong>en</strong>t a la veritat<br />
divina. A més a més, la fe és certa perquè es fonam<strong>en</strong>ta <strong>en</strong> la Paraula de Déu "actua a través de la caritat" (Ga 5,6); i està <strong>en</strong><br />
continu creixem<strong>en</strong>t, gràcies, particularm<strong>en</strong>t, a l’escolta de la Paraula de Déu i de l’oració. La fe <strong>en</strong>s fa pregustar ja des d’ara<br />
<strong>el</strong> gaudi d<strong>el</strong> c<strong>el</strong>". Comp<strong>en</strong>di d<strong>el</strong> Catecisme de l’Església Catòlica, cap. III, nº 28.<br />
7 CEC 156.<br />
8 G. LANGEVIN, Dizonario di Teologia Fondam<strong>en</strong>tale, a cura de R. LATOURELLE i R. FISICHELLA, veu: FEDE, 431.
El filòsof Sant Tomàs d'Aquino (1225-1274)<br />
de fe, és <strong>un</strong> ferm testimoni d<strong>el</strong> respecte<br />
que Déu manifesta per la seva creatura<br />
capaç de lucidesa, capaç de Déu9 .<br />
La r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong>tre l’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t i la fe és<br />
ulteriorm<strong>en</strong>t <strong>en</strong>riquida per <strong>un</strong> altre aspecte<br />
de la compr<strong>en</strong>sió de la fe. Recordant que<br />
l’<strong>acte</strong> humà de la fe és com <strong>un</strong> cert<br />
coneixem<strong>en</strong>t imperat per la vol<strong>un</strong>tat, és a<br />
dir, <strong>un</strong>a cogitació amb ass<strong>en</strong>tim<strong>en</strong>t,<br />
cogitació de l’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t i ass<strong>en</strong>tim<strong>en</strong>t de<br />
la vol<strong>un</strong>tat, i t<strong>en</strong>int pres<strong>en</strong>t <strong>en</strong>cara que<br />
l’ass<strong>en</strong>tim<strong>en</strong>t a Déu no és causat per la<br />
cogitació sinó per la vol<strong>un</strong>tat, sant Tomàs<br />
d’Aquino10 afirma que per aquesta raó la<br />
fe no pot aturar <strong>el</strong> movim<strong>en</strong>t de la<br />
int<strong>el</strong>·ligència a la recerca d’allò que creu.<br />
La vol<strong>un</strong>tat, a més a més, està inclinada a<br />
ass<strong>en</strong>tir a les coses que posseeix per la<br />
mateixa autoritat divina, que <strong>en</strong>s promet<br />
la b<strong>en</strong>aurança s<strong>en</strong>se fi. Per tot plegat, la<br />
fe donada a l’home amb <strong>el</strong> baptisme és ja<br />
<strong>un</strong> cert inici d<strong>el</strong> bé de vida eterna que <strong>en</strong>s<br />
ha estat promès. Però com que l’Escriptura<br />
sosté que la vida eterna és <strong>el</strong> coneixem<strong>en</strong>t<br />
de Déu (Jn 17, 3), la fe es pot <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre<br />
com <strong>un</strong> coneixem<strong>en</strong>t donat, com <strong>un</strong><br />
coneixem<strong>en</strong>t infós que té per objecte<br />
primari Déu mateix. Per aquesta raó, la fe<br />
es pot compr<strong>en</strong>dre com <strong>un</strong>a il·luminació<br />
-com <strong>en</strong>s instrueix paradigmàticam<strong>en</strong>t la<br />
narració catequètica d<strong>el</strong> cec de naixem<strong>en</strong>t<br />
de Jn 9-, compr<strong>en</strong>sió que desvetlla tota la<br />
prof<strong>un</strong>ditat de la r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong>tre fe i<br />
<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t. La fe, <strong>en</strong> la seva compr<strong>en</strong>sió<br />
més prof<strong>un</strong>da, té <strong>un</strong>a dim<strong>en</strong>sió il·luminadora<br />
de la int<strong>el</strong>·ligència humana, que<br />
ori<strong>en</strong>ta l’home més <strong>en</strong>llà d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> horitzó<br />
natural i <strong>el</strong> condueix a Déu mateix 11 .<br />
La raó ci<strong>en</strong>tífica no pot demostrar<br />
la irracionalitat de la fe<br />
Un cop <strong>en</strong>tès que la r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong>tre la fe<br />
com <strong>un</strong> do de Déu i l’<strong>en</strong>t<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t i la<br />
vol<strong>un</strong>tat humans és molt més rica d<strong>el</strong> que<br />
pot semblar <strong>en</strong> apar<strong>en</strong>ça, <strong>en</strong>s proposem<br />
ara c<strong>en</strong>trar la nostra at<strong>en</strong>ció sobre la<br />
raonabilitat de la fe des d’<strong>un</strong> p<strong>un</strong>t de vista<br />
molt particular. Abans que res convé recordar<br />
que és propi de la dignitat personal<br />
i de la responsabilitat humana t<strong>en</strong>ir<br />
raons, motius, per creure: la fe cristiana<br />
no és <strong>un</strong>a fe cega. Aquestes raons, com ja<br />
hem dit més am<strong>un</strong>t, no són <strong>el</strong> p<strong>un</strong>t de<br />
suport formal per a la nostra fe, és a dir,<br />
són indisp<strong>en</strong>sables, però no sufici<strong>en</strong>ts. Els<br />
signes que <strong>en</strong>s motiv<strong>en</strong> a creure es pos<strong>en</strong><br />
davant l’home no com a dades d’<strong>un</strong> problema<br />
objectiu, sinó com a manifestacions d’<strong>un</strong><br />
fet diví que toca l’existència humana quant a<br />
tal12 .<br />
El p<strong>un</strong>t de vista particular que adoptem<br />
9 Cf. Ibíd.<br />
10 Per aquest raonam<strong>en</strong>t es pot veure: TOMÀS D’AQUINO, QQDD de Ver, q 14, a 1-2 i 8.<br />
11 S. PIÉ-NINOT, La Teología F<strong>un</strong>dam<strong>en</strong>tal, Salamanca 2001, 196. Cf. també H.U VON BALTHASAR, Gloria. Una estética<br />
teológica. 1. La percepción de la forma, Madrid 1985, 146-151.<br />
12 J. ALFARO, Preambula fidei, citat per G. LANGEVIN <strong>en</strong> Dizionario di Teologia Fondam<strong>en</strong>tale, a cura de R. LATOUSRELLE<br />
i R. FISICHELLA, veu: FEDE, 431.<br />
27
<strong>en</strong> aquest article no és, <strong>en</strong> sí, <strong>el</strong> més<br />
important p<strong>el</strong> que fa a establir aquest<br />
motius de credibilitat de la fe, anom<strong>en</strong>ats<br />
preàmbuls de la fe. Aquest p<strong>un</strong>t de vista<br />
particular, que no és altre que <strong>el</strong> de la<br />
r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong>tre la raó ci<strong>en</strong>tífica i la fe, donat<br />
que forma part important -per no dir<br />
ess<strong>en</strong>cial- de la nostra cultura moderna i<br />
post-moderna, convé que sigui examinat<br />
amb <strong>un</strong> cert detall. Int<strong>en</strong>tarem fer veure<br />
que la raó ci<strong>en</strong>tífica no pot demostrar la<br />
irracionalitat de la fe, perquè, precisam<strong>en</strong>t,<br />
la raó ci<strong>en</strong>tífica tancada <strong>en</strong> si mateixa, és<br />
a dir, tal i com fou compresa des de<br />
l’il·luminisme cap <strong>en</strong>davant, és causa de<br />
contradicció ess<strong>en</strong>cial <strong>en</strong> <strong>el</strong>s sistemes<br />
formals que crea. Com a conclusió<br />
d’aquesta argum<strong>en</strong>tació, no demostrarem<br />
l’existència de Déu des de la ciència, car<br />
això és metodològicam<strong>en</strong>t impossible,<br />
però <strong>el</strong> que sí podrem veure, si <strong>el</strong> nostre<br />
raonam<strong>en</strong>t hi reïx, és que <strong>el</strong>s pressupòsits<br />
<strong>en</strong> què es basava l’il·luminisme <strong>en</strong> la seva<br />
pret<strong>en</strong>sió folla d’all<strong>un</strong>yar Déu d<strong>el</strong> món, i<br />
així d<strong>el</strong> cor de l’home, són precisam<strong>en</strong>t<br />
irracionals i que, per tant, parafrasejant les<br />
paraules d<strong>el</strong> Papa més am<strong>un</strong>t citades,<br />
l’esforç de l’home de ciència des de<br />
l’il·luminisme per trobar <strong>un</strong>a explicació d<strong>el</strong><br />
món s<strong>en</strong>se Déu es manifestarà, ara sí, com<br />
<strong>un</strong> esforç superflu.<br />
Hem dit que aquest p<strong>un</strong>t de vista no<br />
és <strong>en</strong> si mateix <strong>el</strong> c<strong>en</strong>tre d<strong>el</strong> problema de<br />
la credibilitat o d<strong>el</strong>s preàmbuls de la fe.<br />
En efecte, <strong>el</strong> c<strong>en</strong>tre de la credibilitat cristiana<br />
rau <strong>en</strong> primer lloc <strong>en</strong> <strong>el</strong>s signes de la<br />
rev<strong>el</strong>ació que <strong>en</strong>s recordava <strong>el</strong> número 156<br />
d<strong>el</strong> CEC, és a dir, <strong>en</strong> <strong>el</strong>s miracles d<strong>el</strong> Crist<br />
i d<strong>el</strong>s sants, <strong>en</strong> les profecies de l’Antic<br />
Testam<strong>en</strong>t acomplertes <strong>en</strong> <strong>el</strong> Nou, <strong>en</strong> la<br />
propagació i la santedat de l’Església, <strong>en</strong><br />
28<br />
la seva fec<strong>un</strong>ditat i la seva estabilitat i, per<br />
tant, <strong>en</strong> <strong>el</strong> testimoni d<strong>el</strong>s cristians i <strong>en</strong> la<br />
seva coherència de vida, etc. Si bé, doncs,<br />
<strong>el</strong> nostre p<strong>un</strong>t de vista no és l’ess<strong>en</strong>cial a<br />
l’hora de tractar la problemàtica <strong>en</strong>torn<br />
d<strong>el</strong>s motius per creure, és <strong>un</strong> p<strong>un</strong>t de vista<br />
important per fer front a <strong>un</strong>a cultura<br />
dominat que pres<strong>en</strong>ta la ciència com l’únic<br />
i últim paradigma de la veritat i, <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
mètode empírico-matemàtic (apodícticodeductiu),<br />
l’únic mod<strong>el</strong> de la certesa racional.<br />
Volem fer pres<strong>en</strong>t, <strong>en</strong>cara, com <strong>un</strong><br />
darrer motiu previ al c<strong>en</strong>tre de la qüestió,<br />
que <strong>en</strong> abraçar aquesta problemàtica <strong>en</strong>s<br />
mou la convicció certa, que s’arr<strong>el</strong>a<br />
precisam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la capacitat il·luminativa<br />
de la fe, que <strong>en</strong>tre fe i ciència no hi pot<br />
haver contradicció perquè, com afirmava<br />
<strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong> <strong>en</strong> l’homilia que <strong>en</strong>capçala<br />
aquest article: Nosaltres creiem que a l’orig<strong>en</strong><br />
de tot hi ha <strong>el</strong> Verb etern, la Raó i no la<br />
irracionalitat13 .<br />
Una compr<strong>en</strong>sió limitada de la raó<br />
L’int<strong>en</strong>t d’all<strong>un</strong>yar Déu d<strong>el</strong> món i d<strong>el</strong><br />
cors d<strong>el</strong>s homes que perseguí<br />
l’il·luminisme, <strong>en</strong>tre altres corr<strong>en</strong>ts de<br />
p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t modern, rau <strong>en</strong> la seva<br />
compr<strong>en</strong>sió tancada de la raó i més<br />
exactam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la reducció de la<br />
racionalitat únicam<strong>en</strong>t al paradigma<br />
ci<strong>en</strong>tífic. El Papa <strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong> <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
discurs a l’Aula Magna de la Universitat<br />
de Reg<strong>en</strong>sburg, <strong>durant</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> <strong>en</strong>contre<br />
amb <strong>el</strong>s repres<strong>en</strong>tants de la ciència<br />
d’aqu<strong>el</strong>la <strong>un</strong>iversitat, ho va resumir molt<br />
claram<strong>en</strong>t: Aquest concepte modern de la raó<br />
es basa, <strong>en</strong> poques paraules, <strong>en</strong> <strong>un</strong>a síntesi <strong>en</strong>tre<br />
platonisme (cartesianisme) i empirisme, que<br />
ha estat confirmat per l’èxit tecnològic. Per <strong>un</strong>a<br />
13 BENET <strong>XVI</strong>, Homilia de la missa c<strong>el</strong>ebrada <strong>en</strong> l’esplanada d<strong>el</strong> Islinger F<strong>el</strong>d de Reg<strong>en</strong>sburg d<strong>el</strong> dia 12 de setembre de 2006. També:<br />
"Encara que la fe estigui per dam<strong>un</strong>t de la raó, mai no hi podrà haver <strong>un</strong> desacord veritable <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>les. Com que <strong>el</strong> mateix<br />
Déu que rev<strong>el</strong>a <strong>el</strong>s misteris i com<strong>un</strong>ica la fe ha fet davallar a l’esperit humà la llum de la raó, Déu no podrà negar-se <strong>el</strong>l<br />
mateix, ni la veritat podrà contradir la veritat". "Per tant, quan la investigació metòdica <strong>en</strong> totes les disciplines procedeix<br />
d’<strong>un</strong>a manera veritablem<strong>en</strong>t ci<strong>en</strong>tífica i segons les normes morals, mai no s’oposarà realm<strong>en</strong>t a la fe, ja que tant les coses<br />
profanes com les coses de la fe t<strong>en</strong><strong>en</strong> orig<strong>en</strong> <strong>en</strong> <strong>el</strong> mateix Déu. Més <strong>en</strong>cara, aqu<strong>el</strong>l qui amb humilitat i constància s’esforça<br />
a p<strong>en</strong>etrar <strong>en</strong> <strong>el</strong>s secrets de les coses, és conduït, fins s<strong>en</strong>se saber-ho, com per la mà de Déu, <strong>el</strong> qual, sost<strong>en</strong>int totes les<br />
coses, fa que siguin allò que són". CEC 159.
Imatge d'Isaac Newton (1643-1727), <strong>el</strong> f<strong>un</strong>dador de<br />
la ciència moderna.<br />
part es pressuposa l’estructura matemàtica de<br />
la matèria, la seva racionalitat<br />
interna per dir-ho<br />
d’alg<strong>un</strong>a manera, que permet<br />
compr<strong>en</strong>dre-la i fer-la servir<br />
<strong>en</strong> la seva eficàcia operativa:<br />
aquest és <strong>el</strong> pressupòsit platònic<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> concepte modern<br />
de la naturalesa. D’altra<br />
banda, es tr<strong>acte</strong> de la utilitat<br />
f<strong>un</strong>cional de la naturalesa<br />
per als nostres fins, on només<br />
la possibilitat de controlar<br />
veritat o falsedat mitjançant<br />
l’experim<strong>en</strong>t atorga la certesa<br />
decisiva. (...) Tot plegat<br />
comporta dues ori<strong>en</strong>tacions<br />
fonam<strong>en</strong>tals decisives per a<br />
la nostra qüestió. Només <strong>el</strong><br />
tipus de certesa que deriva de<br />
la sinergia <strong>en</strong>tre matemàtica<br />
i empíria <strong>en</strong>s permet parlar<br />
de ci<strong>en</strong>tificitat. Tot <strong>el</strong> que<br />
pret<strong>en</strong>gui ésser ciència ha de<br />
confrontar-se amb aquest criteri (...). És<br />
important <strong>en</strong>cara per a les nostres reflexions,<br />
destacar <strong>el</strong> fet que <strong>el</strong> mètode quant a tal exclou<br />
<strong>el</strong> problema Déu, r<strong>el</strong>egant-lo al lloc de problema<br />
aci<strong>en</strong>tífic o bé pre-ci<strong>en</strong>tífic. Amb això, però,<br />
<strong>en</strong>s trobem davant d’<strong>un</strong>a reducció de l’abast<br />
de ciència i raó que convé, alm<strong>en</strong>ys, qüestionar-<br />
Pierre Simon de Laplace (1749-1827)<br />
va formular la hipòtesi d<strong>el</strong><br />
determinisme mecanicista.<br />
se. Ens <strong>en</strong> sortirem, només, (...) si superem la<br />
limitació autodecretada de la raó a allò que és<br />
verificable <strong>en</strong> l’experim<strong>en</strong>t i li obrim de nou tota<br />
la seva amplitud (...) Malgrat tot, la moderna<br />
raó pròpia de les ciències naturals, j<strong>un</strong>t amb<br />
<strong>el</strong> <strong>seu</strong> intrínsec <strong>el</strong>em<strong>en</strong>t platònic, comporta (...)<br />
<strong>un</strong> interrogant que la transc<strong>en</strong>deix j<strong>un</strong>t amb<br />
les seves possibilitats metòdiques. Aquesta<br />
mateixa raó ha d’acceptar simplem<strong>en</strong>t<br />
l’estructura racional de la matèria i la<br />
correspondència <strong>en</strong>tre <strong>el</strong> nostre esperit i les<br />
estructures racionals que trobem <strong>en</strong> la<br />
naturalesa, com <strong>un</strong> fet sobre <strong>el</strong> qual es basa <strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> recorregut metodològic. Però, la preg<strong>un</strong>ta<br />
sobre <strong>el</strong> per què aquest fet existeix ha de ser<br />
confiada des de les ciències naturals a altres<br />
niv<strong>el</strong>ls i modes d<strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t -a la filosofia i a<br />
la teologia 14 .<br />
Les paraules citades d<strong>el</strong><br />
Papa clarifiqu<strong>en</strong> <strong>el</strong> p<strong>un</strong>t<br />
c<strong>en</strong>tral de la qüestió sobre<br />
les r<strong>el</strong>acions <strong>en</strong>tre la<br />
raó de les ciències i la fe.<br />
Aquesta superació de la<br />
limitació autodecretada<br />
per la raó a allò que és demostrable<br />
només empíricam<strong>en</strong>t<br />
a què invita <strong>el</strong> final<br />
d<strong>el</strong> discurs anterior, ja<br />
ha estat realitzat, si més<br />
no, a niv<strong>el</strong>l teòric. Precisam<strong>en</strong>t<br />
des de la mateixa<br />
raó s’ha demostrat, de forma<br />
per tant <strong>un</strong>iversal i<br />
necessària -i aquí rau la<br />
importància d’aquesta<br />
demostració-, que <strong>el</strong> tancam<strong>en</strong>t<br />
de la raó sobre sí<br />
mateixa, amb <strong>el</strong> criteri de<br />
ci<strong>en</strong>tificitat més am<strong>un</strong>t<br />
recordat, ha conduït a la inconsistència i<br />
a la contradicció a niv<strong>el</strong>l lògico-formal.<br />
Anem a pams.<br />
El naixem<strong>en</strong>t de la ciència moderna i <strong>el</strong><br />
ci<strong>en</strong>tisme<br />
Històricam<strong>en</strong>t <strong>el</strong> naixem<strong>en</strong>t de la<br />
14 BENET <strong>XVI</strong>, Discurs davant <strong>el</strong>s repres<strong>en</strong>tants de la ciència pron<strong>un</strong>ciat a l’Aula Magna de la Universitat de Reg<strong>en</strong>sburg <strong>el</strong> dia 12<br />
de setembre de 2006.<br />
29
R<strong>el</strong>ativity de M.C. Escher (1898-1972). Aquest artista neerlandès<br />
ha estat <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s pintors que millor ha reflectit <strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t de la<br />
ciència moderna. La seva obra sol dibuixar espais paradoxals molt<br />
difer<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong>s espais habituals de repres<strong>en</strong>tació.<br />
ciència moderna al llarg d<strong>el</strong>s ss. <strong>XVI</strong> i<br />
<strong>XVI</strong>I, amb <strong>el</strong> des<strong>en</strong>volupam<strong>en</strong>t d<strong>el</strong><br />
mètode matemàtico-experiem<strong>en</strong>tal i <strong>el</strong><br />
naixem<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> càlcul infinitesimal, obra<br />
paral·l<strong>el</strong>a de Newton (1643-1727) i<br />
Leibniz (1646-1716), va eclipsar la<br />
filosofia de la naturalesa i van fer de les<br />
ciències naturals, especialm<strong>en</strong>t de la física<br />
o de la mecànica, <strong>un</strong>a nova metafísica<br />
de l’<strong>en</strong>s natural, és a dir, <strong>el</strong> marc teòricoconceptual<br />
de compr<strong>en</strong>sió d<strong>el</strong> que era <strong>el</strong><br />
món natural, donant lloc al naixem<strong>en</strong>t de<br />
la ideologia ci<strong>en</strong>tífica de què ja hem parlat<br />
i que, des d’ara, anom<strong>en</strong>arem racio-<br />
30<br />
nalisme ci<strong>en</strong>tífic o, més breum<strong>en</strong>t,<br />
ci<strong>en</strong>tisme.<br />
Entre les pret<strong>en</strong>sions d<strong>el</strong><br />
ci<strong>en</strong>tisme hi havia la vol<strong>un</strong>tat<br />
d’arribar a aqu<strong>el</strong>l sistema de<br />
postulats evid<strong>en</strong>ts per si mateixos<br />
que reduís <strong>en</strong> si tot<br />
l’<strong>un</strong>ivers i d<strong>el</strong> qual, per via<br />
puram<strong>en</strong>t demostrativa, arribés<br />
a tots <strong>el</strong>s f<strong>en</strong>òm<strong>en</strong>s que s’esdev<strong>en</strong><strong>en</strong><br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> món. En altres<br />
paraules, l’arr<strong>el</strong> de la ideologia<br />
ci<strong>en</strong>tista rau <strong>en</strong> la pret<strong>en</strong>sió de<br />
construir <strong>un</strong>a ciència natural<br />
-que equival a l’única forma<br />
possible d<strong>el</strong> coneixem<strong>en</strong>t humà<br />
segons <strong>el</strong> criteri de ci<strong>en</strong>tificitat<br />
i, per tant, a <strong>un</strong>a teoria de tot <strong>el</strong><br />
que existeix o pot existir- basada<br />
<strong>en</strong> la presumpta autoevidència<br />
de les lleis de la mecànica,<br />
és a dir, de les lleis de<br />
Newton, mod<strong>el</strong>ada segons <strong>el</strong>s<br />
postulats de la geometria euclidiana.<br />
Com a mostra d’aquesta<br />
manera de p<strong>en</strong>sar pròpia<br />
de l’època n’hi ha prou a citar<br />
l’Ethica more<br />
geometrico<br />
demonstrata<br />
de B. Spinoza (1632-<br />
1677), <strong>un</strong>a obra que<br />
pretén fer <strong>un</strong>a metafísica<br />
deductiva, amb <strong>el</strong><br />
rigor de la demostració<br />
geomètrica, des<br />
d’<strong>un</strong>s pocs axiomes 15<br />
autoevid<strong>en</strong>ts, o bé la<br />
hipòtesi d<strong>el</strong> determinisme<br />
mecanicista 16<br />
absolut de l’<strong>un</strong>ivers<br />
físic que es troba <strong>en</strong><br />
l’obra de Laplace<br />
(1749-1827).<br />
El matemàtic Georg<br />
Cantor (1845-1918)<br />
15 S’<strong>en</strong>tén per axioma <strong>un</strong>a proposició que hom admet s<strong>en</strong>se demostració com a p<strong>un</strong>t de part<strong>en</strong>ça d’<strong>un</strong>a teoria o ciència.<br />
16 El determinisme és la doctrina i sistema filosòfic segons <strong>el</strong>s quals qualsevol fet f<strong>en</strong>omènic és resultat necessari d’<strong>un</strong><br />
conj<strong>un</strong>t de determinacions que pod<strong>en</strong> ésser expressades i sintetitzades <strong>en</strong> <strong>un</strong>a sèrie de lleis <strong>un</strong>iversals, les quals permet<strong>en</strong><br />
predir <strong>el</strong> futur d<strong>el</strong> f<strong>en</strong>om<strong>en</strong>.
L’apogeu d<strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme i<br />
l’inici de la seva crisi<br />
El programa il·luminista<br />
d<strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme va<br />
t<strong>en</strong>ir <strong>el</strong> <strong>seu</strong> apogeu amb<br />
l’axiomatització de l’anàlisi<br />
matemàtica Lagrange<br />
(1736-1813), d’Alembert<br />
(1717-1783), Cauchy<br />
(1789-1857), Dedekind<br />
(1831-1916)) i d<strong>el</strong> concepte<br />
de límit (Weierstrass<br />
(1815-1897), <strong>en</strong>tre <strong>el</strong><br />
final d<strong>el</strong> s. <strong>XVI</strong>II i la primera<br />
meitat d<strong>el</strong> XIX, que<br />
desvinculav<strong>en</strong> aquesta<br />
disciplina de qualsevol<br />
referència a la intuïció<br />
geomètrica. La ciència es<br />
converteix <strong>en</strong> qu<strong>el</strong>com<br />
absolut amb caràcter apodíctic 17 , <strong>el</strong><br />
substitut de la metafísica i la filosofia <strong>en</strong><br />
g<strong>en</strong>eral. Però fou <strong>en</strong> aquets mateix<br />
mom<strong>en</strong>t de màxim apogeu quan s’inicià -<br />
sempre a niv<strong>el</strong>l teòric ja que <strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme<br />
continua ess<strong>en</strong>t a la pràctica la ideologia<br />
dominant- la seva davallada amb l’anom<strong>en</strong>ada<br />
crisi d<strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>ts de la geometria<br />
i de l’anàlisi matemàtica, que, com<br />
se sap, són les bases epistemològiques i<br />
matemàtiques de la ciència moderna.<br />
Amb l’aparició de les geometries no<br />
euclidianes, obra de Bolyai (1802-1860) i<br />
Lobacevskji (1793-1856), com<strong>en</strong>c<strong>en</strong> a<br />
trontollar <strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>ts de la geometria<br />
apodíctica: des d’aleshores la geometria<br />
passa a ser <strong>un</strong>a ciència hipotètica i, <strong>en</strong>cara<br />
més important, l’evidència deixa de ser<br />
<strong>el</strong> criteri de veritat absoluta d<strong>el</strong>s postulats<br />
de la matemàtica. A més a més, Riemann<br />
(1826-1866) acon-segueix axiomatitzar la<br />
geometria, g<strong>en</strong>eralitzant <strong>el</strong> <strong>seu</strong> treball a<br />
les geometries no euclidianes i f<strong>en</strong>t cada<br />
vegada més semblant la geometria i la<br />
El matemàtic Kurt Göd<strong>el</strong><br />
(1906-1978).<br />
matemàtica <strong>en</strong> g<strong>en</strong>eral a la<br />
lògica formal. Amb tot<br />
això s’inicià la reflexió que<br />
aprof<strong>un</strong>dí <strong>en</strong> <strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>ts<br />
de la matemàtica i<br />
que, certam<strong>en</strong>t, no es fià<br />
més de l’evidència, de forma<br />
que <strong>el</strong> que es pr<strong>en</strong>ia<br />
fins aleshores per descomptat<br />
va ser sotmès a<br />
rigorosa anàlisi racional.<br />
En aquest esforç racional<br />
<strong>el</strong> món d<strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t va<br />
anar a parar al problema<br />
de les antinòmies que<br />
desembocarà <strong>en</strong> la formulació<br />
d<strong>el</strong>s teoremes de<br />
Göd<strong>el</strong> (1906-1978), p<strong>un</strong>t<br />
on aquesta descripció de<br />
l’evolució històrica d<strong>el</strong><br />
p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t ci<strong>en</strong>tífic pret<strong>en</strong>ia arribar.<br />
Les antinòmies<br />
La primera de les antinòmies més<br />
impor-tants va ser la de Cantor (1845-<br />
1918), r<strong>el</strong>acionada amb les nocions omnicompr<strong>en</strong>sives<br />
de "con-j<strong>un</strong>t <strong>un</strong>iversal" o de<br />
"conj<strong>un</strong>t maximal" de la seva teoria no<br />
axiomàtica d<strong>el</strong> "conj<strong>un</strong>t" -noció g<strong>en</strong>eral<br />
amb la qual es pret<strong>en</strong>ia a l’època abraçar<br />
tots <strong>el</strong>s conceptes matemàtics, com ara figura,<br />
nombre, f<strong>un</strong>ció...-. Més important,<br />
tant per a la història d<strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t<br />
contemporani com per al nostre propòsit,<br />
va ser l’antinòmia de Russ<strong>el</strong>l (1872-1970)<br />
<strong>en</strong> r<strong>el</strong>ació a la noció lògica de "classe total"<br />
<strong>en</strong> l’int<strong>en</strong>t logicista de Frege (1848-<br />
1925) de construir <strong>un</strong>a teoria d<strong>el</strong>s<br />
fonam<strong>en</strong>ts de la matemàtica basada <strong>en</strong> la<br />
noció lògica de classe i no de conj<strong>un</strong>t. La<br />
força d<strong>el</strong> descobrim<strong>en</strong>t de Russ<strong>el</strong>l està<br />
lligada al fet que aquesta antinòmia és de<br />
tipus lògic i no només de tipus matemàtic,<br />
és a dir, de tipus sintàctic 18 i no semàntic 19 ,<br />
de forma que era estructural a l’int<strong>en</strong>t<br />
17 Són apodíctics <strong>el</strong>s judicis o raonam<strong>en</strong>ts que són necessàriam<strong>en</strong>t veritables o falsos, a diferència d<strong>el</strong>s problemàtics o<br />
assertoris. Aristòtil emprà aquest terme per a designar les proposicions que no pod<strong>en</strong> ésser refutades.<br />
18 En lògica, s’<strong>en</strong>tén per sintaxi <strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t de procedim<strong>en</strong>ts demostratius de les formes proposicionals d’<strong>un</strong> determinat<br />
ll<strong>en</strong>guatge formal. L’anàlisi sintàctica mira, per tant, a la coherència d<strong>el</strong> sistema.<br />
19 En lògica, la semàntica fa referència a l’anàlisi de la consistència, de la veritat i d<strong>el</strong> significat de les mateixes proposicions<br />
i d<strong>el</strong>s procedim<strong>en</strong>ts demostratius d<strong>el</strong> mateix ll<strong>en</strong>guatge formal que analitza la sintaxi.<br />
31
mateix de formalització. El resultat és<br />
força sorpr<strong>en</strong><strong>en</strong>t des d<strong>el</strong> p<strong>un</strong>t de vista d<strong>el</strong><br />
ci<strong>en</strong>tisme: si les antinòmies no estan<br />
lligades ni a les particularitats d’alg<strong>un</strong>es<br />
nocions matemàtiques ni a l’ús d’alg<strong>un</strong>es<br />
nocions semàntiques, sinó que t<strong>en</strong><strong>en</strong> <strong>un</strong><br />
indubtable orig<strong>en</strong> sintàctic, <strong>un</strong>a arr<strong>el</strong> formal,<br />
<strong>en</strong> què consisteix aquesta arr<strong>el</strong>, aquest<br />
orig<strong>en</strong>? És aquí on cal situar <strong>el</strong>s Teoremes<br />
d’incompletesa de Göd<strong>el</strong> (1931), <strong>en</strong><br />
r<strong>el</strong>ació a l’aritmètica formalitzada per<br />
Peano (1858-1932), i les seves ext<strong>en</strong>sions<br />
a tots <strong>el</strong>s sistemes formals duta a terme<br />
per Turing (1912-1954) Church (1903-<br />
1995) i Tarski (1902-1983). D’aquests<br />
teoremes resultarà clar que <strong>el</strong> risc de<br />
contradicció (que porta a la explicitació<br />
de les antinòmies) es troba inserit <strong>en</strong> la<br />
noció mateixa de demostrabilitat formal<br />
dins d<strong>el</strong> context d’<strong>un</strong>a raó reclosa sobre si<br />
mateixa.<br />
El mite de la certesa absoluta<br />
Abans de compr<strong>en</strong>dre tot l’abast que<br />
<strong>el</strong>s teoremes de Göd<strong>el</strong> impliqu<strong>en</strong> <strong>en</strong> la<br />
concepció de la ciència i d<strong>el</strong> coneixem<strong>en</strong>t<br />
32<br />
El matemàtic Giuseppe Peano (1858-1932).<br />
<strong>en</strong> g<strong>en</strong>eral, convé repassar ràpidam<strong>en</strong>t les<br />
conseqüències que la revisió d<strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>ts<br />
de la matemàtica tinguer<strong>en</strong> per a<br />
les altres ciències, <strong>en</strong> concret per a la<br />
mecànica (física). Els nous descobrim<strong>en</strong>ts<br />
d<strong>el</strong> món físic amb què es desvetllà <strong>el</strong> s.<br />
XX i que duguer<strong>en</strong> a la formulació de les<br />
noves mecàniques r<strong>el</strong>ativista i quàntica<br />
han fet caure <strong>el</strong> mite de l’única ciència<br />
mecànica apodíctica, la mecànica<br />
newtoniana, tal i com, de fet, havia caigut<br />
<strong>el</strong> mite de l’única geometria apodíctica,<br />
l’euclidiana, amb <strong>el</strong> descobrim<strong>en</strong>t de les<br />
geometries no euclidianes. La mecànica<br />
es va convertir també <strong>en</strong> ciència hipotètica<br />
i, per tant, substituïble per <strong>un</strong>a teoria més<br />
adequada, amb la qual cosa trontollava <strong>el</strong><br />
paradigama d<strong>el</strong> criteri de raonabilitat que<br />
propugnava <strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme. La raó va<br />
com<strong>en</strong>çar a eixamplar <strong>el</strong> <strong>seu</strong> radi d’abast.<br />
És <strong>en</strong> aquets eixamplam<strong>en</strong>t de l’abast<br />
de la raó on cal veure les conseqüències<br />
epistemològiques d<strong>el</strong>s teoremes de Göd<strong>el</strong>,<br />
Turing, Church i Tarski. Per claredat de<br />
l’exposició recordarem només la primera<br />
de les dues formulacions d<strong>el</strong>s teoremes de<br />
Göd<strong>el</strong>. En <strong>el</strong>la s’hi afirma que tot sistema<br />
formal, sufici<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t capaç d’incloure <strong>en</strong><br />
sí <strong>el</strong>s axiomes de l’aritmètica formalitzada<br />
de Peano, si aquest és consist<strong>en</strong>t serà<br />
necessàriam<strong>en</strong>t incomplet. La consistència<br />
garanteix que <strong>un</strong> ll<strong>en</strong>guatge formal no<br />
inclogui <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> si fórmules contradictòries.<br />
La completesa, <strong>en</strong> canvi, és<br />
aqu<strong>el</strong>la propietat que assegura a <strong>un</strong><br />
ll<strong>en</strong>guatge formal la capacitat de demostrar<br />
(decidibilitat) qualsevol proposició<br />
d<strong>el</strong> ll<strong>en</strong>guatge, o la seva negació,<br />
correctam<strong>en</strong>t construïda <strong>en</strong> <strong>el</strong> tal<br />
ll<strong>en</strong>guatge. En altres paraules, la primera<br />
formulació d<strong>el</strong>s teoremes de Göd<strong>el</strong><br />
assegura que si <strong>un</strong> sistema formal és<br />
sufici<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t capaç d’incloure <strong>en</strong> sí <strong>el</strong>s<br />
axiomes de l’aritmètica formalitzada de<br />
Peano, contindrà necessàriam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
interior <strong>en</strong><strong>un</strong>ciats vertaders, la veritat o<br />
falsedat d<strong>el</strong> quals són indemostrables<br />
(indecidibles) dins d’aqu<strong>el</strong>l mateix sistema.<br />
Turing est<strong>en</strong>gué aquest resultat, <strong>en</strong>
El Danubi al <strong>seu</strong> pas per la ciutat bavaresa de Reg<strong>en</strong>sburg.<br />
principi limitat als sistemes formals<br />
capaços d’incloure <strong>en</strong> sí l’aritmètica<br />
formalitzada per Peano, a tots <strong>el</strong>s sistemes<br />
formals i als mètodes algorítmics de<br />
demostració i de càlcul <strong>en</strong> aquests<br />
sistemes.<br />
Amb tot això es vol dir simplem<strong>en</strong>t que<br />
qualsevol sistema formal, com ara <strong>el</strong><br />
ll<strong>en</strong>guatge d’<strong>un</strong>a teoria ci<strong>en</strong>tífica, si vol ser<br />
consist<strong>en</strong>t, no podrà ni ser complet ni molt<br />
m<strong>en</strong>ys autorefer<strong>en</strong>cial -com la raó d<strong>el</strong><br />
ci<strong>en</strong>tisme pretén ser-: haurà de ser<br />
sintàcticam<strong>en</strong>t obert, això és, la prova de<br />
la seva consistència haurà de ser externa<br />
al ll<strong>en</strong>guatge formal <strong>en</strong> qüestió, i semànticam<strong>en</strong>t<br />
obert a altres ll<strong>en</strong>guatges<br />
formals per tal de provar formalm<strong>en</strong>t la<br />
seva veritat. Els ll<strong>en</strong>guatges formals són,<br />
doncs, fràgils i la seva consistència és limitada.<br />
El que ja es pot anom<strong>en</strong>ar "mite<br />
de la certesa absoluta" d<strong>el</strong>s procedim<strong>en</strong>ts<br />
deductius quedà d’aquesta manera d<strong>el</strong> tot<br />
destruït.<br />
La novetat radical que van comportar<br />
<strong>el</strong>s teoremes de Göd<strong>el</strong> rau <strong>en</strong> <strong>el</strong> fet que <strong>el</strong><br />
caràcter hipotètic -i, per tant, incompletde<br />
qualsevol teoria formal és establert<br />
justam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> forma de teorema i, per tant,<br />
amb validesa <strong>un</strong>iversal i necessària. És a<br />
dir, <strong>el</strong>s teoremes de Göd<strong>el</strong>, i les seves<br />
ext<strong>en</strong>sions, limit<strong>en</strong> <strong>un</strong>iversalm<strong>en</strong>t la<br />
potència de qualsevol sistema formal i d<strong>el</strong>s<br />
ll<strong>en</strong>guatges formalitzats de les ciències.<br />
Això cal <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre-ho bé: la limitació afecta<br />
a la potència d<strong>el</strong> sistema formal, és a<br />
dir, a la seva consistència i a la seva veritat,<br />
cosa que no implica <strong>en</strong> absolut que ja no<br />
existeixin ni la veritat ni la coherència d<strong>el</strong><br />
discurs ci<strong>en</strong>tífic o d<strong>el</strong> discurs racional, <strong>en</strong><br />
g<strong>en</strong>eral, com alg<strong>un</strong>s des d<strong>el</strong> nihilisme radical<br />
han pretès que fos. Aquesta posició<br />
extrema d<strong>el</strong> nihilisme és, de fet, irracio-<br />
33
nal: <strong>en</strong> efecte, si es vol, es pot mant<strong>en</strong>ir la<br />
completesa d<strong>el</strong> sistemes formals i, per tant,<br />
l’autorefer<strong>en</strong>cialitat de la raó, amb la<br />
condició necessària -per tant, indefugibleque<br />
aquesta inclogui la contradicció al <strong>seu</strong><br />
interior. Acceptant la contradicció,<br />
certam<strong>en</strong>t, es pod<strong>en</strong> negar tant la veritat<br />
com la coherència de la ciència i de<br />
qualsevol altre discurs racional, però<br />
alhora cal acceptar la impossibilitat de<br />
dialogar i de compr<strong>en</strong>dre i la impossibilitat<br />
d’investigar i de recercar. Si s’accepta la<br />
contradicció, s’<strong>en</strong>tra de ple <strong>en</strong> l’escepticisme<br />
radical que només és coher<strong>en</strong>t amb<br />
si mateix si roman <strong>en</strong> <strong>el</strong> més absolut<br />
sil<strong>en</strong>ci, perquè quan int<strong>en</strong>ta def<strong>en</strong>sar la<br />
seva posició, simplem<strong>en</strong>t, quan s’expressa,<br />
ja fa ús d’<strong>un</strong>a lògica que no accepta la<br />
contradicció <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> si, com ja va fer<br />
veure Aristòtil al llibre IV de la seva Metafísica.<br />
La mort ci<strong>en</strong>tífica d<strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme<br />
Tornant al nucli d<strong>el</strong> nostre argum<strong>en</strong>t,<br />
allò que es pot concloure d<strong>el</strong>s teoremes<br />
de limitació és que la investigació, la<br />
recerca ci<strong>en</strong>tífica i racional, no t<strong>en</strong><strong>en</strong> fi.<br />
Per tant, des d’ara, donat <strong>el</strong> caràcter <strong>un</strong>iversal<br />
i necessari d’<strong>un</strong> teorema, cal considerar<br />
<strong>el</strong>s sistemes lògics, inclo<strong>en</strong>t-hi les<br />
teories ci<strong>en</strong>tífiques, com a sistemes oberts<br />
sintàcticam<strong>en</strong>t i semàntica i, per tant,<br />
vinculats a <strong>un</strong> context d’aplicació concreta<br />
i capacitats per adequar <strong>el</strong>s axiomes, és<br />
a dir, capacitats per integrar dins <strong>seu</strong>, <strong>en</strong><br />
primer lloc, mètodes lògics d’inv<strong>en</strong>ció i<br />
descobrim<strong>en</strong>t <strong>en</strong> vista a la constitució<br />
d’axiomes adequats al <strong>seu</strong> objecte i sempre<br />
modificables i, <strong>en</strong> segon lloc, mètodes<br />
formals de prova per a la construcció de<br />
teories lògicam<strong>en</strong>t consist<strong>en</strong>ts, tot i que<br />
r<strong>el</strong>ativam<strong>en</strong>t, superant-se així tant<br />
l’estaticitat d<strong>el</strong>s sistemes formals<br />
"moderns", d’abast pretesam<strong>en</strong>t <strong>un</strong>iversal<br />
i acontextual, com l’arbitrarietat <strong>en</strong> les<br />
definicions d<strong>el</strong>s axiomes. Amb aquests<br />
teoremes s’<strong>el</strong>imin<strong>en</strong> de la història d<strong>el</strong><br />
20 G. BASTI, Filosofia d<strong>el</strong>la natura e d<strong>el</strong>la sci<strong>en</strong>za, Roma 2002, 183.<br />
34<br />
p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t <strong>el</strong>s excessos d<strong>el</strong> racionalisme<br />
<strong>en</strong> g<strong>en</strong>eral, i de la seva expressió ideològica<br />
concreta: <strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme. Algú ha<br />
definit f<strong>el</strong>içm<strong>en</strong>t aquest procés com la<br />
"mort ci<strong>en</strong>tífica d<strong>el</strong> ci<strong>en</strong>tisme" 20 .<br />
Amb aquesta mort, la raó ha quedat<br />
alliberada de l’arbitrària autolimitació que<br />
s’havia imposat des de l’il·luminisme. Aquesta<br />
limitació autodecretada se’ns ha<br />
manifestat totalm<strong>en</strong>t arbitrària, s<strong>en</strong>se cap<br />
m<strong>en</strong>a de fonam<strong>en</strong>t i, per tant, d<strong>el</strong> tot irracional.<br />
A més a més, s’ha demostrat<br />
racionalm<strong>en</strong>t que la raó ci<strong>en</strong>tífica no pot<br />
estar mai autoreferida, de forma que depèn<br />
sempre de niv<strong>el</strong>ls externs al niv<strong>el</strong>l propi<br />
de formalització. Tot aquest procés<br />
d’autocrítica de la raó ha obert pas, d’<strong>un</strong>a<br />
manera necessària -perquè només <strong>en</strong><br />
aquest niv<strong>el</strong>l reflexiu es comprèn la veritat<br />
i la coherència de la ciència- i rigorosa<br />
-perquè ve exigida des de l’anàlisi d<strong>el</strong>s<br />
fonam<strong>en</strong>ts de la ciència mateixa i demostrada<br />
de manera lògicam<strong>en</strong>t correcta-, a<br />
la reflexió filosòfica ja sigui sobre la<br />
metodologia de la ciència com sobre la<br />
naturalesa d<strong>el</strong> que tracta la ciència.<br />
Conclusions<br />
Aquesta obertura a la reflexió<br />
necessària i rigorosa <strong>en</strong>s col·loca al mateix<br />
niv<strong>el</strong>l d<strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t on <strong>el</strong> Papa <strong>B<strong>en</strong>et</strong> <strong>XVI</strong><br />
col·locava, <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> discurs a la <strong>un</strong>iversitat<br />
de Reg<strong>en</strong>sburg, la preg<strong>un</strong>ta sobre <strong>el</strong><br />
perquè de l’estructura racional de la<br />
matèria i de la correspondència <strong>en</strong>tre <strong>el</strong><br />
nostre esperit i les estructures racionals<br />
que es trob<strong>en</strong> <strong>en</strong> la naturalesa, és a dir,<br />
<strong>en</strong>s situa al niv<strong>el</strong>l filosòfic i teològic.<br />
En l'àmbit filosòfic, de manera estricta,<br />
perquè pròpiam<strong>en</strong>t som <strong>en</strong> <strong>un</strong> niv<strong>el</strong>l<br />
reflexiu sobre <strong>el</strong>s procedim<strong>en</strong>ts d’<strong>un</strong>a<br />
activitat humana com és ara la ciència<br />
(filosofia de la ciència) i sobre la<br />
compr<strong>en</strong>sió d<strong>el</strong> món natural, de les<br />
<strong>en</strong>titats d<strong>el</strong>s món físic -objectes<br />
f<strong>en</strong>omènics de la ciència- (filosofia de la<br />
naturalesa).
En l'àmbit teològic, <strong>en</strong> la mesura que<br />
aquesta reflexió sobre l’obertura de la raó<br />
constitueix <strong>un</strong> signe de credibilitat per la<br />
fe. És <strong>un</strong> signe de credibilitat precisam<strong>en</strong>t<br />
perquè la nostra raó no estant autoreferida,<br />
està referida d’alg<strong>un</strong>a manera a qu<strong>el</strong>com<br />
que la transc<strong>en</strong>deix. En altres paraules, <strong>el</strong><br />
fet mateix que la recerca ci<strong>en</strong>tífica i racional<br />
no tingui fi, per mor que la raó no<br />
està tancada <strong>en</strong> si mateixa, no significa que<br />
no hi hagi <strong>un</strong>a veritat, com hem ap<strong>un</strong>tat<br />
més am<strong>un</strong>t, sinó que precisam<strong>en</strong>t hi ha<br />
d’haver <strong>un</strong>a veritat que transc<strong>en</strong>deixi<br />
aquesta recerca i que alhora la dirigeixi<br />
com l’ànima d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> movim<strong>en</strong>t, tot i que -<br />
quedi b<strong>en</strong> clar- cap teoria racional humana<br />
podrà mai pret<strong>en</strong>dre abraçar la totalitat<br />
d’aquesta veritat <strong>en</strong> la història21 .<br />
La reflexió sobre <strong>el</strong>s grans descobrim<strong>en</strong>ts<br />
d<strong>el</strong>s fonam<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong> p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t<br />
humà, a part de destruir <strong>el</strong> mite ci<strong>en</strong>tista,<br />
cosa <strong>en</strong> sí ja positiva perquè eixampla la<br />
raó cap a formes de racionalitat més vastes,<br />
ap<strong>un</strong>ta alhora, <strong>en</strong>cara que v<strong>el</strong>adam<strong>en</strong>t com<br />
a signe que és, vers qu<strong>el</strong>com que es troba<br />
transc<strong>en</strong>dint i dirigint aquest movim<strong>en</strong>t<br />
d’obertura tant sintàctica com semàntica<br />
de la mateixa raó. Naturalm<strong>en</strong>t, es tracta<br />
d<strong>el</strong> signe més extern a la fe perquè <strong>en</strong> si<br />
mateix i per si sol no fa creure ningú. Però<br />
és <strong>un</strong> signe necessari <strong>en</strong> <strong>un</strong>a cultura <strong>en</strong>cara<br />
dominada a la pràctica per la irracionalitat<br />
d’<strong>un</strong>a ideologia que precisam<strong>en</strong>t<br />
nega Déu i la fe <strong>en</strong> nom de la seva<br />
racionalitat arbitràriam<strong>en</strong>t autolimitada i<br />
irracionalm<strong>en</strong>t fonam<strong>en</strong>tada.<br />
Acabem amb les paraules finals d<strong>el</strong><br />
discurs d<strong>el</strong> Papa als <strong>acadèmic</strong>s de<br />
Reg<strong>en</strong>sburg: L’occid<strong>en</strong>t, des de fa molt temps,<br />
està am<strong>en</strong>açat per l’aversió als interrogants<br />
fonam<strong>en</strong>tals de la seva raó (...). El coratge<br />
d’obrir-se a l’amplitud de la raó, no <strong>el</strong> rebuig<br />
de la seva grandesa, aquest és <strong>el</strong> programa amb<br />
<strong>el</strong> qual <strong>un</strong>a teologia compromesa <strong>en</strong> la reflexió<br />
sobre la fe bíblica, <strong>en</strong>tra <strong>en</strong> la disputa d<strong>el</strong> temps<br />
pres<strong>en</strong>t. No actuar segons la raó, no actuar<br />
amb <strong>el</strong> logos, és contrari a la naturalesa de<br />
Déu(...). És a aquest gran logos, a aquesta<br />
vastitud de la raó, que invitem <strong>en</strong> <strong>el</strong> diàleg de<br />
les cultures als nostres interlocutors22 .<br />
El nostre gran deure com a cristians es<br />
mostrar aquest eixamplam<strong>en</strong>t de la raó<br />
com <strong>un</strong> signe de credibilitat de la nostra<br />
fe, <strong>un</strong>a fe que, per tant, és raonable.<br />
Lluc M. Torcal<br />
21 Cf. JOAN PAU II, Carta <strong>en</strong>cíclica Fides et Ratio, 51.<br />
22 BENET <strong>XVI</strong>, Discurs davant <strong>el</strong>s repres<strong>en</strong>tants de la ciència pron<strong>un</strong>ciat a l’Aula Magna de la Universitat de Reg<strong>en</strong>sburg <strong>el</strong> dia 12<br />
de setembre de 2006.<br />
35
A FONS<br />
LA BÍBLIA, UN LLIBRE DE FE<br />
PER AL MÓN D'AVUI<br />
Accedir a la Bíblia no resulta fàcil. És <strong>un</strong> llibre antic, amb textos que pod<strong>en</strong><br />
t<strong>en</strong>ir <strong>un</strong>s tres mil anys d’antiguitat; obra d’<strong>un</strong>a cultura que no és la nostra i escrita<br />
amb <strong>un</strong> ll<strong>en</strong>guatge que no és <strong>el</strong> nostre. Constitueix <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s best s<strong>el</strong>lers m<strong>un</strong>dials: <strong>un</strong><br />
d<strong>el</strong>s més v<strong>en</strong>uts i , s<strong>en</strong>s dubte, <strong>el</strong> més traduït de tots.<br />
I, no obstant això, són pocs <strong>el</strong>s cristians que, a<br />
banda d<strong>el</strong>s evang<strong>el</strong>is, s’atreveixin a llegir <strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> contingut. És la int<strong>en</strong>ció d’aquest article<br />
aportar pistes que <strong>en</strong>s ajudin a conèixer<br />
millor què és i què no és la Bíblia així<br />
com la manera d’acostar-nos-hi. Ens<br />
parla de tot plegat <strong>el</strong> salesià P. Jordi<br />
Latorre i Castillo, professor de Bíblia a<br />
l’Institut Superior de Ciències R<strong>el</strong>igioses<br />
Martí Codolar.<br />
Una capsa de records<br />
Si m’ho permeteu, com<strong>en</strong>çarem per <strong>un</strong><br />
exemple. Fa poc, <strong>el</strong>s pares d’<strong>un</strong> amic van<br />
c<strong>el</strong>ebrar les seves noces d’or. Vaig participar<br />
amb <strong>el</strong>ls <strong>en</strong> l’eucaristia d’acció de<br />
gràcies i a l’àpat familiar que va seguir.<br />
Arran d’aquesta c<strong>el</strong>ebració vaig t<strong>en</strong>ir<br />
l’oport<strong>un</strong>itat de visitar aquest matrimoni<br />
ancià, <strong>un</strong>s dies abans, a casa seva. Més<br />
<strong>en</strong>llà d<strong>el</strong> cafè i d<strong>el</strong>s dolços, la conversa es<br />
va allargar per rumbs més íntims i <strong>en</strong>s<br />
av<strong>en</strong>turàrem per la s<strong>en</strong>dera d<strong>el</strong>s records,<br />
emmagatzemats al llarg de mig segle.<br />
Al cap d’<strong>un</strong>a estona la s<strong>en</strong>yora es va<br />
dirigir a l’habitació matrimonial i d’<strong>un</strong>a<br />
còmoda antiga va pr<strong>en</strong>dre <strong>un</strong>a capsa<br />
metàl·lica que va dipositar sobre la tauleta<br />
d<strong>el</strong> saló m<strong>en</strong>jador i <strong>en</strong> va com<strong>en</strong>çar a<br />
extreure diversos objectes guardats<br />
llargam<strong>en</strong>t amb z<strong>el</strong>. El primer va ser <strong>un</strong><br />
feix de cartes, de paper ja desgastat,<br />
guardades amb <strong>un</strong> llaç de cinta verm<strong>el</strong>la:<br />
les cartes d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> festeig. Van seguir<br />
fotografies -<strong>en</strong>tre les quals <strong>el</strong> retrat d<strong>el</strong> dia<br />
36<br />
de les noces-, arracades de plata, <strong>un</strong><br />
r<strong>el</strong>lotge de butxaca, i fins l’acta notarial<br />
de la compra d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> habitatge -de la seva<br />
llar!-. Cada objecte extret anava seguit<br />
d’<strong>un</strong>a història, d’<strong>un</strong> record... Aqu<strong>el</strong>la caixa<br />
de records cont<strong>en</strong>ia cinquanta anys de<br />
vida compartida; cinquanta anys d’il·lusió,<br />
de p<strong>en</strong>es i de moltes alegries.<br />
Tots nosaltres conservem textos,<br />
imatges, objectes que són sagram<strong>en</strong>t d’<strong>un</strong>a<br />
vida. El <strong>seu</strong> valor no es troba <strong>en</strong> <strong>el</strong>ls<br />
mateixos sinó <strong>en</strong> la seva capacitat de<br />
significació, d’evocació. Cadasc<strong>un</strong><br />
d’aquests objectes evoca <strong>un</strong> fragm<strong>en</strong>t de<br />
la nostra vida i <strong>en</strong>s ho manté viu. Per això<br />
tots t<strong>en</strong>im necessitat, de tant <strong>en</strong> tant,<br />
d’as<strong>seu</strong>re’ns davant de la nostra pròpia<br />
capsa de records i d’evocar tot <strong>el</strong> que ha<br />
estat la nostra vida.
La Bíblia és, fonam<strong>en</strong>talm<strong>en</strong>t, <strong>un</strong>a<br />
capsa de records. En aquesta capsa no hi<br />
ha objectes, sinó textos formats, recollits<br />
i escrits per molts autors anònims al llarg<br />
de més de mil anys, i <strong>en</strong> tres ll<strong>en</strong>gües<br />
distintes: hebreu, arameu i grec. Textos <strong>en</strong><br />
<strong>el</strong>s quals la com<strong>un</strong>itat jueva d<strong>el</strong>s temps<br />
bíblics i la primera g<strong>en</strong>eració cristiana hi<br />
van cristal·litzar <strong>el</strong>s p<strong>un</strong>ts forts de la seva<br />
vida. Narracions, cançons, poesies,<br />
lleg<strong>en</strong>des, proverbis, cartes, lleis, tractats...<br />
R<strong>el</strong>ats, alg<strong>un</strong>s d’<strong>el</strong>ls fruits de la ficció, i<br />
altres, molts, basats <strong>en</strong> tradicions<br />
històriques antigues o <strong>en</strong> records més<br />
moderns. Tots aquests textos t<strong>en</strong><strong>en</strong> <strong>en</strong><br />
comú <strong>un</strong> aspecte: evoqu<strong>en</strong> la vida de tota<br />
<strong>un</strong>a com<strong>un</strong>itat.<br />
Actitud davant la Bíblia: la fe<br />
Passem a <strong>un</strong> segon exemple. La majoria<br />
hem tingut experiència de visionar <strong>un</strong>a<br />
p<strong>el</strong>·lícula <strong>en</strong> projecció tridim<strong>en</strong>sional.<br />
Últimam<strong>en</strong>t s’han posat de moda gràcies<br />
als av<strong>en</strong>ços tecnològics; de fet, però, fa<br />
dècades que ja es projectav<strong>en</strong> aqu<strong>el</strong>les<br />
p<strong>el</strong>·lícules <strong>en</strong> les quals <strong>el</strong>s espectadors<br />
rebi<strong>en</strong> a l’<strong>en</strong>trada d<strong>el</strong> cinema <strong>un</strong>es ulleres<br />
de cartró amb <strong>un</strong>s forats recoberts de<br />
paper transpar<strong>en</strong>t verm<strong>el</strong>l i blau. Visionar<br />
la p<strong>el</strong>·lícula amb aquestes s<strong>en</strong>zilles ulleres<br />
produïa la s<strong>en</strong>sació visual de la prof<strong>un</strong>ditat<br />
d’imatge, o tridim<strong>en</strong>sionalitat. Les imatges<br />
guany<strong>en</strong> <strong>en</strong> prof<strong>un</strong>ditat. En treure’ns les<br />
ulleres, aquesta s<strong>en</strong>sació de prof<strong>un</strong>ditat es<br />
perdia i la p<strong>el</strong>·lícula passava a ser vista<br />
només amb dues dim<strong>en</strong>sions: imatges planes<br />
sobre la pantalla.<br />
Amb les ulleres posades o s<strong>en</strong>se <strong>el</strong>les,<br />
no canvi<strong>en</strong> ni <strong>el</strong>s personatges, ni<br />
l’argum<strong>en</strong>t, ni <strong>el</strong> paisatge, ni l’acció... la<br />
p<strong>el</strong>·lícula és sempre la mateixa. El que<br />
aport<strong>en</strong> les ulleres és la prof<strong>un</strong>ditat <strong>en</strong> la<br />
imatge. Així la visió és més completa, de<br />
dues dim<strong>en</strong>sions es passa a tres: s’hi surt<br />
guanyant!<br />
Totes les comparances result<strong>en</strong> coixes;<br />
però, per a <strong>en</strong>t<strong>en</strong>dre’ns, podem dir que la<br />
fe actua com aquestes ulleres de paper de<br />
c<strong>el</strong>·lofana. La p<strong>el</strong>·lícula és la vida personal,<br />
o la història humana. Amb ulleres o s<strong>en</strong>se<br />
ulleres, tots contemplem la mateixa<br />
p<strong>el</strong>·lícula, tots vivim la mateixa història.<br />
Però la imatge que es percep no és la<br />
mateixa: d’<strong>un</strong>a imatge plana passem a <strong>un</strong>a<br />
altra amb prof<strong>un</strong>ditat. La fe aporta això<br />
precisam<strong>en</strong>t, <strong>un</strong>a prof<strong>un</strong>ditat a tot <strong>el</strong> que<br />
anem vivint.<br />
D’<strong>un</strong>a lectura puram<strong>en</strong>t f<strong>en</strong>om<strong>en</strong>ològica<br />
de la vida, de la història, de la<br />
realitat humana, passem a <strong>un</strong>a lectura <strong>en</strong><br />
prof<strong>un</strong>ditat: percebem i acollim <strong>un</strong><br />
rerefons que la sosté i la condueix, <strong>un</strong><br />
misteri que l’anima, <strong>un</strong>a presència que <strong>en</strong>s<br />
surt a l’<strong>en</strong>contre i <strong>en</strong>s interp<strong>el</strong>·la.<br />
Tornant al terr<strong>en</strong>y bíblic, hem d’afegir<br />
que <strong>el</strong> poble jueu de l’època bíblica va sa-<br />
La Bíblia és, fonam<strong>en</strong>talm<strong>en</strong>t, <strong>un</strong>a capsa de records<br />
que conté <strong>un</strong>a experiència crei<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la història.<br />
37<br />
Foto: Arxiu Poblet.
er llegir la seva història<br />
amb les ulleres de la fe<br />
posades, i hi va descobrir la<br />
presència de Déu; va saber<br />
llegir la presència de Déu<br />
<strong>en</strong> la seva vida. I d’aquesta<br />
lectura va néixer l’experiència<br />
i la convicció que<br />
Déu anava sost<strong>en</strong>int la seva<br />
vida i guiant la seva història.<br />
El mateix li va succeir a la<br />
primitiva com<strong>un</strong>itat cristiana:<br />
va saber captar i acollir<br />
la presència de Déu <strong>en</strong> la<br />
persona de Jesús de Natzaret<br />
i hi va reconèixer <strong>un</strong>a<br />
paraula que Déu li estava<br />
dirigint <strong>en</strong>mig de la seva<br />
història humana.<br />
Aquesta experiència<br />
crei<strong>en</strong>t es va anar cristal·litzant,<br />
com ja hem dit prèviam<strong>en</strong>t,<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong>s textos que<br />
compon<strong>en</strong> la Bíblia. En <strong>el</strong>ls no s’ha pretès<br />
recollir <strong>un</strong>a experiència cultural asèptica,<br />
sinó precisam<strong>en</strong>t -i això constitueix la nota<br />
més car<strong>acte</strong>rística d<strong>el</strong> text bíblic- <strong>un</strong>a<br />
experiència crei<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la història; és a dir,<br />
són textos que <strong>en</strong>s express<strong>en</strong> com Déu va<br />
ser percebut com a b<strong>en</strong> pres<strong>en</strong>t al llarg<br />
d<strong>el</strong>s esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>ts i d<strong>el</strong>s personatges de<br />
la seva història.<br />
Els gèneres literaris<br />
La com<strong>un</strong>itat jueva d<strong>el</strong>s temps bíblics<br />
va anar des<strong>en</strong>volupant maneres distintes<br />
de reconèixer i expressar la seva<br />
experiència r<strong>el</strong>igiosa. A partir de s<strong>en</strong>sibilitats<br />
diverses es van crear motlles<br />
literaris diversos per expressar la seva fe:<br />
són <strong>el</strong>s gèneres literaris. Va anar<br />
des<strong>en</strong>volupant quatre tipus bàsics<br />
d’expressió de la vivència crei<strong>en</strong>t<br />
col·lectiva: narratiu, discursiu, poètic i<br />
legislatiu.<br />
El gènere narratiu s’expressa mitjançant<br />
r<strong>el</strong>ats <strong>en</strong> <strong>el</strong>s quals <strong>el</strong>s personatges van<br />
des<strong>en</strong>volupant diverses accions. Unes<br />
38<br />
Foto: A. Milla.<br />
La Bíblia recull experiències històriques diverses situades <strong>en</strong> contextos<br />
difer<strong>en</strong>ts al llarg de més de mil anys <strong>en</strong> tres ll<strong>en</strong>gües distintes: hebreu,<br />
arameu i grec.<br />
vegades <strong>el</strong>s r<strong>el</strong>ats són de caràcter històric<br />
com les cròniques de la cort reial; altres<br />
són de caràcter fictici com les paràboles o<br />
<strong>el</strong>s mites; altres són de caràcter mixt com<br />
les lleg<strong>en</strong>des que parteix<strong>en</strong> d’<strong>un</strong>a base<br />
històrica però alterada per la fantasia popular.<br />
El gènere discursiu s’expressa mitjançant<br />
monòlegs que expos<strong>en</strong> reflexions<br />
i conviccions d<strong>el</strong>s autors, com són <strong>el</strong>s discursos<br />
introduïts <strong>en</strong> les narracions i llocs<br />
<strong>en</strong> boca d<strong>el</strong>s diversos personatges o també<br />
les cartes de Pau i d’altres autors d<strong>el</strong> Nou<br />
Testam<strong>en</strong>t.<br />
El gènere poètic s’expressa mitjançant<br />
símbols <strong>en</strong> forma d’imatges i figures<br />
literàries, metàfores i comparances, rimes<br />
i jocs de paraules, <strong>en</strong>tre d’altres. És <strong>un</strong><br />
gènere que t<strong>en</strong>deix més a com<strong>un</strong>icar<br />
emocions i conviccions que no pas a<br />
transmetre informació. Són moltes les<br />
pàgines bíbliques que pertany<strong>en</strong> a aquest<br />
gènere; basti p<strong>en</strong>sar <strong>en</strong> <strong>el</strong> llibre d<strong>el</strong>s Salms,<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong>s Proverbis, Job, i, per descomptat, <strong>en</strong><br />
tota l’ab<strong>un</strong>dant literatura profètica.
Foto: A. Milla.<br />
La Bíblia és <strong>el</strong> llibre més traduït d<strong>el</strong> món.<br />
Finalm<strong>en</strong>t, <strong>el</strong> gènere legislatiu s’expressa<br />
mitjançant formulacions breus i concises<br />
que int<strong>en</strong>t<strong>en</strong> plasmar la diversa casuística<br />
d<strong>el</strong> comportam<strong>en</strong>t humà. Aquí <strong>en</strong>tr<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
diversos codis legislatius inclosos <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
P<strong>en</strong>tateuc i tota la normativa litúrgica que<br />
fa referència als sacrificis i al culte <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
temple, així com a les festes hebrees.<br />
Cadasc<strong>un</strong> d’aquests gèneres literaris<br />
d’expressió cabria subdividir-lo <strong>en</strong> d’altres.<br />
A través de tots <strong>el</strong>ls <strong>el</strong> poble d’Isra<strong>el</strong> va<br />
anar plasmant i expressant l’experiència<br />
r<strong>el</strong>igiosa tinguda al llarg d<strong>el</strong>s esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>ts<br />
de la seva història.<br />
Què és la Bíblia per a nosaltres?<br />
Hem com<strong>en</strong>çat di<strong>en</strong>t que la Bíblia és<br />
<strong>un</strong> llibre antic però és també <strong>un</strong> llibre actual.<br />
És antic perquè, compost fa més de<br />
dos mil·l<strong>en</strong>nis, és fruit d’<strong>un</strong> context<br />
històric i d’<strong>un</strong>a cultura ja passats que no<br />
són <strong>el</strong>s nostres. És actual perquè recull <strong>un</strong>a<br />
sèrie d’experiències humanes de sofrim<strong>en</strong>t<br />
i de f<strong>el</strong>icitat que són com<strong>un</strong>es a<br />
totes les cultures i a totes les<br />
èpoques perquè pertany<strong>en</strong> a la<br />
mateixa existència humana.<br />
És <strong>un</strong> llibre de crei<strong>en</strong>ts, escrit<br />
per a crei<strong>en</strong>ts. Un llibre de persones<br />
que des de la fe van percebre<br />
la presència de Déu <strong>en</strong> la seva<br />
història, van llegir la paraula de<br />
Déu <strong>en</strong> les seves circumstàncies i<br />
<strong>en</strong>s van r<strong>el</strong>atar la seva vida xopada<br />
de Déu. Només des de la fe podem<br />
nosaltres captar la fondària d<strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
missatge i, més <strong>en</strong>llà d’aquests<br />
r<strong>el</strong>ats i d’aquestes poesies, més<br />
<strong>en</strong>llà de les seves històries concretes<br />
<strong>en</strong>s hi s<strong>en</strong>tim <strong>en</strong> sintonia,<br />
perquè també nosaltres hem<br />
percebut Déu <strong>en</strong> la nostra vida.<br />
Així la seva fe interp<strong>el</strong>·la la nostra<br />
fe i <strong>el</strong> <strong>seu</strong> exemple guia <strong>el</strong> nostre<br />
camí crei<strong>en</strong>t <strong>en</strong>mig d’<strong>un</strong> món<br />
secularitzat.<br />
La Bíblia és <strong>un</strong> llibre per a ser<br />
llegit. Potser no d’<strong>un</strong>a tirada, però<br />
sí per parts, assaborint-lo i deixant-nos dur<br />
per les seves paraules. Però per a això cal<br />
saber llegir, cal saber gaudir de la literatura<br />
de la mateixa manera que per apreciar<br />
<strong>un</strong>a p<strong>el</strong>·lícula cal saber degustar <strong>el</strong><br />
ll<strong>en</strong>guatge fílmic i deixar-nos dur per les<br />
esc<strong>en</strong>es que contemplem ficant-nos dintre<br />
de la trama. Saber llegir <strong>un</strong>a bona nov<strong>el</strong>·la<br />
o <strong>un</strong> assaig, saber llegir poesia, saber escoltar<br />
música, saber llegir <strong>en</strong> prof<strong>un</strong>ditat<br />
<strong>un</strong>a bona p<strong>el</strong>·lícula... constitueix la base<br />
per saber llegir la Bíblia que conté narrativa,<br />
i poesia, discursos i reflexions, ficció<br />
i història.<br />
És <strong>un</strong> llibre per a resar. Alim<strong>en</strong>ta la nostra<br />
oració proporcionant-nos exemples i<br />
paraules amb les quals dirigir-nos a Déu.<br />
N’hi ha prou a p<strong>en</strong>sar <strong>en</strong> <strong>el</strong> par<strong>en</strong>ostre,<br />
l’oració que Jesús va <strong>en</strong>s<strong>en</strong>yar als <strong>seu</strong>s<br />
deixebles i que trobem <strong>en</strong> la Bíblia. Els<br />
grans crei<strong>en</strong>ts que <strong>en</strong>s pres<strong>en</strong>ta la Bíblia -<br />
Abraham, Moisès, David, Maria, Jesús,<br />
Pau, i molts altres- van ser persones<br />
39
La Bíblia és <strong>un</strong> llibre antic, que es refereix a <strong>un</strong>a cultura que no<br />
és la nostra, situada <strong>en</strong> <strong>un</strong> espai concret, fonam<strong>en</strong>talm<strong>en</strong>t l'antic<br />
Isra<strong>el</strong>. Però és també <strong>un</strong> llibre actual ja que recull experiències<br />
humanes com<strong>un</strong>es a totes les cultures i a tots <strong>el</strong>s temps.<br />
d’oració. Podem usar les seves mateixes<br />
paraules <strong>en</strong> la nostra oració i podem<br />
apr<strong>en</strong>dre de les seves actituds davant Déu:<br />
la seva confiança, la seva fid<strong>el</strong>itat, la seva<br />
ser<strong>en</strong>itat davant la prova, <strong>el</strong> <strong>seu</strong> goig per<br />
la companyia de Déu. A més, a la Bíblia<br />
també hi trobem <strong>el</strong>s Salms, les oracions<br />
litúrgiques que usava l’antic Isra<strong>el</strong>, i que<br />
continu<strong>en</strong> utilitzant <strong>el</strong>s jueus a les<br />
sinagogues i <strong>en</strong> les seves cases. L’Església<br />
<strong>el</strong>s ha fet també oració pròpia al llarg d<strong>el</strong>s<br />
segles i constitueix<strong>en</strong> <strong>un</strong> bon recurs per a<br />
la nostra pròpia oració personal.<br />
La Bíblia és <strong>un</strong> llibre per a viure. No és<br />
<strong>un</strong> llibre d’informació r<strong>el</strong>igiosa, ni tampoc<br />
<strong>un</strong> llibre d’història o d’anècdotes piadoses.<br />
La Bíblia neix de la vida, d’<strong>un</strong>a vida llegida<br />
des de la fe; i t<strong>en</strong>deix cap a la vida, a ser<br />
viscuda. La Bíblia pretén ajudar-nos a viure<br />
40<br />
la fe <strong>en</strong> les nostres circumstàncies<br />
actuals, a transformar les nostres<br />
actituds <strong>en</strong> actituds coher<strong>en</strong>ts amb<br />
la presència de Déu que percebem<br />
<strong>en</strong> la nostra història. La Bíblia <strong>en</strong>s<br />
educa a viure amb major confiança<br />
perquè Déu camina al nostre costat;<br />
<strong>en</strong>s educa a conservar la ser<strong>en</strong>itat<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> dolor i <strong>en</strong> l’adversitat perquè<br />
Déu <strong>en</strong>s sosté; <strong>en</strong>s educa a ser més<br />
solidaris i tolerants amb <strong>el</strong>s altres<br />
perquè Déu ha estat <strong>el</strong> primer a<br />
compartir amb nosaltres; <strong>en</strong>s educa<br />
a ser més respectuosos amb la<br />
naturalesa i més sobris <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> ús<br />
perquè <strong>el</strong>la és obra de Déu per a<br />
tots.<br />
El diàleg <strong>en</strong>tre la Bíblia i la<br />
nostra vida<br />
La paraula de Déu que conté<br />
la Bíblia se’ns fa pres<strong>en</strong>t mitjançant<br />
dos movim<strong>en</strong>ts complem<strong>en</strong>taris. El<br />
primer parteix d<strong>el</strong> missatge de Déu<br />
i arriba a les nostres situacions concretes;<br />
llegint la Bíblia <strong>en</strong>s s<strong>en</strong>tim<br />
interp<strong>el</strong>·lats p<strong>el</strong> <strong>seu</strong> missatge i<br />
cerquem d’aplicar-lo a la nostra<br />
vida. El segon parteix de les nostres<br />
circumstàncies per interrogar des d’<strong>el</strong>les<br />
la paraula de Déu: des de la nostra vida,<br />
amb <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s interrogants i les seves<br />
vivències, busquem <strong>en</strong> la Bíblia <strong>un</strong>a<br />
il·luminació que <strong>en</strong>s ajudi a compr<strong>en</strong>dre i<br />
a assimilar <strong>el</strong> que anem vivint dia a dia<br />
des de la fe.<br />
Així, doncs, la Bíblia és <strong>un</strong> llibre de la<br />
literatura <strong>un</strong>iversal que expressa l’experiència<br />
de fe de tot <strong>un</strong> poble que va saber<br />
trobar Déu <strong>en</strong> la seva vida de cada dia i <strong>en</strong><br />
la persona de Jesús de Natzaret, i que <strong>en</strong>s<br />
ofereix <strong>el</strong> <strong>seu</strong> missatge per interp<strong>el</strong>·lar i<br />
il·luminar la nostra vida d’avui, d’homes i<br />
de dones crei<strong>en</strong>ts <strong>en</strong> <strong>un</strong> món secularitzat.<br />
Jordi Latorre
LA<br />
TRINITAT, AVUI<br />
"La Trinitat de la Misericòrdia", de la germana Caritas Müller, OP.<br />
1. La inexpresibilitat d<strong>el</strong> misteri<br />
Si la Trinitat és <strong>el</strong> misteri c<strong>en</strong>tral de la<br />
nostra fe, haurà de reflectir <strong>el</strong> que per a<br />
nosaltres és de manera pràctica l’horitzó<br />
últim de la nostra vida (de cada dia) i <strong>el</strong><br />
refer<strong>en</strong>t de les nostres angoixes i anh<strong>el</strong>s<br />
més prof<strong>un</strong>ds. Aquest horitzó últim és<br />
inabastable i inexpressable <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
misteri. En paraules de Gregori de<br />
Nazianz (s. IV): No hi ha cap himne prou<br />
gran per adorar-te, ni cap nom per pron<strong>un</strong>ciar-te.<br />
Ni cap idea per expressar-te. I segueix:<br />
O, Tu, font de tot nom i de tot p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t. Quin<br />
nom puc donar-te? O, Tu, que t<strong>en</strong>s tots <strong>el</strong>s mots,<br />
però que cap mot no t’escau prou. O, més <strong>en</strong>llà<br />
El nucli de la fe cristiana<br />
és, s<strong>en</strong>s dubte, la fe <strong>en</strong> Déu.<br />
Aquest Déu inabastable <strong>en</strong>s és<br />
rev<strong>el</strong>at per Jesús com <strong>un</strong> Déu<br />
únic que alhora està constituït<br />
per tres persones. Misteri insondable.<br />
Misteri, però, de Fe.<br />
¿Com acostar-nos avui a aquest<br />
misteri c<strong>en</strong>tral d<strong>el</strong> cristianisme?<br />
Ens <strong>en</strong> parla la germana Teresa<br />
Forcades i Vila, b<strong>en</strong>edictina<br />
d<strong>el</strong> monestir de Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> de<br />
Montserrat i doctora <strong>en</strong> medicina.<br />
Actualm<strong>en</strong>t està preparant<br />
la tesi doctoral de teologia sobre<br />
<strong>el</strong> concepte de persona de la<br />
Trinitat.<br />
de tot, més <strong>en</strong>llà de tot. Precisam<strong>en</strong>t per això,<br />
perquè <strong>en</strong> la seva id<strong>en</strong>titat més autèntica<br />
se’ns escapa i se’ns escaparà sempre la<br />
realitat de Déu-sempre-més-gran, Déusempre-més-<strong>en</strong>llà,<br />
no només podem sinó<br />
que devem parlar de la Trinitat amb <strong>un</strong><br />
ll<strong>en</strong>guatge que sigui significatiu per a<br />
nosaltres, avui. No podem acont<strong>en</strong>tar-nos<br />
amb les formulacions d<strong>el</strong> passat perquè la<br />
Trinitat, <strong>el</strong> misteri de Déu, no es pot<br />
expressar amb cap fórmula, ni antiga ni<br />
nova. El text bíblic i les formulacions<br />
dogmàtiques, refer<strong>en</strong>ts fonam<strong>en</strong>tals de la<br />
teologia, quedari<strong>en</strong> buits de significat per<br />
a nosaltres s<strong>en</strong>se <strong>un</strong>a traducció in-<br />
41
Paternitat. Icona russa d<strong>el</strong> segle XV. Galeria Jakov<br />
(Moscou).<br />
a <strong>un</strong>a idolatria. Ens hem d’expressar amb<br />
paraules d’avui que facin visible <strong>el</strong> misteri<br />
<strong>en</strong> l’horitzó vital d’avui, que és conting<strong>en</strong>t<br />
i culturalm<strong>en</strong>t determinat.<br />
I tanmateix, a principis d<strong>el</strong> s. XXI, tot i<br />
ser dolorosam<strong>en</strong>t consci<strong>en</strong>ts de la manca<br />
de consistència d<strong>el</strong> nostre <strong>un</strong>ivers<br />
simbòlic, ja no podem seguir considerant<br />
l’horitzó cultural i històric de la nostra vida<br />
com a horitzó no-últim més <strong>en</strong>llà d<strong>el</strong> qual<br />
es trobaria l’horitzó últim que ass<strong>en</strong>yalem<br />
amb l’expressió "misteri de Déu". Segons<br />
aquest mod<strong>el</strong> (que, insisteixo, avui ja no<br />
és vàlid), la tasca de la teologia seria fer<br />
anar la mirada "més <strong>en</strong>llà", més <strong>en</strong>llà d<strong>el</strong><br />
concret i <strong>el</strong> conting<strong>en</strong>t, més <strong>en</strong>llà d<strong>el</strong> que<br />
és històric i caduc, més <strong>en</strong>llà d<strong>el</strong>s<br />
accid<strong>en</strong>ts, les particularitats i les excepcions<br />
vers les veritats immutables i <strong>el</strong><br />
món d’allò que és etern. Però això, a més<br />
de ser impossible (<strong>el</strong> nostre temps ha<br />
descobert i d<strong>en</strong><strong>un</strong>ciat a bastam<strong>en</strong>t aquesta<br />
arrogància de la raó humana), no sembla<br />
correspondre a l’estil de Jesús, <strong>el</strong> gran re-<br />
42<br />
v<strong>el</strong>ador d<strong>el</strong> misteri de Déu. Jesús, Déuamb-nosaltres,<br />
presta at<strong>en</strong>ció al concret i<br />
als detalls de la vida de cada dia. En <strong>el</strong>s<br />
r<strong>el</strong>ats d<strong>el</strong>s evang<strong>el</strong>is, Jesús <strong>en</strong>s convida <strong>un</strong>a<br />
vegada i <strong>un</strong>a altra a trobar Déu <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
quotidià, no "més <strong>en</strong>llà" d<strong>el</strong> quotidià, sinó<br />
<strong>en</strong> <strong>un</strong> misteri que se’ns fa invisible de tan<br />
visible que és, que se’ns fa invisible de tan<br />
pres<strong>en</strong>t, de tan aquí, de tan a prop que és.<br />
Hi ha realitats que de tan pres<strong>en</strong>ts pass<strong>en</strong><br />
desapercebudes: <strong>en</strong> <strong>un</strong> mapam<strong>un</strong>di, per<br />
exemple, <strong>el</strong>s noms d<strong>el</strong>s contin<strong>en</strong>ts són <strong>el</strong>s<br />
que estan escrits amb les lletres més<br />
grosses i clares i són també, alhora, <strong>el</strong>s que<br />
cost<strong>en</strong> més de trobar precisam<strong>en</strong>t perquè,<br />
ll<strong>un</strong>y d’estar "<strong>en</strong> <strong>un</strong> altre lloc", ocup<strong>en</strong> tot<br />
l’espai i tota la resta de noms estan d’alg<strong>un</strong>a<br />
manera "continguts" <strong>en</strong> <strong>el</strong>ls. Així també<br />
passa amb Déu. "Jo sóc amb vosaltres" <strong>en</strong>s<br />
diu Jesús. "Qui m’acull a mi acull aqu<strong>el</strong>l<br />
que m’ha <strong>en</strong>viat". I nosaltres <strong>en</strong>s<br />
preg<strong>un</strong>tem <strong>un</strong>a vegada i <strong>un</strong>a altra "on és<br />
Déu?" i sortim a cercar-lo als llocs més<br />
exòtics i ll<strong>un</strong>yans.<br />
Fins que arriba <strong>un</strong> dia <strong>en</strong> què aquesta<br />
proximitat se’ns rev<strong>el</strong>a. Aleshores,<br />
corpresos p<strong>el</strong> misteri d’<strong>un</strong>a presència que<br />
no té cap necessitat d’amagar-se per preservar<br />
la seva santedat i la seva transc<strong>en</strong>dència,<br />
cerquem <strong>en</strong> la nostra vida de<br />
cada dia i <strong>en</strong> la nostra humanitat creada a<br />
imatge de Déu, <strong>el</strong> reflex de la mateixa vida<br />
de Déu i d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> amor més íntim. Que <strong>el</strong>ls<br />
siguin u, Pare, com tu i jo som u, prega Jesús<br />
abans de morir per nosaltres. Jesús demana<br />
al Pare que nosaltres siguem u tal com <strong>el</strong>l<br />
i <strong>el</strong> Pare són u, és a dir, que siguem u <strong>en</strong><br />
l’Esperit. Aquest és <strong>el</strong> misteri de la Trinitat:<br />
que la vida de Déu no és la vida d’<strong>un</strong> ésser<br />
solitari i autosufici<strong>en</strong>t sinó <strong>un</strong> misteri de<br />
r<strong>el</strong>ació, <strong>un</strong> misteri de veritable amor<br />
interpersonal. Un sol Déu <strong>en</strong> tres persones.<br />
Déu és amor. És, per tant, <strong>en</strong> la nostra<br />
experiència de l’amor que podem cercar,<br />
tal com va fer St. Agustí, <strong>un</strong> vestigi trinitari<br />
al nostre abast.<br />
De quantes maneres podem experim<strong>en</strong>tar<br />
l’amor? Quantes m<strong>en</strong>es d’amor hi<br />
ha? Des<strong>en</strong>rotllaré a continuació la idea
que, ess<strong>en</strong>t l’amor u i <strong>el</strong> mateix, hi ha no<br />
obstant tres m<strong>en</strong>es d’amor que no es pod<strong>en</strong><br />
confondre. Tres m<strong>en</strong>es d’amor que són<br />
inseparables i inconf<strong>un</strong>dibles, irreductibles<br />
<strong>en</strong>tre <strong>el</strong>les. L’<strong>un</strong>a conté i alhora no<br />
conté a l’altra. Són difer<strong>en</strong>ts però d’igual<br />
dignitat perquè són <strong>un</strong> mateix amor. On<br />
hi ha l’<strong>un</strong>a hi ha l’altra, però no són iguals.<br />
No es pod<strong>en</strong> separar, però tampoc no es<br />
pod<strong>en</strong> confondre. Aquestes tres experiències<br />
de l’amor que tots podem fer<br />
<strong>en</strong> la nostra vida quotidiana seran la nostra<br />
analogia per parlar d<strong>el</strong> misteri de la<br />
Trinitat. Parlaré primer d<strong>el</strong>s tres amors i a<br />
continuació r<strong>el</strong>acionaré aquests tres amors<br />
amb les tres persones de la Trinitat.<br />
2. Els tres amors<br />
Els tres amors, les tres maneres <strong>en</strong> què<br />
tots nosaltres experim<strong>en</strong>tem l’amor tant<br />
si som cristians com si no ho som, són: la<br />
reciprocitat, la donació pura i la recepció<br />
pura.<br />
L’amor de reciprocitat: donar i rebre<br />
Aquesta és la forma d’amor més<br />
reeixida i f<strong>el</strong>iç, la forma d’amor que no cal<br />
explicar gaire perquè tothom l’<strong>en</strong>tén de<br />
seguida. Estimar és donar i rebre. Estimar<br />
no és <strong>un</strong>a acció solitària sinó <strong>un</strong>a r<strong>el</strong>ació<br />
de, com a mínim, dues persones, que es<br />
valor<strong>en</strong> l’<strong>un</strong>a a l’altra, s’ajud<strong>en</strong> i s’estim<strong>en</strong>.<br />
L’amor de reciprocitat és diàleg, és obertura<br />
i acceptació recíproca.<br />
De vegades sembla que l’amor de<br />
reciprocitat sigui l’única forma d’amor que<br />
mereixi aquest nom. Però, aleshores,<br />
l’amor no-correspost no és amor? Com<br />
puc ser jutjada al capvespre de la vida sobre<br />
la meva capacitat d’estimar si aquesta<br />
capacitat no depèn només de mi?, si la<br />
presència de l’amor <strong>en</strong> mi depèn de la<br />
resposta d<strong>el</strong>s altres?<br />
L’amor de donació pura: donar i no rebre<br />
Aquesta forma d’amor s’ha d’explicar i<br />
matisar bé, perquè sovint dóna lloc a<br />
mal<strong>en</strong>tesos. En què consisteix la "puresa"<br />
de l’amor de donació? La resposta habitual<br />
és: "consisteix a estimar s<strong>en</strong>se esperar<br />
res a canvi". Aquesta és l’afirmació que cal<br />
que analitzem. Què vol dir, <strong>en</strong> realitat, estimar<br />
"s<strong>en</strong>se esperar res a canvi"? Si algú,<br />
per exemple, se’ns apropa i <strong>en</strong>s diu que<br />
<strong>en</strong>s estima molt però que tant se li’n dóna<br />
si nosaltres li corresponem o no, què <strong>en</strong><br />
p<strong>en</strong>sarem, d’aquest amor? Es pot<br />
anom<strong>en</strong>ar "amor" <strong>un</strong>a cosa així, que <strong>en</strong> lloc<br />
d’omplir <strong>el</strong> cor de joia <strong>el</strong> deixa glaçat?<br />
"T’estimo però m’és igual si tu em<br />
correspons o no". Quin absurd i quina<br />
m<strong>en</strong>tida! Això no és amor. Déu no <strong>en</strong>s ho<br />
ha dit mai, això. Al contrari. Déu <strong>en</strong>s diu<br />
que és <strong>un</strong> Déu g<strong>el</strong>ós i que li importa molt<br />
si nosaltres li corresponem o no. Li importa<br />
tant com a <strong>un</strong>a amant li importa <strong>el</strong><br />
43
Sí d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> estimat. Aquest és <strong>el</strong> missatge<br />
d<strong>el</strong> Càntic d<strong>el</strong>s Càntics i de tots <strong>el</strong>s profetes.<br />
Aquest és <strong>el</strong> missatge de Jesús. A la<br />
paràbola d<strong>el</strong> fill pròdig, l’amor d<strong>el</strong> pare<br />
no és correspost, però, malgrat la prof<strong>un</strong>da<br />
frustració que això significa, <strong>el</strong> pare no<br />
deixa d’esperar, dia rere dia, la tornada d<strong>el</strong><br />
fill i la reciprocitat d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> amor. L’amor<br />
de donació pura dóna i no rep, però ho<br />
espera tot perquè <strong>el</strong>s tres amors no es pod<strong>en</strong><br />
separar (són <strong>un</strong> de sol) i l’amor de<br />
donació pura només és amor si es viu <strong>en</strong><br />
esperit de reciprocitat. Dono i espero rebre,<br />
... però si no rebo continuo donant i<br />
esperant. Aquest és l’amor que Déu <strong>en</strong>s<br />
té. Aquest és l’amor que Jesús <strong>en</strong>s demana<br />
que tinguem p<strong>el</strong>s <strong>en</strong>emics. Donar s<strong>en</strong>se<br />
desitjar la reciprocitat no és amor. És<br />
paternalisme i és dep<strong>en</strong>dència. Donar i,<br />
malgrat desitjar la reciprocitat amb tota<br />
l’ànima i amb totes les forces, seguir<br />
donant quan no es rep, això és amor de<br />
donació pura. L’amor de donació pura no<br />
es pot separar de l’amor de reciprocitat<br />
però, com molt bé sap tothom que ho hagi<br />
experim<strong>en</strong>tat, l’<strong>un</strong> i l’altre no són <strong>el</strong> mateix.<br />
És molt difer<strong>en</strong>t viure la reciprocitat que<br />
experim<strong>en</strong>tar <strong>el</strong> rebuig d<strong>el</strong> teu amor, però<br />
<strong>en</strong> ambdós casos l’amor és <strong>el</strong> mateix i és<br />
de la mateixa dignitat.<br />
L’amor de recepció pura: rebre i no donar<br />
Com pot ser amor, i amor de la mateixa<br />
qualitat que l’amor de reciprocitat o l’amor<br />
de donació pura, <strong>un</strong> amor que només rebi i<br />
44<br />
no doni? L’exemple millor que he trobat fins<br />
ara és l’<strong>acte</strong> de demanar perdó. Quan és<br />
autèntic, l’<strong>acte</strong> de demanar perdó és <strong>un</strong><br />
<strong>acte</strong> d’amor perquè neix d<strong>el</strong> dolor que provoca<br />
pr<strong>en</strong>dre consciència que s’ha fet mal<br />
a l’altre i si em dol vol dir que m’estimo<br />
l’altra persona, que l’altra m’importa.<br />
Demanar perdó és <strong>un</strong> <strong>acte</strong> d’amor; ara bé,<br />
podem preg<strong>un</strong>tar-nos: és <strong>un</strong> <strong>acte</strong> de<br />
"donació"? ¿Puc anar a demanar autènticam<strong>en</strong>t<br />
perdó amb consciència que vaig<br />
a "donar alg<strong>un</strong>a cosa"? La resposta és No.<br />
A demanar perdó només hi puc anar<br />
autènticam<strong>en</strong>t amb consciència de pobre,<br />
amb consciència que hi ha qu<strong>el</strong>com que<br />
jo "no tinc" i que només si l’altra m’ho dóna<br />
podré t<strong>en</strong>ir (això és, <strong>el</strong> <strong>seu</strong> perdó).<br />
Demanar perdó és, doncs, <strong>un</strong> <strong>acte</strong> d’amor<br />
que no dóna res, <strong>un</strong> <strong>acte</strong> d’amor que només<br />
rep. "Rebre i no voler donar" no és amor,<br />
és infantilisme. Ara bé, <strong>un</strong>a cosa és "rebre<br />
i no voler donar" i <strong>un</strong>a altra de molt difer<strong>en</strong>t<br />
és "rebre i no poder donar". Per a que sigui<br />
amor, la recepció (igual que la donació),<br />
s’ha de fer <strong>en</strong> esperit de reciprocitat.<br />
La donació s<strong>en</strong>se esperit de reciprocitat<br />
és "paternalisme o maternalisme". No és<br />
amor i g<strong>en</strong>era dep<strong>en</strong>dència. La recepció<br />
s<strong>en</strong>se esperit de reciprocitat és<br />
"infantilisme". Només la donació o la<br />
recepció <strong>en</strong> esperit de reciprocitat són<br />
amor i don<strong>en</strong> lloc a r<strong>el</strong>acions lliures i<br />
alliberadores.<br />
3. Analogia d<strong>el</strong>s tres amors i les tres<br />
persones trinitàries<br />
Déu és amor. Déu és <strong>un</strong> sol Déu <strong>en</strong> tres<br />
persones: Pare, Fill i Esperit Sant. En la<br />
nostra analogia d<strong>el</strong>s tres amors, la persona<br />
d<strong>el</strong> Pare correspon a l’amor de donació<br />
pura, la persona d<strong>el</strong> Fill correspon a l’amor<br />
de recepció pura i la persona de l’Esperit<br />
correspon a l’amor de reciprocitat.<br />
En <strong>el</strong> credo afirmem que <strong>el</strong> Pare <strong>en</strong>g<strong>en</strong>dra<br />
<strong>el</strong> Fill i no a l’inrevés. Per això <strong>el</strong><br />
Pare és Pare (mare-pare) i <strong>el</strong> Fill és Fill<br />
(filla-fill). El Pare dóna la vida al Fill<br />
(donació pura). El Fill rep la vida d<strong>el</strong> Pare
(recepció pura). Que <strong>el</strong> Fill sigui "recepció<br />
pura" no vol dir - i això és important - que<br />
<strong>el</strong> Fill sigui m<strong>en</strong>ys actiu que <strong>el</strong> Pare. Com<br />
hem vist <strong>en</strong> l’exemple d<strong>el</strong> "demanar<br />
perdó", la receptivitat no és passivitat. La<br />
receptivitat demana coratge, força,<br />
val<strong>en</strong>tia, pau interior i per això sovint <strong>en</strong>s<br />
espanta. El Fill no només es col·loca <strong>en</strong> la<br />
posició receptora <strong>en</strong> r<strong>el</strong>ació al Pare: Jo tot<br />
ho he rebut d<strong>el</strong> Pare, sinó també <strong>en</strong> r<strong>el</strong>ació<br />
a nosaltres: El que feu a <strong>un</strong> d’aquests petits, a<br />
mi m’ho feu. La id<strong>en</strong>tificació de Jesús amb<br />
<strong>el</strong>s pobres respon a la seva id<strong>en</strong>titat<br />
trinitària de "recepció pura".<br />
Ara bé, <strong>el</strong>s tres amors no és pod<strong>en</strong> separar<br />
i és <strong>en</strong> Esperit de reciprocitat que <strong>el</strong><br />
Fill accepta <strong>el</strong> do de si que li fa <strong>el</strong> Pare i<br />
accepta també <strong>el</strong> do de si que estem cridats<br />
a fer-li cadasc<strong>un</strong> de nosaltres (sigueu<br />
perfectes / misericordiosos com ho és <strong>el</strong> vostre<br />
Pare, això és, estimeu-me i estimeu-vos<br />
com <strong>el</strong> Pare us estima). A la creu, Jesús<br />
lliura l’Esperit i retorna així al Pare, <strong>en</strong><br />
l’espai i <strong>el</strong> temps de la seva <strong>en</strong>carnació, la<br />
vida que aquest li havia donat des d<strong>el</strong><br />
principi. Aquest és <strong>el</strong> gest suprem de Jesús,<br />
<strong>el</strong> gest que <strong>en</strong>s salva perquè introdueix<br />
per sempre <strong>en</strong> l’espai i <strong>el</strong> temps de la nostra<br />
història la dinàmica de l’amor trinitari.<br />
L’amor trinitari és aqu<strong>el</strong>l <strong>en</strong> què la donació<br />
pura (Pare) i la recepció pura (Fill) són inseparables<br />
de l’amor de reciprocitat<br />
(Esperit). Déu <strong>en</strong>s convida a cercar sempre<br />
i amb tothom la reciprocitat. Cercar (s<strong>en</strong>se<br />
exigències ni violències) la reciprocitat és<br />
estimar espiritualm<strong>en</strong>t. Ll<strong>un</strong>y de voler dir<br />
"estimar s<strong>en</strong>se esperar res a canvi", estimar<br />
"espiritualm<strong>en</strong>t" vol dir estimar i esperar-ho<br />
tot a canvi, esperar que l’altre em<br />
correspongui igual com Déu espera que<br />
nosaltres <strong>el</strong> corresponguem, igual com <strong>el</strong><br />
Fill correspon a l’amor d<strong>el</strong> Pare, o sigui,<br />
d<strong>el</strong> tot i per sempre. L’amor espiritual,<br />
ll<strong>un</strong>y de ser <strong>un</strong> amor apàtic o indifer<strong>en</strong>t,<br />
és <strong>un</strong> amor ple a vessar de desig per l’altre.<br />
L’Esperit és la joia i la pl<strong>en</strong>itud de l’amor<br />
de Déu de manera anàloga a com<br />
l’experiència de la reciprocitat és la joia i<br />
la pl<strong>en</strong>itud d<strong>el</strong> nostre amor. Tots <strong>el</strong>s amors<br />
de donació pura (quan dono i no rebo),<br />
això és, tots <strong>el</strong>s amors no-correspostos que<br />
experim<strong>en</strong>tem aquí a la terra, estan<br />
guardats al si d<strong>el</strong> Pare i trobaran <strong>un</strong> dia <strong>en</strong><br />
l’Esperit de Déu la seva pl<strong>en</strong>itud. Tots <strong>el</strong>s<br />
amors de recepció pura (rebo i no puc<br />
donar) estan guardats al si d<strong>el</strong> Fill i<br />
trobaran <strong>un</strong> dia <strong>en</strong> l’Esperit de Déu la seva<br />
pl<strong>en</strong>itud. La pl<strong>en</strong>itud i la joia que<br />
experim<strong>en</strong>tem quan vivim <strong>un</strong>a r<strong>el</strong>ació de<br />
reciprocitat és <strong>el</strong> do de l’Esperit que Déu<br />
<strong>en</strong>s fa ja aquí a la terra i <strong>en</strong>s permet<br />
<strong>en</strong>tr<strong>el</strong>lucar la pl<strong>en</strong>itud que <strong>en</strong>s espera al<br />
c<strong>el</strong>.<br />
Teresa Forcades<br />
45
LA DONA<br />
EN L'ESGLÉSIA<br />
El tema de la f<strong>un</strong>ció i <strong>el</strong> lloc que ha d’ocupar la dona com a tal a<br />
l’Església és <strong>un</strong>a notícia que apareix de manera intermit<strong>en</strong>t als mitjans<br />
de com<strong>un</strong>icació. D’altra banda sembla que <strong>en</strong> <strong>el</strong> decurs de la seva<br />
història, l’Església, constituïda també per humans, ha estat filla d<strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> context social i no ha valorat ni ha promocionat la dona com<br />
ho hauria hagut de fer d’acord amb <strong>el</strong> missatge g<strong>en</strong>uí d<strong>el</strong> cristianisme.<br />
Ens parla d’aquesta qüestió, sempre actual, Maria d<strong>el</strong> Mar<br />
Galzeran, doctora <strong>en</strong> pedagogia, professora de la Universitat<br />
Ramon Llull i responsable d<strong>el</strong> Secretariat de Teologia a la<br />
Universitat.<br />
46<br />
Introducció<br />
En <strong>el</strong>s darrers temps s’han anat<br />
des<strong>en</strong>volupant diversos corr<strong>en</strong>ts de<br />
p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t que int<strong>en</strong>t<strong>en</strong> lluitar per recuperar<br />
la dignitat i la igualtat de la dona<br />
<strong>en</strong> <strong>un</strong>a societat que, tot i que s’hagi anat<br />
avançant l<strong>en</strong>tam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> aquest terr<strong>en</strong>y,<br />
viu <strong>en</strong>cara immersa <strong>en</strong> <strong>un</strong> arr<strong>el</strong>at<br />
androc<strong>en</strong>trisme històric i cultural.<br />
Perspectives com <strong>el</strong> feminisme de la<br />
igualtat, <strong>el</strong> feminisme de la diferència o<br />
la perspectiva de la igualtat de gènere es<br />
confront<strong>en</strong> sovint <strong>en</strong> la recerca d’<strong>un</strong><br />
mateix objectiu. L’Església catòlica no es<br />
manté tampoc al marge d’aquests debats,<br />
ans al contrari, s’esforça, des de diverses<br />
vies, per fer valdre i justificar també la<br />
seva postura evangèlica de def<strong>en</strong>sa de la<br />
dignitat de tota persona humana, sigui<br />
home o dona.<br />
En aquest article volem plantejar <strong>en</strong><br />
quin context social i de p<strong>en</strong>sam<strong>en</strong>t es<br />
mou l’Església catòlica p<strong>el</strong> que fa al paper<br />
de la dona <strong>en</strong> la seva pròpia estructura i<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> món, i alhora reflexionar sobre la<br />
contribució específica que<br />
les dones podem fer-hi.<br />
Abans d’<strong>en</strong>trar, però, <strong>en</strong> la<br />
fonam<strong>en</strong>tació d’aquesta<br />
problemàtica des de l’antropologia<br />
bíblica, voldria<br />
fer alg<strong>un</strong>a consideració<br />
prèvia que podria ajudar a<br />
situar l’anàlisi posterior.<br />
L’Església <strong>en</strong> <strong>el</strong> context<br />
social actual.<br />
En primer lloc cal dir que<br />
la situació de la dona a<br />
l’Església és <strong>un</strong> reflex de la<br />
situació de la dona <strong>en</strong> la<br />
societat <strong>en</strong> g<strong>en</strong>eral. Com<br />
dèiem abans, la nostra societat,<br />
malgrat que s’esforça<br />
a def<strong>en</strong>sar-ho, és <strong>en</strong>cara<br />
ll<strong>un</strong>y d<strong>el</strong> tr<strong>acte</strong> igualitari<br />
<strong>en</strong>tre homes i dones.<br />
Només cal fer <strong>un</strong> repàs<br />
d’alg<strong>un</strong>es dades esfereïdores<br />
de l’informe sobre la desigualtat<br />
de la dona de Mans
Unides (2005): <strong>el</strong> 70% de pobres absoluts<br />
d<strong>el</strong> món són dones; dues terceres parts<br />
d’analfabets d<strong>el</strong> món són dones i<br />
l’alfabetització de dones joves és d<strong>el</strong> 60%<br />
<strong>en</strong>front d<strong>el</strong> 80% d<strong>el</strong>s homes; només<br />
<strong>un</strong> 54% de dones <strong>en</strong> edat de treballar<br />
estan ocupades <strong>en</strong>front d’<strong>un</strong> 80%<br />
d’homes; les dones guany<strong>en</strong> <strong>en</strong>tre <strong>un</strong><br />
20 i <strong>un</strong> 30% m<strong>en</strong>ys que <strong>el</strong>s homes i<br />
des<strong>en</strong>volup<strong>en</strong> tan sols <strong>un</strong> 1% d<strong>el</strong>s<br />
càrrecs directius; d’<strong>un</strong> total de<br />
41.845 parlam<strong>en</strong>taris <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
món, només <strong>el</strong> 14,6% són dones;<br />
l’any 2003 s’interposar<strong>en</strong><br />
a Espanya 15.464 d<strong>en</strong>úncies<br />
per d<strong>el</strong>ictes contra la dona....<br />
Les dades parl<strong>en</strong> per si soles...<br />
L’Església, amb la vol<strong>un</strong>tat de<br />
ser fid<strong>el</strong> al missatge evangèlic<br />
contra tot tipus de discriminació,<br />
i s<strong>en</strong>sible a aquesta<br />
situació, no ha deixat de proclamar<br />
<strong>en</strong> diversos docum<strong>en</strong>ts1<br />
la seva def<strong>en</strong>sa i lluita<br />
per la dignitat de la dona i per<br />
la seva visibilitat tant <strong>en</strong> la<br />
societat com <strong>en</strong> la mateixa<br />
Església. Aquestes declaracions<br />
pod<strong>en</strong> contrastar, però, amb la<br />
realitat quotidiana, <strong>un</strong>a realitat<br />
que arrossega <strong>el</strong> pes de no fa<br />
gaires dècades <strong>en</strong> la que, per<br />
exemple, la dona no podia t<strong>en</strong>ir<br />
accés als estudis teològics i <strong>en</strong>cara<br />
ara no pot accedir a determinats<br />
càrrecs de responsabilitat<br />
eclesial com <strong>el</strong> deganat<br />
d'<strong>un</strong>a facultat pontifícia. Però cal<br />
insistir que aquestes suposades<br />
contradiccions hi són també <strong>en</strong><br />
l’àmbit de la societat secular. De<br />
fet, hi ha institucions socials molt<br />
més "masclistes" i segregacionistes que<br />
no pas l’Església, com són l’exèrcit i <strong>el</strong><br />
futbol, per exemple, així com <strong>un</strong>a gran<br />
part de la publicitat que emet<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
mitjans de com<strong>un</strong>icació i que, <strong>en</strong> canvi,<br />
sovint sembl<strong>en</strong> ser acceptades molt més<br />
acríticam<strong>en</strong>t.<br />
En qualsevol cas, com dèiem al<br />
principi, aquest context m<strong>un</strong>dial <strong>en</strong>cara<br />
androcèntric i desigual <strong>en</strong> <strong>el</strong> qual <strong>en</strong>s<br />
movem ha de ser també <strong>un</strong> estímul i <strong>un</strong><br />
deure per a tot cristià i per a l’Església<br />
per aconseguir modificar-lo i eradicar-lo.<br />
De fet, <strong>el</strong> magisteri de l’Església s’ha<br />
expressat amb claredat davant d’aquesta<br />
situació: Difer<strong>en</strong>ts però iguals <strong>en</strong> dignitat<br />
seria la màxima que sintetitza la postura<br />
oficial catòlica. Una postura que s’all<strong>un</strong>ya<br />
d’aqu<strong>el</strong>les posicions que confront<strong>en</strong> la<br />
dona amb l’home —al qual veu<strong>en</strong> com<br />
<strong>un</strong> rival a qui cal "vèncer"— o aqu<strong>el</strong>les<br />
altres que negu<strong>en</strong> o minimitz<strong>en</strong> fins a<br />
l’extrem les diferències exist<strong>en</strong>ts <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s<br />
dos sexes. Complem<strong>en</strong>tarietat, col·laboració,<br />
com<strong>un</strong>icació i com<strong>un</strong>ió són <strong>el</strong>s<br />
eixos claus que l’Església reclama per a<br />
<strong>un</strong>a teologia de la dona, amb la vol<strong>un</strong>tat<br />
de recuperar la seva visibilitat i la seva<br />
específica contribució a la humanitat:<br />
Llega la hora, ha llegado la hora <strong>en</strong> que la<br />
vocación de la mujer se cumple <strong>en</strong> pl<strong>en</strong>itud,<br />
la hora <strong>en</strong> que la mujer adquiere <strong>en</strong> <strong>el</strong> m<strong>un</strong>do<br />
<strong>un</strong>a influ<strong>en</strong>cia, <strong>un</strong> peso, <strong>un</strong> poder jamás alcanzados<br />
hasta ahora. Por eso, <strong>en</strong> este mom<strong>en</strong>to<br />
<strong>en</strong> que la humanidad conoce <strong>un</strong>a mutación<br />
tan prof<strong>un</strong>da, las mujeres ll<strong>en</strong>as d<strong>el</strong><br />
espíritu d<strong>el</strong> Evang<strong>el</strong>io pued<strong>en</strong> ayudar tanto<br />
a que la humanidad no decaiga2 .<br />
Els homes i les dones no som, doncs,<br />
iguals (hi ha diferències psicològiques,<br />
neurofisiològiques i culturals) i aquestes<br />
1 Els més significatius d’aquests docum<strong>en</strong>ts són la carta apostòlica Mulieres Dignitatem de Joan Pau II o la Carta als<br />
Bisbes de l’Església Catòlica sobre la col·laboració de l’home i la dona <strong>en</strong> l’església i <strong>el</strong> món, d<strong>el</strong> card<strong>en</strong>al Ratzinger).<br />
2 Joan Pau II: Mulieres dignitatem, p. 1.<br />
47
diferències són positives sempre i quan<br />
no siguin motiu o objecte de discriminació<br />
i infravaloració d’<strong>un</strong>/a respecte<br />
de l’altre/a. Diferències que, com afirm<strong>en</strong><br />
<strong>el</strong>s docum<strong>en</strong>ts eclesials, caldrà <strong>en</strong>caminar<br />
cap a la com<strong>un</strong>ió i l’intercanvi<br />
r<strong>el</strong>acional.<br />
El problema des de la perspectiva<br />
de l’antropologia bíblica<br />
La posició oficial de l’Església descansa<br />
<strong>en</strong> la gènesi de l’antropologia bíblica.<br />
Des d’aquesta perspectiva cal referir-nos<br />
necessàriam<strong>en</strong>t als primers capítols d<strong>el</strong><br />
Gènesi: Déu va crear l’home a imatge seva,<br />
<strong>el</strong> va crear a imatge de Déu, creà l’home i la<br />
dona. Déu <strong>el</strong>s b<strong>en</strong>eí di<strong>en</strong>t-los: sigueu fec<strong>un</strong>ds<br />
i multipliqueu-vos (Gn 1, 27-28). Déu creà,<br />
doncs, aquesta humanitat sexuada a<br />
"imatge i semblança" seva, iguals però<br />
difer<strong>en</strong>ts. De fet, tot <strong>el</strong> r<strong>el</strong>at de la creació<br />
és la construcció d’<strong>un</strong> món ord<strong>en</strong>at a partir<br />
de diferències (creà mar i m<strong>un</strong>tanyes,<br />
la nit i <strong>el</strong> dia, peixos i oc<strong>el</strong>ls.....) i tot conforma<br />
<strong>un</strong> món <strong>en</strong> harmonia i estreta<br />
col·laboració. Tal i com afirma <strong>el</strong> qui fou<br />
<strong>el</strong> card<strong>en</strong>al J. Ratzinger, Adam experim<strong>en</strong>ta<br />
<strong>un</strong>a solitud que la presència d<strong>el</strong>s animals no<br />
aconsegueix omplir, necessita <strong>un</strong>a ajuda que<br />
li sigui adequada. El terme designa aquí no<br />
<strong>un</strong> paper de subaltern sinó <strong>un</strong>a ajuda vital.<br />
L’objectiu és, <strong>en</strong> efecte, permetre que la vida<br />
d’Adam no es converteixi <strong>en</strong> <strong>un</strong> <strong>en</strong>frontam<strong>en</strong>t<br />
estèril, i al cap i a la fi mortal, solam<strong>en</strong>t amb<br />
si mateix. Cal que <strong>en</strong>tri <strong>en</strong> r<strong>el</strong>ació amb <strong>un</strong><br />
altre ésser que es trobi al <strong>seu</strong> niv<strong>el</strong>l. Solam<strong>en</strong>t<br />
la dona, creada de la seva mateixa "carn" i<br />
<strong>en</strong>voltada d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> mateix misteri, ofereix a la<br />
vida de l’home <strong>un</strong> av<strong>en</strong>ir3 .<br />
Ara bé, <strong>el</strong> pecat original, com diu<br />
Ratzinger, alterarà la manera <strong>en</strong> què<br />
l’home i la dona acolliran la seva<br />
diferència vital ori<strong>en</strong>tada a la com<strong>un</strong>ió.<br />
Fruit de la seducció de la serp, la<br />
48<br />
diferència ess<strong>en</strong>cial <strong>en</strong>tre Déu i la<br />
humanitat serà rebutjada per l’home i per<br />
la dona i aquest fet <strong>el</strong>s condemnarà<br />
també a <strong>un</strong>a vivència tràgica de la seva<br />
difer<strong>en</strong>ciació sexual: desitjaràs <strong>el</strong> teu home,<br />
i <strong>el</strong>l et voldrà dominar (Gn 3, 16). És la<br />
humanitat qui tr<strong>en</strong>ca amb <strong>el</strong> diss<strong>en</strong>y<br />
originari de Déu, d’<strong>un</strong>a r<strong>el</strong>ació <strong>en</strong><br />
com<strong>un</strong>ió i col·laboració d’home i dona,<br />
per la seva incapacitat d’acollir la<br />
vol<strong>un</strong>tat d’<strong>un</strong> Déu que <strong>el</strong>s disposa la pl<strong>en</strong>a<br />
llibertat al <strong>seu</strong> davant.<br />
Amb tot, i com a dona, <strong>un</strong>a no pot<br />
deixar de preg<strong>un</strong>tar-se per què aquesta<br />
condemna es va produir <strong>en</strong> aquesta<br />
direcció i no a la inversa. Probablem<strong>en</strong>t<br />
<strong>el</strong> més s<strong>en</strong>sat sigui p<strong>en</strong>sar que <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
context social i històric <strong>en</strong> <strong>el</strong> qual <strong>el</strong>s<br />
r<strong>el</strong>ats de la creació for<strong>en</strong> escrits (segle V<br />
aC), la dona ja vivia o "patia" la<br />
subordinació al món masculí. En<br />
qualsevol cas, <strong>el</strong>s designis de Déu no er<strong>en</strong><br />
pas aquests i serà amb la vinguda de Crist<br />
quan la rivalitat i les situacions de domini<br />
i d’infravaloració que pati<strong>en</strong> les dones es<br />
veuran superables. Així s’afirma a la carta<br />
als Gàlates (3, 28): Ja no hi ha jueu ni<br />
grec, esclau ni lliure, home ni dona: tots són<br />
<strong>un</strong> de sol <strong>en</strong> Jesucrist. En Ell no hi ha<br />
cabuda a la discriminació i a la desigualtat<br />
sinó <strong>un</strong>a vol<strong>un</strong>tat de com<strong>un</strong>ió prof<strong>un</strong>da<br />
<strong>en</strong>tre tots <strong>el</strong>s éssers humans <strong>en</strong>llà de les<br />
seves diferències i especificitats. Crist<br />
recordarà a la humanitat quins er<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
designis d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> Pare i acollirà<br />
especialm<strong>en</strong>t aqu<strong>el</strong>ls que han estat<br />
víctimes de l’acció d<strong>el</strong>s qui <strong>el</strong>s van<br />
incomplir: especialm<strong>en</strong>t les dones i <strong>el</strong>s<br />
pobres. És per això que Crist s’atansarà<br />
d’<strong>un</strong>a manera especial a les dones per retornar-los<br />
la dignitat (l’adúltera a Jn 7,<br />
53- 8,11; la cananea a Mt 15, 21-28; la<br />
Samaritana a Jn 4, 1-30 o la prostituta a<br />
Mt 21, 31-32), per guarir-les d<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
3 J. C. Ratzinger: Carta als bisbes de l’Església Catòlica sobre la col·laboració de l’home i la dona a l’Església i al món. P. 6
patim<strong>en</strong>ts (la dona amb hemorràgies a<br />
Mc 5, 25-34; la dona <strong>en</strong>corbada a Llc<br />
13, 10-13 o la filla de Jaire a Llc 8, 40-<br />
42) o s<strong>en</strong>zillam<strong>en</strong>t per convidar-les a<br />
seguir-lo (Mc 15, 40-41; Lc 8, 1-3); i <strong>en</strong><br />
totes <strong>el</strong>les hi troba <strong>un</strong>a obertura de cor,<br />
<strong>un</strong>a capacitat d’escolta i de lliuram<strong>en</strong>t<br />
confiat més gran, fins i tot, que <strong>el</strong> que<br />
pres<strong>en</strong>tav<strong>en</strong> molts d<strong>el</strong>s homes que<br />
l’acompanyav<strong>en</strong>.<br />
Aquesta com<strong>un</strong>ió prof<strong>un</strong>da de l’home<br />
i la dona <strong>en</strong> Crist no nega les diferències,<br />
ans al contrari; nega, però, les desigualtats<br />
i les discriminacions.<br />
D’altra banda tot <strong>el</strong> r<strong>el</strong>at de la història<br />
d<strong>el</strong> poble d’Isra<strong>el</strong> és expressat <strong>en</strong> termes<br />
d’aquesta difer<strong>en</strong>ciació sexual. Sovint la<br />
r<strong>el</strong>ació que Déu estableix amb <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
poble es r<strong>el</strong>ata sota la metàfora d’<strong>un</strong>a<br />
r<strong>el</strong>ació nupcial: El teu Déu s’alegrarà de<br />
t<strong>en</strong>ir-te, com <strong>el</strong> nuvi s’alegra de t<strong>en</strong>ir la seva<br />
núvia (Is 62,5); crida d’alegria, Jerusalem,<br />
tu que eres estèril, que no havies infantat.<br />
Perquè <strong>el</strong> qui t’ha creat és espòs teu, <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
nom és "S<strong>en</strong>yor de l’<strong>un</strong>ivers". El S<strong>en</strong>yor et<br />
crida com <strong>un</strong>a esposa abandonada i afligida<br />
(Is 54, 1; 5-6).<br />
Però alhora aquest Déu espòs i pare,<br />
esdevindrà també <strong>un</strong> Déu maternal capaç<br />
de donar a llum, (Is 42, 14) he callat <strong>durant</strong><br />
molt de temps, no deia res, em cont<strong>en</strong>ia; però<br />
ara, com la dona quan infanta, crido,<br />
esbufego i pateixo o bé Dt 32, 18; Job 38,<br />
28-29; Is 66, 9 o Salm 22. Un Déu també<br />
que s’exercita <strong>en</strong> activitats maternals com<br />
l’alletam<strong>en</strong>t d’<strong>un</strong>a mare al <strong>seu</strong> fill (Is 49,<br />
15 o Num 11,12) o l’acompanyam<strong>en</strong>t per<br />
a realitzar les primeres passes (Os 11, 1-<br />
4): Diu <strong>el</strong> S<strong>en</strong>yor: "Quan Isra<strong>el</strong> era <strong>un</strong> noi<br />
me’l vaig estimar, d’Egipte vaig cridar <strong>el</strong> meu<br />
fill. Però <strong>el</strong>l és d’aqu<strong>el</strong>ls que, com més <strong>el</strong>s crides,<br />
més se te’n van. Jo mateix vaig <strong>en</strong>s<strong>en</strong>yar<br />
Efraïm a caminar agafant-lo p<strong>el</strong>s braços,<br />
però <strong>el</strong>ls no han reconegut que jo <strong>el</strong>s he guarit.<br />
Jo <strong>el</strong>s atreia cap a mi amb llaços d’afecte i<br />
amor. Feia com qui aixeca <strong>un</strong> jou d<strong>el</strong> coll i<br />
deixa lliure la boca, m’acostava cap a <strong>el</strong>l i li<br />
donava m<strong>en</strong>jar".<br />
És a dir, <strong>en</strong> Déu mateix es produeix ja<br />
aquesta com<strong>un</strong>ió prof<strong>un</strong>da <strong>en</strong>tre la<br />
humanitat sexuada.<br />
La contribució específica de la dona<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> sí de l’església.<br />
Què és <strong>el</strong> que pot aportar la dona<br />
d’específic i difer<strong>en</strong>cial <strong>en</strong> <strong>el</strong> si de<br />
l’Església? Quins seri<strong>en</strong> <strong>el</strong>s valors més<br />
g<strong>en</strong>uïnam<strong>en</strong>t fem<strong>en</strong>ins?<br />
Per respondre a aquestes preg<strong>un</strong>tes<br />
faré alg<strong>un</strong>es referències a les diferències<br />
psicològiques i morals analitzades per les<br />
psicòlogues Nancy Chodorow i Carol<br />
Gilligan4 .<br />
Segons <strong>el</strong>s estudis realitzats per<br />
aquestes autores les dones des<strong>en</strong>volup<strong>en</strong><br />
<strong>un</strong>a personalitat més r<strong>el</strong>acional que <strong>el</strong>s<br />
nois per la seva id<strong>en</strong>tificació, més fàcil,<br />
propera i reversible amb la mare, la qual<br />
cosa les predisposa a des<strong>en</strong>volupar, <strong>en</strong><br />
<strong>un</strong>a mesura més gran, r<strong>el</strong>acions<br />
com<strong>un</strong>icatives empàtiques i estretes. Per<br />
la seva banda <strong>el</strong>s nois construeix<strong>en</strong> la<br />
seva id<strong>en</strong>titat masculina separant-se de<br />
la mare (complex d’Edip) tallant així <strong>el</strong><br />
s<strong>en</strong>tit primari d’<strong>un</strong> nexe empàtic. Aquest<br />
fet provoca, segons les autores, que<br />
l’estructura psicològica fem<strong>en</strong>ina estigui<br />
més c<strong>en</strong>trada <strong>en</strong> aspectes r<strong>el</strong>acionals,<br />
d’intimitat i de cura. Es tracta d’<strong>un</strong>a estructura<br />
més favorable a des<strong>en</strong>volupar <strong>el</strong>s<br />
valors com<strong>un</strong>icatius (diàleg, empatia...)<br />
i <strong>el</strong>s d’acollim<strong>en</strong>t (connexió humana,<br />
com<strong>un</strong>ió, hospitalitat....).<br />
Des d’aquesta perspectiva goso afirmar<br />
que davant <strong>un</strong>a realitat eclesial que<br />
4 GILLIGAN,C. : La moral y la teoría psicológica d<strong>el</strong> desarrollo fem<strong>en</strong>ino. Fondo de Cultura Económica. México: 1987.<br />
49
sovint es viu excessivam<strong>en</strong>t jerarquitzada,<br />
distant o poc <strong>en</strong>carnada, les<br />
dones, especialm<strong>en</strong>t, podem esdev<strong>en</strong>ir<br />
testimonis de l’Amor que acull, guareix i<br />
escolta; d’<strong>un</strong> amor que dirimeix<br />
conflictes, que és com<strong>un</strong>icatiu i que<br />
manté <strong>un</strong>a actitud constant de receptivitat<br />
activa davant les necessitats i<br />
<strong>el</strong>s problemes quotidians; <strong>un</strong> Amor com<br />
<strong>el</strong> de Maria, obert i receptiu a acollir<br />
interiorm<strong>en</strong>t la vol<strong>un</strong>tat d<strong>el</strong> Pare (Llc 2,<br />
51-52), capaç d’aportar aqu<strong>el</strong>la calidesa<br />
necessària <strong>en</strong> les r<strong>el</strong>acions que facin més<br />
habitables i desitjables les nostres<br />
com<strong>un</strong>itats eclesials. Un Amor disposat<br />
a nodrir-se d’<strong>un</strong> diàleg perman<strong>en</strong>t i<br />
fec<strong>un</strong>d amb Déu (contemplació,<br />
pregària...), com l’actitud de Maria de<br />
Betània (Llc 10, 38-41); <strong>un</strong> Amor, <strong>en</strong><br />
definitiva, que aporti la mística necessària<br />
capaç de transformar <strong>el</strong>s cors.<br />
D’altra banda, <strong>en</strong> <strong>un</strong>s mom<strong>en</strong>ts <strong>en</strong> què<br />
<strong>en</strong>s cal <strong>un</strong> retorn a "l’aut<strong>en</strong>ticitat", <strong>en</strong> què<br />
la raó sembla haver-se posat també sota<br />
sospita i es necessita més que mai "tocar<br />
Déu", "viv<strong>en</strong>ciar-lo", les dones podem,<br />
tot i que no únicam<strong>en</strong>t <strong>el</strong>les, esdev<strong>en</strong>ir<br />
les persones claus per tornar a dotar de<br />
significació l’experiència cristiana, per<br />
tornar a "visualitzar" <strong>el</strong> rostre de Crist,<br />
per com<strong>un</strong>icar i tornar a fer creïble <strong>el</strong><br />
missatge de l’Església ( Mt 28, 1-10; Jn<br />
20, 17-18).<br />
Finalm<strong>en</strong>t, davant la feblesa i les<br />
dificultats <strong>en</strong> les com<strong>un</strong>icacions<br />
interpersonals i grupals, les dones podem<br />
IL·LUSTRACIÓ:<br />
D<strong>el</strong> quadre Dues dones de Montserrat Gudiol.<br />
50<br />
ser les impulsores i les ànimes per al<br />
treball intereclesial i <strong>en</strong> com<strong>un</strong>ió,<br />
establint ponts de diàleg <strong>en</strong>tre col·lectius<br />
diversos (Jn 4, 1-30, la Samaritana) i<br />
afavorint la col·laboració i la coparticipació<br />
<strong>en</strong>tre tots <strong>el</strong>s ag<strong>en</strong>ts pastorals.<br />
A tall de conclusió.<br />
Tot i que és cert que hi ha força<br />
preveres i bisbes que s’impliqu<strong>en</strong><br />
activam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la tasca de reduir i llimar<br />
les desigualtats <strong>en</strong>tre homes i dones <strong>en</strong><br />
<strong>el</strong> si de l’Església, a aquesta li cal <strong>en</strong>cara,<br />
p<strong>el</strong> que fa a aquesta qüestió, lluitar molt<br />
per saldar l’abisme exist<strong>en</strong>t <strong>en</strong>tre <strong>el</strong> desig<br />
de les seves declaracions i la realitat; i és<br />
evid<strong>en</strong>t que, <strong>en</strong> aquesta transformació,<br />
les dones n’haurem de ser les pròpies<br />
impulsores i protagonistes.<br />
D’altra banda <strong>en</strong>cara que les dones<br />
podem contribuir de manera més específica<br />
i significativa a impulsar i fer viure<br />
<strong>el</strong>s valors r<strong>el</strong>acionals i com<strong>un</strong>icatius, <strong>el</strong><br />
nostre àmbit de participació no pot quedar<br />
reduït únicam<strong>en</strong>t a aquests aspectes<br />
i cal anar avançant molt <strong>en</strong>cara <strong>en</strong> la<br />
construcció d’<strong>un</strong>a Església viscuda des de<br />
la com<strong>un</strong>ió prof<strong>un</strong>da <strong>en</strong>tre homes i dones,<br />
clergues i laics, i des de la<br />
coparticipació igualitària <strong>en</strong> l’exercici de<br />
les responsabilitats eclesials. En definitiva,<br />
avançar cap a la construcció d<strong>el</strong><br />
veritable projecte d’Església-Poble de<br />
Déu, d’Església-Com<strong>un</strong>itat fraternal.<br />
M. d<strong>el</strong> Mar Galzeran
MÓN MONÀSTIC<br />
SOBRE ELS MONJOS<br />
CISTERCENCS:<br />
UN HAGGADAH PASQUAL I<br />
LES VINYES QUE ELS ENVOLTEN...<br />
Poblet va ser visitat p<strong>el</strong> policia nacional Nir Alon, de nacionalitat<br />
jueva, l’octubre d<strong>el</strong> 2005. Resultat de la seva visita va ser <strong>un</strong> article publicat<br />
a Isra<strong>el</strong> a la Revista ‘Teva Hadvarim’ (Núm. 125, Març 2006), de la<br />
qual publiquem la portada de l’article. P<strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
interès li hem demanat permís per traduir-lo de<br />
l’anglès i reproduir-lo aquí.<br />
Arribem a Poblet<br />
¿No és b<strong>en</strong> curiós com arribem als llocs més<br />
interessants completam<strong>en</strong>t per casualitat? Tota la<br />
planificació d<strong>el</strong> món, llibres de <strong>viatge</strong>s, internet i guies<br />
turístiques no m’han pas ajudat a trobar <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s indrets<br />
més bonics que m’han quedat a la memòria anys i anys<br />
després de descobrir-lo. No, <strong>el</strong>s llibres no <strong>en</strong> t<strong>en</strong><strong>en</strong> la<br />
culpa. La culpa és meva i de les prioritats i concessions<br />
que form<strong>en</strong> part de la preparació de qualsevol <strong>viatge</strong>.<br />
El monestir de Santa Maria de Poblet no és pas <strong>un</strong>a<br />
atracció turística rec<strong>en</strong>t. La construcció d<strong>el</strong> monestir<br />
data d<strong>el</strong> segle XII. La seva existència i situació no són<br />
cap misteri —la guia verda Mich<strong>el</strong>in la qualifica amb<br />
tres estr<strong>el</strong>les—. La UNESCO l’ha declarat patrimoni L'autor de l'article, Nir Alon.<br />
de la humanitat (desembre 1991). Definitivam<strong>en</strong>t, no<br />
és que no existeixi! I amb tot, si no hagués estat cansat d<strong>el</strong> trajecte <strong>en</strong> cotxe des d<strong>el</strong>s<br />
Pirineus fins a Tarragona, situada a la costa mediterrània espanyola, i si no m’hagués<br />
estimat més passar la nit <strong>en</strong> <strong>un</strong> petit poble <strong>en</strong> comptes d’<strong>un</strong>a ciutat, mai no hauria<br />
descobert aquest monum<strong>en</strong>t magnífic i <strong>en</strong>cisador.<br />
51<br />
Foto: Josep M. Recas<strong>en</strong>s.
Al vespre, quan em vaig desviar de la<br />
N-240 per <strong>en</strong>trar a Poblet, <strong>el</strong> monestir ja<br />
havia tancat les portes als visitants. Vàrem<br />
buscar <strong>un</strong> lloc per passar la nit. M<strong>en</strong>tre<br />
maniobràvem amb poca traça p<strong>el</strong>s<br />
carrerons d<strong>el</strong> poble, les dues rodes d<strong>el</strong><br />
darrere van quedar atrapades <strong>en</strong> <strong>un</strong> forat<br />
b<strong>en</strong> fondo. Semblava que <strong>el</strong> cotxe no <strong>en</strong><br />
podria sortir. Encara no sé si va ser <strong>un</strong> grup<br />
d’escolars <strong>en</strong> dia d’excursió que va<br />
aparèixer d<strong>el</strong> no-res per ajudar-nos, o si<br />
<strong>en</strong>s havíem quedat <strong>en</strong>callats a les portes<br />
d’<strong>un</strong> institut. La qüestió és que s<strong>en</strong>se <strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> ajut <strong>en</strong>s hauríem quedat allí fins<br />
l’<strong>en</strong>demà, esperant <strong>un</strong>a grua que <strong>en</strong>s<br />
tragués d<strong>el</strong> forat. El cansam<strong>en</strong>t i la<br />
frustració van estar a p<strong>un</strong>t de fer-nos fora<br />
de Poblet i tornar-nos a l’autopista de<br />
Tarragona. Però <strong>en</strong> aqu<strong>el</strong>l mom<strong>en</strong>t<br />
s’est<strong>en</strong>ia <strong>un</strong>a magnífica posta de sol rosada<br />
sobre les impressionants torres d<strong>el</strong><br />
Monestir, <strong>en</strong>tre turons i vinyes. Per res d<strong>el</strong><br />
món no <strong>en</strong>s hauríem volgut perdre <strong>un</strong>a<br />
visita al Monestir. I sortosam<strong>en</strong>t no ho<br />
vàrem fer!<br />
52<br />
El P. Prior, Francesc M. Tulla, davant la portalada barroca de l'església abacial.<br />
Vam trobar <strong>un</strong> lloc per passar la nit no<br />
gaire ll<strong>un</strong>y, a l’Espluga de Francolí. M<strong>en</strong>tre<br />
compràvem qu<strong>el</strong>com per sopar a la botiga<br />
de queviures, vàrem conèixer l’amo, que<br />
<strong>en</strong>s va explicar que t<strong>en</strong>ia <strong>un</strong> amic a Haifa<br />
(Isra<strong>el</strong>) que li havia <strong>en</strong>viat <strong>un</strong>a preciosa<br />
hamsa, la figura d’<strong>un</strong>a mà de cinc dits que<br />
porta bona sort. Ens va jurar que des d<strong>el</strong><br />
dia que la va p<strong>en</strong>jar a la botiga, la seva<br />
sort havia millorat. Al matí, després d<strong>el</strong><br />
cafè amb llet tornàrem a Poblet.<br />
Situació i <strong>en</strong>torn d<strong>el</strong> monestir<br />
El Monestir de Santa Maria de Poblet<br />
es troba a Catal<strong>un</strong>ya, a la comarca de la<br />
Conca de Barberà, a <strong>un</strong>a distància de mitja<br />
hora de cotxe des de Tarragona, direcció<br />
Nord-oest, <strong>en</strong>voltada de l’esplèndid<br />
paisatge d<strong>el</strong>s turons d<strong>el</strong> nord de la Serra<br />
de Prades, <strong>en</strong>tre vinyes i boscos de roures<br />
i pollancres. Aquest preciós esc<strong>en</strong>ari és <strong>el</strong><br />
que primer saluda <strong>el</strong> visitant. El bosc de<br />
Poblet havia estat propietat d<strong>el</strong> Monestir<br />
fins <strong>el</strong> 1835. El Monestir consta de diversos<br />
edificis considerats monum<strong>en</strong>tals<br />
Foto: Nir Alon.
segons <strong>el</strong>s estàndards europeus, <strong>en</strong> <strong>el</strong> s<strong>en</strong>tit<br />
que no hi ha cap altre monestir tan b<strong>en</strong><br />
conservat, i no solam<strong>en</strong>t l’església principal,<br />
sinó tots <strong>el</strong>s altres edificis construïts<br />
al llarg d<strong>el</strong> temps per servir <strong>un</strong>a com<strong>un</strong>itat<br />
activa i creix<strong>en</strong>t. Poblet va ser protegit<br />
per la reialesa de la corona d’Aragó i va<br />
ser lloc d’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t de reis des d<strong>el</strong> 1196,<br />
quan Alfons, <strong>el</strong> primer monarca de la corona<br />
d’Aragó, va ser <strong>en</strong>terrat a l’església.<br />
Una mica d’història<br />
El Monestir va ser construït <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s<br />
segles XII i <strong>XVI</strong>II i ha estat rec<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t<br />
r<strong>en</strong>ovat i restaurat. Tot va com<strong>en</strong>çar l’any<br />
1150, quan Ramon Ber<strong>en</strong>guer IV, comte<br />
de Barc<strong>el</strong>ona, va cedir la terra per a la<br />
construcció d’<strong>un</strong> monestir cisterc<strong>en</strong>c, com<br />
a política de repoblació després de<br />
l’ocupació àrab. L’arquitectura era d’estil<br />
b<strong>en</strong>edictí - cap als costats d’<strong>un</strong> eix ori<strong>en</strong>tat<br />
d’est a oest— L’àrea d<strong>el</strong> monestir consta<br />
de tres parts, rodejades de murs que sum<strong>en</strong><br />
dos quilòmetres de llargada. La part<br />
c<strong>en</strong>tral és l’àrea tancada d<strong>el</strong> monestir<br />
pròpiam<strong>en</strong>t, amb <strong>un</strong> pati al davant i<br />
<strong>en</strong>voltada d’<strong>un</strong> mur. L’altra part, construïda<br />
al segle <strong>XVI</strong>, s’emprava per agricultura i<br />
indústria lleugera. I, més <strong>en</strong>fora, trobem<br />
<strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s jardins d<strong>el</strong> sud, la residència de<br />
l’Abat. El monestir de Poblet és l’únic que<br />
ha conservat tots <strong>el</strong>s edificis de l’edat<br />
mitjana. En <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s inicis, la com<strong>un</strong>itat<br />
vivia de l’agricultura. Cap a finals d<strong>el</strong> segle<br />
XII <strong>el</strong> monestir t<strong>en</strong>ia dotze masies<br />
indep<strong>en</strong>d<strong>en</strong>ts esteses per la Catal<strong>un</strong>ya<br />
Occid<strong>en</strong>tal. Al segle XIII <strong>el</strong> Monestir va<br />
adquirir drets feudals sobre l’àrea d<strong>el</strong>s<br />
voltants i <strong>en</strong> <strong>el</strong> mom<strong>en</strong>t de més espl<strong>en</strong>dor,<br />
al segle XIV, Poblet t<strong>en</strong>ia jurisdicció<br />
sobre set baronies, posseïa seixanta pobles<br />
i pr<strong>en</strong>ia decisions polítiques com la<br />
designació d<strong>el</strong>s alcaldes de deu pobles. La<br />
riquesa d<strong>el</strong> Monestir de Poblet i la creix<strong>en</strong>t<br />
protecció reial es veu<strong>en</strong> reflectides <strong>en</strong><br />
l’esplèndida arquitectura d<strong>el</strong>s edificis d<strong>el</strong><br />
segle XIV. Els abats de Poblet van<br />
aconseguir <strong>un</strong>a puixant riquesa i poder<br />
polític cosa que va provocar <strong>un</strong> cert<br />
r<strong>el</strong>axam<strong>en</strong>t <strong>en</strong> la vida monàstica.<br />
A partir d<strong>el</strong> segle XIV la com<strong>un</strong>itat d<strong>el</strong><br />
Monestir de Poblet constava de més de<br />
c<strong>en</strong>t monjos. L’any 1835 tots <strong>el</strong>s monestirs<br />
d’Espanya (Catal<strong>un</strong>ya ja n’era part) van ser<br />
liquidats com a part de la reforma empesa<br />
p<strong>el</strong>s sobirans, molestos amb <strong>el</strong> poder i la<br />
riquesa que s’acumulava dins <strong>el</strong>s murs d<strong>el</strong>s<br />
monestirs. Poblet va ser abandonat,<br />
saquejat i parcialm<strong>en</strong>t destruït. Alg<strong>un</strong>s d<strong>el</strong>s<br />
tresors catalans es van dur a la catedral de<br />
Tarragona, on es van salvar d<strong>el</strong> pillatge.<br />
No va ser fins <strong>el</strong> 1930, amb la visita d<strong>el</strong><br />
rei Alfons XIII a la zona, que va com<strong>en</strong>çar<br />
la seva reconstrucció amb fons estatals. Un<br />
any després d’acabada la Guerra Civil, <strong>el</strong><br />
1940, l’abadia de Poblet com<strong>en</strong>çà de nou<br />
a servir <strong>el</strong> <strong>seu</strong> objectiu inicial — ser <strong>el</strong> lloc<br />
de pregària i recollim<strong>en</strong>t d<strong>el</strong>s monjos<br />
cisterc<strong>en</strong>cs—. Van ser quatre monjos<br />
cisterc<strong>en</strong>cs <strong>el</strong>s qui van com<strong>en</strong>çar a retornar<br />
la influència espiritual d<strong>el</strong> Monestir a<br />
Catal<strong>un</strong>ya.<br />
Una pàgina d<strong>el</strong> Haggadah de Poblet.<br />
53<br />
Foto: Nir Alon.
Un "Haggadah" a la biblioteca<br />
de Poblet<br />
L’abadia de Poblet gaudeix d’<strong>un</strong>a<br />
magnífica biblioteca amb arr<strong>el</strong>s<br />
quasi tan fondes com les torres de<br />
pedra. Les primeres cròniques de<br />
Jaume I d’Aragó (1213-1276) van<br />
ser escrites al Monestir. L’any 1380<br />
<strong>el</strong> rei <strong>en</strong> Pere III de Catal<strong>un</strong>ya i<br />
Aragó va fer donació de la seva<br />
col·lecció de manuscrits al Monestir<br />
i més tard <strong>el</strong> duc de Cardona,<br />
repres<strong>en</strong>tant d<strong>el</strong> rei de Nàpols, va<br />
donar també <strong>un</strong>a col·lecció de 4.322<br />
manuscrits.<br />
Per als visitants jueus d’Isra<strong>el</strong>, la<br />
peça més sorpr<strong>en</strong><strong>en</strong>t de la biblioteca és la<br />
"Haggadah de Poblet" original, <strong>un</strong><br />
Haggadah Pasqual (la Pasqua és la<br />
festivitat jueva que commemora la fugida<br />
d<strong>el</strong>s esclaus hebreus d’Egipte als voltants<br />
d<strong>el</strong> 1300 aC.) escrit probablem<strong>en</strong>t al segle<br />
XIV a Catal<strong>un</strong>ya mateix. El Haggadah té<br />
<strong>un</strong>es car<strong>acte</strong>rístiques determinades que <strong>el</strong><br />
situ<strong>en</strong> a l’espai i al temps. Conté com<strong>en</strong>taris<br />
que testifiqu<strong>en</strong> qui va ser <strong>el</strong> <strong>seu</strong> primer<br />
propietari, Momet de Peralada<br />
(Peralada, prop de Girona). L’any 1993<br />
se’n van publicar mil còpies facsímils a<br />
Barc<strong>el</strong>ona. La còpia número 225 es troba<br />
a la Biblioteca Nacional de Jerusalem. A<br />
més de fotografies, <strong>el</strong> llibre inclou<br />
introduccions <strong>en</strong> cast<strong>el</strong>là i anglès que<br />
descriu<strong>en</strong> la r<strong>el</strong>ació històrica <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s<br />
monjos de l’abadia de Poblet i <strong>el</strong>s jues d<strong>el</strong>s<br />
voltants. Sembla ser que <strong>el</strong>s primers<br />
cisterc<strong>en</strong>cs de la Borgonya (França) t<strong>en</strong>i<strong>en</strong><br />
forts lligams amb <strong>el</strong>s jueus. L’Abat Esteve<br />
Harding, que esdevindria <strong>el</strong> tercer abat de<br />
Cîteaux, va consultar erudits jueus per fer<br />
la més acurada traducció llatina de la<br />
Bíblia. L’original d’aquest llibre, conegut<br />
com la Bíblia de Sant Stephan Harding,<br />
es troba a Dijon. Als voltants de Poblet<br />
s’hi havi<strong>en</strong> establert diverses com<strong>un</strong>itats<br />
jueves que t<strong>en</strong>i<strong>en</strong> estretes r<strong>el</strong>acions<br />
d’amistat i respecte mutu amb <strong>el</strong>s monjos<br />
de Poblet. Aquests lligams er<strong>en</strong> tan forts<br />
54<br />
Foto: Nir Alon.<br />
Dues pàgines d<strong>el</strong> Haggadah de Poblet.<br />
que, al segle XIV, <strong>un</strong> període d’estretor<br />
econòmica al Monestir, <strong>el</strong>s jueus rics de<br />
la zona van proporcionar préstecs<br />
substanciosos a l’abadia. No és clar com<br />
va arribar <strong>el</strong> Haggadah a Poblet. Els<br />
erudits es sorpr<strong>en</strong><strong>en</strong> que <strong>el</strong> Haggadah<br />
sobrevisqués a Espanya, on aleshores era<br />
perillós t<strong>en</strong>ir <strong>un</strong> manuscrit hebreu. Hi ha<br />
moltes anotacions al marge, escrites <strong>en</strong><br />
hebreu, italià, francès, llatí i àrab. Sembla<br />
que <strong>en</strong> <strong>el</strong> segle <strong>XVI</strong>I <strong>el</strong> Haggadah<br />
pertanyia a Sholomo Chaim, d’Itàlia,<br />
posteriorm<strong>en</strong>t a Naftali, fill de Mordechai<br />
Cavaleiro i que va ser inspeccionat amb<br />
detall per l’Església de Roma. Es desconeix<br />
com <strong>el</strong> Haggadah va tornar a Catal<strong>un</strong>ya i<br />
<strong>el</strong> <strong>seu</strong> lloc d’orig<strong>en</strong>, però des de fa <strong>un</strong>s<br />
quinze anys es conserva <strong>en</strong> perfecte estat<br />
a l’arxiu de l’abadia de Poblet.<br />
El Monestir de Santa Maria de Poblet<br />
va ser, per a mi, <strong>un</strong>a oport<strong>un</strong>itat de visitar<br />
<strong>un</strong> d<strong>el</strong>s edificis més monum<strong>en</strong>tals de la<br />
meva vida, dins d’<strong>un</strong> <strong>viatge</strong> a Catal<strong>un</strong>ya,<br />
<strong>un</strong>a magnífica perla <strong>en</strong> <strong>un</strong>a zona preciosa.<br />
La connexió jueva, que vaig descobrir<br />
a través d<strong>el</strong> Haggadah de Poblet, fa que<br />
la meva visita al monestir sigui <strong>en</strong>cara més<br />
especial.<br />
Nota sobre <strong>el</strong> monjos cisterc<strong>en</strong>cs<br />
Els cisterc<strong>en</strong>cs, també coneguts com a
"monjos blancs" a causa d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> tradicional<br />
hàbit blanc, són <strong>un</strong> orde monacal<br />
catòlic. L’orde va ser f<strong>un</strong>dat a França l’any<br />
1098 per Sant Robert, b<strong>en</strong>edictí que<br />
aspirava a restaurar la forma de vida<br />
monàstica d’acord<br />
literalm<strong>en</strong>t amb la<br />
Regla de Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong>.<br />
Els monjos cisterc<strong>en</strong>cs<br />
són coneguts<br />
per la seva dedicació<br />
al treball manual, especialm<strong>en</strong>t<br />
a l’agricultura.<br />
Els cisterc<strong>en</strong>cs<br />
van ser <strong>el</strong>s<br />
grangers d’Europa<br />
cap a finals de l’Edat<br />
Mitjana. Rebutjav<strong>en</strong><br />
qualsevol donació<br />
material excepte<br />
aqu<strong>el</strong>la que podi<strong>en</strong><br />
guanyar-se treballant<br />
la terra. Per<br />
v<strong>en</strong>dre la seva producció<br />
van crear <strong>un</strong>a<br />
intricada xarxa que<br />
va contribuir al<br />
des<strong>en</strong>volupam<strong>en</strong>t<br />
financer de tota Europa.<br />
Les car<strong>acte</strong>-rístiques comercials de<br />
la xarxa i <strong>el</strong>s treballadors que es van<br />
introduir als monestirs van erosionar<br />
l<strong>en</strong>tam<strong>en</strong>t alg<strong>un</strong>s principis que s’havi<strong>en</strong><br />
considerat sagrats, com l’esperit de<br />
pobresa com<strong>un</strong>itària, i <strong>el</strong>s cisterc<strong>en</strong>cs van<br />
anar perd<strong>en</strong>t l’austeritat d<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s inicis<br />
quan sant Robert sortí amb 20 monjos de<br />
l’abadia de Molesmes per retirar-se a<br />
Cîteaux. La forma de vida cisterc<strong>en</strong>ca es<br />
va fer més flexible i m<strong>en</strong>ys rígida p<strong>el</strong> que<br />
fa a les fonts d’ingressos per a la com<strong>un</strong>itat.<br />
El luxe i la riquesa aviat van tornar a apoderar-se<br />
d<strong>el</strong>s monestirs. L’any 1335 <strong>el</strong> Papa<br />
<strong>B<strong>en</strong>et</strong> XII, també cisterc<strong>en</strong>c, va imposar<br />
normes per tornar l’orde als <strong>seu</strong>s oríg<strong>en</strong>s.<br />
En <strong>el</strong>s segles <strong>XVI</strong>I i <strong>XVI</strong>II l’orde<br />
cisterc<strong>en</strong>c va estar a p<strong>un</strong>t de extingir-se a<br />
causa de les reformes i revolucions que van<br />
escombrar Europa. La recuperació no va<br />
Foto: Arxiu Poblet.<br />
El P. Josep M. Recas<strong>en</strong>s.<br />
arribar fins a la segona meitat d<strong>el</strong> segle<br />
XIX. Per la seva importància històrico-artística,<br />
l’abadia de Poblet va rebre fons<br />
estatals per a la seva restauració. Avui <strong>en</strong><br />
dia hi ha al voltant de 200 monestirs<br />
cisterc<strong>en</strong>cs, de monjos<br />
i monges, arreu<br />
d<strong>el</strong> món: <strong>un</strong>s són de<br />
l’anom<strong>en</strong>ada "com<strong>un</strong>a<br />
observança", amb<br />
<strong>un</strong>s 2.500 membres i<br />
<strong>un</strong>s 4.000 membres<br />
pertany<strong>en</strong> a l’anom<strong>en</strong>ada<br />
"estricta observança".<br />
Els monjos<br />
de Poblet pertany<strong>en</strong><br />
a la com<strong>un</strong>a observança.<br />
M<strong>en</strong>tre m’informava<br />
per escriure<br />
aquest article vaig<br />
t<strong>en</strong>ir l’honor i <strong>el</strong> plaer<br />
d’escriure’m amb <strong>un</strong><br />
d<strong>el</strong>s monjos de l’abadia<br />
de Poblet, <strong>el</strong> pare<br />
Josep Maria Recas<strong>en</strong>s<br />
Gilabert, majordom<br />
d<strong>el</strong> monestir. La primera<br />
reacció d<strong>el</strong> Pare<br />
Josep Maria a les meves demandes va ser<br />
divertida, però mostrava <strong>un</strong> sincer interès<br />
<strong>en</strong> rebre <strong>el</strong> meu e-mail. "Com <strong>en</strong> sóc<br />
d’afort<strong>un</strong>at, b<strong>en</strong>volgut Sr. Nir Alon,<br />
d’haver-vos conegut, vós, <strong>un</strong> autèntic jueu,<br />
que viu a Isra<strong>el</strong>, prop de Jerusalem, la<br />
Ciutat Santa!", em va contestar, i <strong>en</strong><br />
segü<strong>en</strong>ts missives va anar sorgint <strong>un</strong>a<br />
r<strong>el</strong>ació d’amistat. La meva més sincera gratitud,<br />
Pare Josep Maria, p<strong>el</strong> vostre g<strong>en</strong>erós<br />
ajut <strong>en</strong> la preparació d’aquest article!<br />
Nir Alon<br />
(Traducció de Sílvia Borr<strong>el</strong>l)<br />
55
L'ENTREVISTA<br />
Foto: A. Milla.<br />
El s<strong>en</strong>yor Ramon Martí de Cal Bi<strong>el</strong> és <strong>un</strong>a de les poques persones que <strong>en</strong>cara<br />
avui <strong>en</strong>s pod<strong>en</strong> testimoniar <strong>el</strong> procés de reinstauració de la vida monàstica ja que<br />
va participar <strong>en</strong> <strong>el</strong> procés de restauració d<strong>el</strong> monestir on, a més, hi ha deixat la<br />
seva empremta. Han realitzat l’<strong>en</strong>trevista <strong>el</strong> P. Jesús Maria Oliver, monjo de<br />
Poblet, i <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Xavier Guinovart, secretari de la Germandat.<br />
Parlar amb <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Ramon Martí<br />
és descobrir mil detalls d<strong>el</strong><br />
Monestir explicats amb <strong>un</strong> prof<strong>un</strong>d<br />
amor per la casa des de la perspectiva d’<strong>un</strong><br />
56<br />
RAMON MARTÍ<br />
DE CAL BIEL<br />
home prof<strong>un</strong>dam<strong>en</strong>t crei<strong>en</strong>t. Vàrem<br />
realitzar aquesta <strong>en</strong>trevista <strong>el</strong> dia 11 de<br />
març d<strong>el</strong> 2006 a la casa acollidora de la<br />
seva filla Lluïsa, la qual <strong>en</strong>s va ajudar<br />
Foto: BEDMAR
també a aclarir dates i detalls escoltats<br />
<strong>un</strong> m<strong>un</strong>t de vegades m<strong>en</strong>tre <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor<br />
Ramon <strong>en</strong>s anava desgranant <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
records.<br />
Perfil biogràfic<br />
Ramon Martí va néixer a L’Espluga<br />
de Francolí l’any 1917. Era fill d<strong>el</strong> ferrer<br />
Enric Martí i de l’Antònia Martí de Cal<br />
Bi<strong>el</strong>. De b<strong>en</strong> jov<strong>en</strong>et va anar apr<strong>en</strong><strong>en</strong>t<br />
l’ofici de la mà d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> pare. Als 14 anys<br />
<strong>el</strong> pare <strong>el</strong> va <strong>en</strong>viar a apr<strong>en</strong>dre serralleria<br />
i sobretot forja artística a l’escola d<strong>el</strong>s<br />
Pares Salesians de Sarrià. Va tornar a<br />
L’Espluga quan va esclatar la guerra civil<br />
a Barc<strong>el</strong>ona (1936).<br />
Va ser mobilitzat p<strong>el</strong> govern de la República<br />
per anar a la guerra. És <strong>un</strong> d<strong>el</strong>s<br />
pocs superviv<strong>en</strong>ts de la duríssima batalla<br />
de l’Alfambra, prèvia a la reconquesta de<br />
Terol p<strong>el</strong> bàndol insurrecte (1938). Al final<br />
de la guerra va ser fet presoner i <strong>en</strong>viat<br />
a diversos camps de conc<strong>en</strong>tració.<br />
Retornà a L’Espluga on va repr<strong>en</strong>dre la<br />
feina al taller familiar de forja artística i,<br />
a poc a poc, li va anar donant <strong>un</strong>a<br />
dim<strong>en</strong>sió important.<br />
L’any 1951 es va casar amb la Dolors<br />
Canudes amb la qual van t<strong>en</strong>ir dos fills:<br />
la Lluïsa i <strong>el</strong> Val<strong>en</strong>tí. La Dolors,<br />
malauradam<strong>en</strong>t, va morir prematuram<strong>en</strong>t<br />
l’any 1959. El <strong>seu</strong> fill i <strong>el</strong> <strong>seu</strong> nét<br />
continu<strong>en</strong> actualm<strong>en</strong>t <strong>el</strong> taller de forja al<br />
mateix lloc.<br />
Les seves obres es trob<strong>en</strong> repartides<br />
per diversos països. Fins i tot se n’ha fet<br />
ressò <strong>el</strong> Time de Nova York.<br />
Quin va ser <strong>el</strong> <strong>seu</strong> primer cont<strong>acte</strong> amb<br />
Poblet?<br />
Coincidint amb la arribada d<strong>el</strong>s<br />
monjos, <strong>el</strong> Sr. Eduard Toda va saber que<br />
jo havia estudiat forja artística amb <strong>el</strong>s<br />
PP. Salesians i em va preg<strong>un</strong>tar si sabria<br />
fer <strong>un</strong> escut de Poblet. Però gairebé<br />
immediatam<strong>en</strong>t després de l’<strong>en</strong>trevista es<br />
va posar malalt i va morir. Recordo que<br />
hi vaig anar amb <strong>el</strong> pare i <strong>en</strong>s va rebre a<br />
la casa d<strong>el</strong> Patronat on <strong>el</strong>l residia. Allí em<br />
va dir que, des que residia a Poblet, ja<br />
havia fet posar més de 300 portes. L’any<br />
segü<strong>en</strong>t, <strong>el</strong> 1942, <strong>el</strong> P. Bernat Morgades<br />
(fill d<strong>el</strong>s masovers de la masia d<strong>el</strong> Simon)<br />
que em coneixia, em va <strong>en</strong>carregar <strong>el</strong>s<br />
1 2 3<br />
Fotos: Arxiu Poblet i J.L. Trinidad.<br />
1. En Ramon, amb <strong>el</strong> <strong>seu</strong> pare l'Enric Martí i Miqu<strong>el</strong> (1887-1976) f<strong>un</strong>dador de la ferreteria de cal Bi<strong>el</strong>. 2. En Ramon Martí<br />
amb <strong>el</strong> <strong>seu</strong> fill Val<strong>en</strong>tí i <strong>el</strong> <strong>seu</strong> net Marc. 3. En Ramon i <strong>el</strong> <strong>seu</strong> fill Val<strong>en</strong>tí participant a la Setmana Medieval de Montblanc.<br />
57
1<br />
Fotos: A. Milla.<br />
5<br />
bastim<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong>s finestrals d<strong>el</strong> refetor,<br />
dep<strong>en</strong>dència que <strong>en</strong> aqu<strong>el</strong>ls mom<strong>en</strong>ts<br />
s’estava restaurant.<br />
Com va continuar <strong>el</strong> <strong>seu</strong> cont<strong>acte</strong> amb <strong>el</strong><br />
Monestir?<br />
De la mà d<strong>el</strong> P. Morgades vaig anar<br />
mant<strong>en</strong>int r<strong>el</strong>ació amb <strong>el</strong> primer Prior, <strong>el</strong><br />
P. Rosavini, i després, a partir de 1950,<br />
amb <strong>el</strong> priors que <strong>el</strong> van succeir, <strong>el</strong>s P.<br />
Jordana i <strong>el</strong> P. Robert. A continuació amb<br />
<strong>el</strong>s abats Garreta i Esteva i fins avui.<br />
També vaig mant<strong>en</strong>ir cont<strong>acte</strong> amb <strong>el</strong><br />
58<br />
Petita mostra d<strong>el</strong>s molts treballs realitzats p<strong>el</strong> Ramon Martí al monestir de Poblet: 1. Torxa. 2. Setrilleres.<br />
3. Cand<strong>el</strong>er. 4. Crist i Sagrari de la cap<strong>el</strong>la de sant Esteve. 5. Braser. 6. Detall de la porta d<strong>el</strong> locutori.<br />
2<br />
6<br />
Sr. F<strong>el</strong>ipe Bertrán Gu<strong>el</strong>l, que va ser <strong>el</strong> primer<br />
presid<strong>en</strong>t de la Germandat i que<br />
també va jugar <strong>un</strong> paper fonam<strong>en</strong>tal <strong>en</strong><br />
la restauració d<strong>el</strong> c<strong>en</strong>obi. Ell sempre deia<br />
que <strong>el</strong>s meu ferros cargolats formav<strong>en</strong> <strong>un</strong><br />
conj<strong>un</strong>t harmoniós amb les pedres.<br />
Tampoc no puc oblidar l’arquitecte de<br />
la Diputació, <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Salvador Ripoll i<br />
<strong>el</strong> <strong>seu</strong> ajudant, <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Esteve Nogués,<br />
rec<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t traspassat. Ells var<strong>en</strong> també<br />
treballar molt per a Poblet i vàrem t<strong>en</strong>ir<br />
molt de cont<strong>acte</strong> <strong>durant</strong> <strong>el</strong>s anys més int<strong>en</strong>sos<br />
de la restauració.<br />
3<br />
4
Foto: A. Milla.<br />
El P. Prior, Francesc M. Tulla, amb Ramon Martí i <strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> fill Val<strong>en</strong>tí.<br />
Encara que la meva r<strong>el</strong>ació amb Poblet<br />
superava la puram<strong>en</strong>t professional,<br />
p<strong>en</strong><strong>seu</strong> que <strong>en</strong> alg<strong>un</strong>s mom<strong>en</strong>ts he arribat<br />
a treballar dos anys s<strong>en</strong>se cobrar! Sort que<br />
m’anava finançant de les altres feines! En<br />
aqu<strong>el</strong>ls temps treballàvem amb il·lusió i<br />
no p<strong>en</strong>sàvem quan <strong>en</strong>s pagari<strong>en</strong>.<br />
He conegut tots <strong>el</strong>s monjos, tant <strong>el</strong>s<br />
que hi són, com <strong>el</strong>s que s’han mort i<br />
també <strong>el</strong>s que han anat marxant perquè<br />
aquest no era <strong>el</strong> <strong>seu</strong> lloc.<br />
Hi ha moltes coses de la casa que<br />
molts monjos no coneix<strong>en</strong>. Quan vaig<br />
al monestir <strong>el</strong>s les explico perquè no<br />
s’oblidi aqu<strong>el</strong>l període tan int<strong>en</strong>s <strong>en</strong> què<br />
quatre monjos italians var<strong>en</strong> pr<strong>en</strong>dre<br />
possessió d’<strong>un</strong> monestir totalm<strong>en</strong>t<br />
<strong>en</strong>sorrat <strong>en</strong> <strong>un</strong>s mom<strong>en</strong>ts molts difícils<br />
per a tothom... no hi havia gairebé de<br />
res, misèria arreu...<br />
Parli’ns <strong>un</strong>a mica de la seva obra a Poblet.<br />
N’ha fet molta?<br />
Quasi totes les portes, lampadaris,<br />
creus, can<strong>el</strong>obres i<br />
baranes de Poblet han<br />
sortir de la meva forja<br />
de l’Espluga.<br />
Quan va com<strong>en</strong>çar a<br />
pr<strong>en</strong>dre volada la seva<br />
tasca al monestir?<br />
Passats <strong>el</strong>s primers<br />
anys i amb l’impuls<br />
econòmic de la Germandat,<br />
es var<strong>en</strong> iniciar<br />
molts projectes<br />
de restauració que<br />
lògicam<strong>en</strong>t var<strong>en</strong> implicar<br />
també les correspon<strong>en</strong>ts<br />
obres de<br />
forja. Aquests <strong>en</strong>càrrecs<br />
em van permetre<br />
respirar <strong>un</strong>a mica,<br />
econòmicam<strong>en</strong>t parlant,<br />
perquè cobrava<br />
s<strong>en</strong>se tant de retard<br />
com em passava al principi. Així es van<br />
com<strong>en</strong>çar a valorar <strong>un</strong>a mica tantes hores<br />
de feina. Abans no les hauria pogut cobrar<br />
perquè la com<strong>un</strong>itat no t<strong>en</strong>ia diners,<br />
com aqu<strong>el</strong>l qui diu, ni per m<strong>en</strong>jar cada<br />
dia.<br />
Ens han dit que va fer <strong>un</strong> cand<strong>el</strong>er d<strong>el</strong> ciri<br />
pasqual <strong>en</strong> pocs dies...<br />
Sí... l’any 1946 <strong>el</strong> P. Morgades em va<br />
<strong>en</strong>carregar <strong>un</strong> cand<strong>el</strong>er per al ciri pasqual<br />
(avui és al mu<strong>seu</strong> de Poblet); només hi<br />
havia <strong>un</strong> problema, i és que m’ho va dir<br />
<strong>el</strong> dimecres sant i <strong>el</strong> volia per al dissabte<br />
sant; vaig treballar s<strong>en</strong>se quasi dormir fins<br />
que <strong>el</strong> vaig lliurar a les nou d<strong>el</strong> matí d<strong>el</strong><br />
dissabte sant. I <strong>el</strong> primer com<strong>en</strong>tari que<br />
vaig rebre per part d<strong>el</strong> sagristà, Fra<br />
Gilbert, actualm<strong>en</strong>t monjo al monestir<br />
de Solius, és que era molt pesat per<br />
moure’l... <strong>en</strong>cara cada any m’<strong>en</strong>via <strong>un</strong>a<br />
Nadala i espero poder rebre-la <strong>en</strong>cara<br />
molts anys.<br />
Hi ha alg<strong>un</strong>es obres de les quals se s<strong>en</strong>ti<br />
59
especialm<strong>en</strong>t satisfet?<br />
Estic molt cofoi de la creu amb Crist<br />
per a la cap<strong>el</strong>la de Sant Miqu<strong>el</strong> de la Basílica,<br />
feta a les darreries de l’any 59. La<br />
revista Time va <strong>en</strong>viar <strong>un</strong> fotògraf i la<br />
fotografia d<strong>el</strong> Crist va ser publicada per<br />
la revista <strong>el</strong> 21 de març de 1960. L’any<br />
1960 vaig fer la porta d<strong>el</strong> locutori al pati<br />
de les Cases Noves; pesa 2000 quilos i<br />
tothom qui la veu diu que té <strong>un</strong>a gran<br />
expressivitat. També m’agrada <strong>un</strong><br />
passamà de catorze metres de llargada per<br />
a l’escala que porta a la sala de l’Abat<br />
M<strong>en</strong>gucho, actual Mu<strong>seu</strong> de la restauració<br />
de Poblet. En la cua d<strong>el</strong> drac vaig<br />
voler repres<strong>en</strong>tar-hi <strong>un</strong>a de les preg<strong>un</strong>tes<br />
d<strong>el</strong> catecisme que <strong>en</strong>s <strong>en</strong>s<strong>en</strong>yav<strong>en</strong><br />
quan érem petits i sols anàvem a Poblet<br />
a jugar a lladres i civils, per aqu<strong>el</strong>ls<br />
amagatalls <strong>en</strong>tre les r<strong>un</strong>es.<br />
Perquè sovint les seves obres t<strong>en</strong><strong>en</strong> també<br />
<strong>un</strong> significat amagat?<br />
No fa gaire temps <strong>un</strong> monjo em<br />
preg<strong>un</strong>tava què repres<strong>en</strong>tava <strong>el</strong> diss<strong>en</strong>y<br />
d’<strong>un</strong> lampadari que actualm<strong>en</strong>t és a<br />
l’església. Li vaig dir que si s’ho mirava<br />
bé al c<strong>en</strong>tre hi podria veure Déu, rodejat<br />
d<strong>el</strong>s quatre evang<strong>el</strong>istes i aquests, al <strong>seu</strong><br />
torn, rodejats d<strong>el</strong>s dotze apòstols.<br />
A qui li agradaria recordar de Poblet?<br />
Al P. Morgades. Érem d<strong>el</strong> mateix<br />
poble i vam ser amics des de petits. Ell<br />
va ser la primera vocació d<strong>el</strong> monestir<br />
amb <strong>el</strong>s pares <strong>B<strong>en</strong>et</strong> i Robert. Va ajudar<br />
molt i va fer <strong>un</strong>a bona connexió <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s<br />
quatre monjos italians i <strong>el</strong>s altres d<strong>el</strong> país.<br />
Va veure que l’única solució per tirar<br />
60<br />
<strong>en</strong>davant <strong>el</strong> monestir era la constitució<br />
d’<strong>un</strong>a Germandat. Quan hi va haver <strong>el</strong><br />
daltabaix que va comportar la marxa d<strong>el</strong><br />
P. Rosavini va actuar de massa bona fe.<br />
Va marxar al monestir de Lérins (França)<br />
i va tornar tot just perquè <strong>el</strong> poguessin<br />
<strong>en</strong>terrar al <strong>seu</strong> estimat monestir. Va morir<br />
molt jove.<br />
També recordo l’abat Edmon Garreta.<br />
Vàrem coincidir als Salesians i em va donar<br />
confiança i llibertat per executar les<br />
meves obres. També <strong>el</strong> P. Ans<strong>el</strong>mo. Era<br />
<strong>el</strong> que pagava quan podia; va ser <strong>un</strong> sant<br />
baró a qui no puc oblidar.<br />
Entre <strong>el</strong>s seglars recordo especialm<strong>en</strong>t<br />
l’arquitecte Ripoll. S’estimava més Poblet<br />
que casa seva. Va ser <strong>el</strong>l <strong>el</strong> qui va<br />
descobrir que la Porta Daurada estava <strong>un</strong>a<br />
mica soterrada; i ja amb les portes fetes,<br />
les vàrem haver de refer perquè t<strong>en</strong>ia raó:<br />
er<strong>en</strong> curtes. Ah! I <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Nogués. Va<br />
ser <strong>un</strong> treballador incansable i discret.<br />
Quan feia <strong>el</strong>s dibuixos per a la restauració<br />
d<strong>el</strong> cimbori es va inspirar <strong>en</strong> <strong>el</strong>s dibuixos<br />
de Laborde per resoldre <strong>el</strong> problema de<br />
les columnes; amb posterioritat va<br />
aparèixer <strong>un</strong>a pedra que va confirmar que<br />
la solució era la correcta.<br />
Ens vol afegir alg<strong>un</strong>a cosa més?<br />
Només voldria dir que totes les creus<br />
d<strong>el</strong> cem<strong>en</strong>tiri de monjos les he fetes jo; i<br />
ara que ja quasi no puc treballar, <strong>en</strong> vull<br />
deixar <strong>un</strong>es quantes de fetes per als meus<br />
amics monjos de tota la vida, perquè si<br />
jo em moro abans també tinguin la creu<br />
feta p<strong>el</strong> Bi<strong>el</strong>.<br />
Jesús M. Oliver i Xavier Guinovart
HO SABÍEU?<br />
Aquest any es compleix <strong>el</strong> VI c<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ari<br />
de la mort de la reina Maria de L<strong>un</strong>a i la<br />
interrupció de les obres d<strong>el</strong> palau reial<br />
de Martí l'Humà<br />
El P. Jesús M. Oliver, monjo de Poblet, <strong>en</strong>s parla, com és habitual <strong>en</strong> aquesta<br />
secció, d’alg<strong>un</strong> aspecte o racó d<strong>el</strong> monestir que alhora es r<strong>el</strong>aciona amb la imatge de<br />
la portada extreta sempre d’<strong>un</strong> dibuix de Marià Ribas.<br />
La portada<br />
Tot i que <strong>un</strong>a mica idealitzat, <strong>el</strong> dibuix<br />
d’<strong>en</strong> Marià Ribas mostra <strong>un</strong>a vista g<strong>en</strong>eral<br />
molt fid<strong>el</strong> de l’estat original d<strong>el</strong> claustre<br />
major de Poblet als inicis d<strong>el</strong> segle XIX.<br />
Veiem al dam<strong>un</strong>t d<strong>el</strong> claustre gòtic <strong>el</strong><br />
sobreclaustre d<strong>el</strong> segle <strong>XVI</strong> amb <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
s<strong>en</strong>zills arcs rebaixats i, presidint-ho tot,<br />
<strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t imposant p<strong>el</strong> <strong>seu</strong> volum d<strong>el</strong><br />
palau reial de Martí l’Humà. La desaparició<br />
gairebé total d<strong>el</strong> sobreclaustre <strong>en</strong>s permet<br />
avui admirar la gran b<strong>el</strong>lesa d’aquest edifici<br />
gòtic amb les seves tres boniques finestres<br />
i <strong>el</strong> fris flamíger que corona la part supe-<br />
Vista g<strong>en</strong>eral d<strong>el</strong> claustre abans de 1830 segons dibuix de Marià Ribas.<br />
61
Foto: BEDMAR<br />
Façana principal d<strong>el</strong> Palau d<strong>el</strong> rei Martí c<strong>en</strong>trada per <strong>un</strong> gran finestral gòtic flamíger. L'escala de l'esquerra<br />
m<strong>en</strong>a a l'<strong>en</strong>trada de la sala principal i la de la dreta a les dep<strong>en</strong>dències auxiliars.<br />
rior. Abans, la perspectiva d<strong>el</strong> sobreclaustre<br />
devia impossibilitar la contemplació<br />
de tot <strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t.<br />
El palau d<strong>el</strong> rei Martí<br />
L’any 1397, a la seva tornada de Sicília,<br />
<strong>el</strong> rei Martí decidí construir <strong>un</strong> palau a<br />
Poblet per residir-hi <strong>en</strong> les seves estades.<br />
Potser ja no considerava les antigues<br />
Cambres Reials prou adi<strong>en</strong>ts per al gust<br />
de l’època i d<strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s interessos. Escollí,<br />
com a lloc ideal, l’espai que hi havia a<br />
l’<strong>en</strong>trada de la clausura, al dam<strong>un</strong>t de<br />
l’antic dormitori d<strong>el</strong>s conversos, transformat<br />
<strong>en</strong> sala de cups <strong>en</strong> temps de l’abat<br />
Ponç de Copons, i també les dep<strong>en</strong>dències<br />
properes com l’atri de l’església abacial.<br />
Per la Pasqua de 1400 <strong>el</strong> rei visità les<br />
obres i sembla que avançav<strong>en</strong> a bon ritme<br />
si t<strong>en</strong>im <strong>en</strong> compte <strong>el</strong> <strong>seu</strong> estat <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
mom<strong>en</strong>t de la seva interrupció sis anys<br />
després.<br />
Aquesta joia d<strong>el</strong> gòtic civil català va<br />
ser <strong>en</strong>carregada al mestre Arnau Bargués,<br />
que havia treballat a la Casa de la Ciutat<br />
de Barc<strong>el</strong>ona. Un bon equip de picape-<br />
62<br />
drers d<strong>el</strong>s pobles veïns van col·laborar <strong>en</strong><br />
l’acurada obra que <strong>en</strong>cara podem contemplar<br />
daurada per la pàtina d<strong>el</strong>s segles. El<br />
mestre Bargués fou ajudat per l’artista<br />
François Salau, d’orig<strong>en</strong> francès, <strong>el</strong> qual,<br />
segons que sembla, devia treballar <strong>en</strong><br />
alg<strong>un</strong>s d<strong>el</strong>s grans finestrals, de b<strong>el</strong>lesa<br />
corpr<strong>en</strong>edora amb <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s capit<strong>el</strong>ls, frisos<br />
i impostes d’<strong>un</strong> gòtic imaginatiu que<br />
no defuig la repres<strong>en</strong>tació de la realitat<br />
quotidiana. Això darrer ho podem veure<br />
<strong>en</strong> detalls tan naturalistes com <strong>el</strong> d<strong>el</strong><br />
monjo infermer o bé <strong>el</strong> d<strong>el</strong> monjo lector<br />
que conserva <strong>el</strong> p<strong>un</strong>t de la seva lectura amb<br />
<strong>el</strong>s dits dintre d<strong>el</strong> còdex.<br />
Com <strong>en</strong> altres edificis de l’època <strong>el</strong><br />
palau va ser concebut amb <strong>un</strong>es grans<br />
estances a les quals s’accedia per les escales<br />
que arr<strong>en</strong>cav<strong>en</strong> d’<strong>un</strong> gran pati a l’aire<br />
lliure. Aquest pati a Poblet és molt irregular<br />
a causa de les construccions ja<br />
exist<strong>en</strong>ts. El trobem just travessada la Porta<br />
Reial, a la seva dreta, de manera que<br />
l’accés al palau era possible s<strong>en</strong>se haver<br />
d’<strong>en</strong>trar a la clausura monacal. Sobta per<br />
la seva s<strong>en</strong>zillesa, no exempta de<br />
grandiositat i <strong>el</strong>egància, la façana princi-
pal la qual c<strong>en</strong>tra <strong>el</strong> gran finestral<br />
gòtic, <strong>un</strong>a veritable joia de pedra<br />
flamígera que <strong>en</strong>s ha arribat <strong>en</strong><br />
perfecte estat de conservació. Les<br />
dues escales port<strong>en</strong> a les correspon<strong>en</strong>ts<br />
<strong>en</strong>trades que don<strong>en</strong> accés a<br />
les sales principals d<strong>el</strong> palau i a les<br />
dep<strong>en</strong>dències auxiliars.<br />
El gran volum regular d<strong>el</strong> palau<br />
pròpiam<strong>en</strong>t dit està decorat <strong>en</strong> la<br />
seva part superior per <strong>un</strong> fris flamíger<br />
amb <strong>un</strong>es peanyes de caps humans<br />
<strong>en</strong> la seva majoria —també hi ha<br />
alg<strong>un</strong> drac— <strong>el</strong>s quals, singularitzats,<br />
<strong>en</strong>s record<strong>en</strong> <strong>un</strong>s personatges<br />
avui anònims que devi<strong>en</strong> viure als<br />
inicis d<strong>el</strong> segle XV.<br />
Dues grans sales, <strong>un</strong>a per la vida pública<br />
d<strong>el</strong> rei i la seva cort i l’altra per a la<br />
vida privada i familiar constitueix<strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
conj<strong>un</strong>t d<strong>el</strong> palau. Aquestes sales es<br />
cobreix<strong>en</strong> avui amb <strong>un</strong> <strong>en</strong>teixinat modern<br />
que sost<strong>en</strong><strong>en</strong> <strong>un</strong>s grans arcs de diafragma<br />
i que es recolz<strong>en</strong> <strong>en</strong> <strong>un</strong>es b<strong>el</strong>les impostes<br />
amb l’heràldica d<strong>el</strong>s esposos Martí i Maria<br />
de L<strong>un</strong>a. Precisam<strong>en</strong>t quan s’havia de<br />
procedir a tancar aquests arcs l’obra fou<br />
interrompuda. No es completarà fins <strong>el</strong><br />
1966, data <strong>en</strong> la qual podrà donar-se per<br />
acabada l’obra d<strong>el</strong> palau després d’<strong>un</strong> tan<br />
llarg període de temps d’inactivitat constructora.<br />
Les dep<strong>en</strong>dències auxiliars ocup<strong>en</strong> avui<br />
l’espai que hi ha al dam<strong>un</strong>t de l’atri de<br />
l’església. Aquestes són més s<strong>en</strong>zilles i<br />
baixes de sostre; només resulta d’interès<br />
la sala que anom<strong>en</strong>em cap<strong>el</strong>la reial perquè<br />
coincideix amb la façana romànica d<strong>el</strong><br />
temple i la seva finestra resta inclosa al<br />
<strong>seu</strong> interior cosa que fa p<strong>en</strong>sar que potser<br />
<strong>el</strong> rei p<strong>en</strong>sava seguir <strong>el</strong> culte litúrgic d<strong>el</strong>s<br />
monjos des d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> interior.<br />
Afort<strong>un</strong>adam<strong>en</strong>t la interrupció de les<br />
obres es produí quan tota la seva decoració<br />
estava realitzada i això ha permès de fer<br />
arribar als nostres dies <strong>un</strong> conj<strong>un</strong>t medieval<br />
de primera qualitat ja que només va<br />
ser restaurat <strong>en</strong> petits detalls f<strong>un</strong>cionals<br />
Escut matrimonial de la reina Maria de L<strong>un</strong>a (s. XIV).<br />
com arcs o columnes cosa que no va afectar<br />
<strong>el</strong> conj<strong>un</strong>t. La destrucció d<strong>el</strong> segle XIX<br />
va respectar aquest palau potser per la<br />
situació poc accessible de la majoria d<strong>el</strong>s<br />
<strong>seu</strong>s <strong>el</strong>em<strong>en</strong>ts.<br />
Encara després de la mort d<strong>el</strong> rei Martí<br />
t<strong>en</strong>im constància d’alg<strong>un</strong>es obres fetes per<br />
aprofitar <strong>el</strong> palau <strong>en</strong> temps d<strong>el</strong>s abats<br />
Miqu<strong>el</strong> D<strong>el</strong>gado i Francesc d’Oliver. A<br />
finals d<strong>el</strong> segle <strong>XVI</strong> van construir al<br />
dam<strong>un</strong>t de la fàbrica de pedra <strong>un</strong> pis de<br />
rajola que arribaria fins als inicis d<strong>el</strong> segle<br />
XX segons podem veure <strong>en</strong> les fotografies<br />
antigues i que, amb <strong>en</strong>cert, la Comissió<br />
Provincial de Monum<strong>en</strong>ts de Tarragona<br />
va fer <strong>en</strong>derrocar.<br />
L’edifici va perdre després d<strong>el</strong> 1835 la<br />
teulada i sabem que ja <strong>el</strong> 1887 <strong>en</strong> t<strong>en</strong>ia<br />
<strong>un</strong>a de provisional que l’any 1924<br />
am<strong>en</strong>açava ruïna.<br />
El 1966 la Direcció G<strong>en</strong>eral de B<strong>el</strong>les<br />
Arts restaurà i donà per acabada l’obra amb<br />
<strong>un</strong>a nova teulada i tancant <strong>el</strong>s arcs de<br />
l’interior, ref<strong>en</strong>t les escales d<strong>el</strong> pati i<br />
deixant-ho tot tal com avui ho podem<br />
veure. Prop de la porta principal <strong>un</strong>a petita<br />
làpida commemora l’esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t. L’any<br />
1979 <strong>el</strong> <strong>seu</strong> interior va ser adaptat com a<br />
mu<strong>seu</strong> on es pod<strong>en</strong> veure alg<strong>un</strong>s <strong>el</strong>em<strong>en</strong>ts<br />
artístics d<strong>el</strong> monestir i col·leccions de<br />
63<br />
Foto: BEDMAR
Vista de l'interior de les sales principals d<strong>el</strong> palau d<strong>el</strong> rei Martí. Avui és <strong>el</strong> mu<strong>seu</strong> on s'aplegu<strong>en</strong> <strong>el</strong>em<strong>en</strong>ts artístics<br />
d<strong>el</strong> monestir i altres col·leccions.<br />
ceràmica, vidre, pintura, escultura i<br />
orfebreria.<br />
La reina Maria de L<strong>un</strong>a<br />
El dia 29 de desembre de l’any 1406 a<br />
les dues de la matinada moria a Vila-Real<br />
la reina Maria de L<strong>un</strong>a, primera esposa d<strong>el</strong><br />
rei Martí l’Humà des de l’any 1372. A la<br />
mort d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> c<strong>un</strong>yat Joan I l’any 1396 i <strong>en</strong><br />
l’absència d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> espòs que es trobava a<br />
Sicília va haver de fer-se càrrec d<strong>el</strong> regne<br />
fins a la seva tornada l’any segü<strong>en</strong>t.<br />
A l’interior d<strong>el</strong> palau, a les impostes d<strong>el</strong>s<br />
arcs que sost<strong>en</strong><strong>en</strong> <strong>el</strong> sostre trobem <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
escut al costat d<strong>el</strong> de Martí l’Humà i també<br />
es troba a la cap<strong>el</strong>la reial de Santa Àgata a<br />
Barc<strong>el</strong>ona.<br />
La mort de la reina degué ocasionar <strong>un</strong>a<br />
gran p<strong>en</strong>a al rei si fem cas de les cartes<br />
amb què com<strong>un</strong>icava <strong>el</strong> traspàs de la seva<br />
esposa. Potser va ser aquesta circumstància<br />
la causa que explica la pèrdua d’interès per<br />
continuar les obres d<strong>el</strong> palau <strong>en</strong><br />
construcció. També havia de cercar <strong>un</strong>a<br />
nova esposa i tot plegat no deu ser només<br />
<strong>un</strong>a simple coincidència de dates.<br />
El rei, <strong>en</strong> carta a la seva tia la reina<br />
64<br />
Maria de Xipre, manifestava <strong>el</strong> <strong>seu</strong> desig<br />
de portar <strong>el</strong> cos de la reina a Poblet. Havia<br />
estat <strong>en</strong>terrada provisionalm<strong>en</strong>t al priorat<br />
populetà de Sant Vic<strong>en</strong>ç, a la ciutat de<br />
València l’any 1408. Més tard les seves<br />
despulles van ser dutes a Poblet i<br />
dipositades <strong>en</strong> <strong>el</strong> que més tard seri<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
panteons de la casa ducal de Sogorb i<br />
Cardona, al costat d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> espòs Martí, dut<br />
de Barc<strong>el</strong>ona l’any 1460 i dipositat al<br />
mateix lloc. Al segle <strong>XVI</strong>I tot va ser inclòs<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong>s panteons ducals sota <strong>el</strong>s arcs de les<br />
tombes reials. La destrucció d<strong>el</strong> segle XIX<br />
i la posterior profanació de totes les<br />
tombes comportà la desaparició de les<br />
restes de la reina.<br />
Avui m<strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s altres reis i reines t<strong>en</strong><strong>en</strong><br />
tots <strong>un</strong> monum<strong>en</strong>t f<strong>un</strong>erari, res <strong>en</strong>s<br />
recorda l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t de la reina Maria de<br />
L<strong>un</strong>a. Potser fora oportú <strong>en</strong> aquesta<br />
avin<strong>en</strong>tesa d<strong>el</strong> VI c<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ari de la seva mort<br />
fer <strong>un</strong> petit record, <strong>un</strong>a làpida per<br />
exemple, que conservés la memòria de la<br />
reina Maria de L<strong>un</strong>a al panteó reial de<br />
Poblet.<br />
Jesús M. Oliver<br />
Foto: BEDMAR
CRÒNICA DE LA COMUNITAT<br />
CRÒNICA DE LA COMUNITAT<br />
De maig a octubre de 2006<br />
Maig<br />
Dia 11, dijous: hi ha hagut al monestir de Montserrat <strong>un</strong>a trobada de monjos i monges<br />
b<strong>en</strong>edictins i cisterc<strong>en</strong>cs de Catal<strong>un</strong>ya amb motiu de la c<strong>el</strong>ebració d<strong>el</strong> 125è aniversari<br />
de la proclamació de la Mare de Déu de Montserrat com a patrona de Catal<strong>un</strong>ya. Hi<br />
havia <strong>el</strong>s monjos b<strong>en</strong>edictins de Montserrat i <strong>el</strong> Miracle, <strong>el</strong>s cisterc<strong>en</strong>cs de Poblet i<br />
Solius, les monges b<strong>en</strong>edictines de Sant Pere de les Pu<strong>el</strong>·les, Sant <strong>B<strong>en</strong>et</strong> de Montserrat<br />
i Santa Maria de Puiggraciós, i les cisterc<strong>en</strong>ques de Vallbona i Valldonz<strong>el</strong>la. També<br />
s’hi han afegit les monges jerònimes de Sant Maties de B<strong>el</strong>lesguard. La c<strong>el</strong>ebració ha<br />
consistit <strong>en</strong> la c<strong>el</strong>ebració de l’eucaristia, presidida p<strong>el</strong> P. Abat de Montserrat Josep M.<br />
Soler. Després <strong>el</strong> P. Josep Enric Perallada ha donat <strong>un</strong>a conferència sobre <strong>el</strong> significat<br />
de l’any jubilar que se c<strong>el</strong>ebra a Montserrat amb motiu d’aquest aniversari. Després de<br />
l’àpat comú al refetor monàstic s’ha pogut visitar <strong>el</strong> mu<strong>seu</strong> i la biblioteca. La jornada<br />
ha acabat amb les Vespres presidides p<strong>el</strong> P. Abat de Poblet.<br />
El dimarts, dia 9, <strong>un</strong> grup de monjos de Poblet ja havi<strong>en</strong> sortit per tal d’anar a peu a<br />
Montserrat sortint de Santa Coloma de Queralt, f<strong>en</strong>t nit a Igualada. Els caminadors<br />
han estat F. Xavier, F. Antoni, F. Lluc, F. Raf<strong>el</strong>, F. Edwin, F. Salvador, F. B<strong>en</strong>vindo i F.<br />
Lizito.<br />
Dia 18, dijous: El P. Abat ha anat al monestir de Montserrat per participar <strong>en</strong> la<br />
Re<strong>un</strong>ió d<strong>el</strong>s Abats i Provincials de Catal<strong>un</strong>ya.<br />
Dia 22, dill<strong>un</strong>s: El P. Abat ha anat al monestir de Valldonz<strong>el</strong>la de Barc<strong>el</strong>ona a<br />
l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t de la M. Vinyet Jacas, abadessa emèrita, que havia mort <strong>el</strong> dia 20, dissabte,<br />
a l’edat de 91 anys.<br />
Dia 26, div<strong>en</strong>dres: El P. Abat ha anat al monestir de Valldonz<strong>el</strong>la de Barc<strong>el</strong>ona a<br />
l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t de Sor Teresa Galceran, que havia mort <strong>el</strong> dia 25, a l’edat de 91 anys.<br />
Dia 27, dissabte: Ha tingut lloc a Poblet la 3a Jornada d’Estudi, organitzada per la<br />
F<strong>un</strong>dació Poblet, dins <strong>el</strong> cicle "Significat d’Europa i tradició d<strong>el</strong> Cister". El tema de la<br />
jornada era: "L’humanisme i l’art a Europa" i <strong>el</strong> confer<strong>en</strong>ciant ha estat <strong>el</strong> professor<br />
Timothy Verdon, canonge de la catedral de Florència i professor d’història de l’art a la<br />
<strong>un</strong>iversitat de la mateixa ciutat. Hi ha hagut <strong>un</strong>a taula rodona <strong>en</strong> la qual han participat<br />
<strong>el</strong> Dr. Robert Roda, Mn. Josep Martí i Aixalà i Mn. Armand Puig. A la tarda hi ha<br />
hagut <strong>un</strong> temps de música a càrrec de la Coral Sant Joan de Déu.<br />
Dia 31, dimecres: Al matí la com<strong>un</strong>itat de Poblet ha anat al monestir de clarisses de<br />
la Serra de Montblanc on ha c<strong>el</strong>ebrat la missa j<strong>un</strong>tam<strong>en</strong>t amb les monges, presidint <strong>el</strong><br />
P. Abat. Així Poblet s’ha afegit a les c<strong>el</strong>ebracions d<strong>el</strong> C<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ari de la Coronació canònica<br />
de la Mare de Déu de la Serra, que se c<strong>el</strong>ebra <strong>en</strong>guany.<br />
J<strong>un</strong>y<br />
Dia 2, div<strong>en</strong>dres: Ha visitat <strong>el</strong> monestir <strong>el</strong> Sr. Mordechai B<strong>en</strong> Abir, jueu sefardita<br />
nascut a Arg<strong>en</strong>tina, la família d<strong>el</strong> qual és originària de Falset i que actualm<strong>en</strong>t viu a<br />
Isra<strong>el</strong>. Va voler consultar la Hagadà medieval que es conserva a la biblioteca de Poblet,<br />
perquè hi ha <strong>un</strong>a anotació al final d<strong>el</strong> còdex que, segons <strong>el</strong>l, indica que <strong>el</strong> manuscrit<br />
havia pertangut a <strong>un</strong> avantpassat <strong>seu</strong>.<br />
Dia 3, dissabte: Avui, vigília de la P<strong>en</strong>tecosta, hi ha hagut <strong>un</strong> recés per a joves a<br />
65
Poblet. Un grup de 20 joves hi han assistit, a més d<strong>el</strong>s monjos joves de Poblet. Al matí<br />
hi ha hagut les reflexions de F. Lluís Solà sobre <strong>el</strong> tema "Deixebles de Jesús <strong>en</strong> l’Esperit:<br />
<strong>el</strong> seguim<strong>en</strong>t de Jesús <strong>en</strong> <strong>el</strong> quart evang<strong>el</strong>i" i de F. Raf<strong>el</strong> Barruè sobre <strong>el</strong> tema "L’Esperit<br />
i <strong>el</strong> seguim<strong>en</strong>t de Crist". Al migdia <strong>el</strong>s assist<strong>en</strong>ts han participat a la Pregària d<strong>el</strong> Migdia<br />
a la sala capitular i han dinat al refetor amb la com<strong>un</strong>itat. A la tarda hi ha hagut <strong>un</strong><br />
temps per a la lectio divina i <strong>un</strong> temps de conversa amb Mons. Jaume Pujol, arquebisbe<br />
de Tarragona, abans de la c<strong>el</strong>ebració de les Vespres i la missa de la vigília de la<br />
P<strong>en</strong>tecosta, presidida p<strong>el</strong> P. Abat. El recés s’ha acabat després d<strong>el</strong> sopar al refetor i les<br />
Completes.<br />
Dia 10, dissabte: Re<strong>un</strong>ió d<strong>el</strong> Patronat de l’arxiu d<strong>el</strong> Presid<strong>en</strong>t Tarrad<strong>el</strong>las.<br />
Dia 14 dimecres: El P. Francesc Martínez-Sòria ha anat a Tarragona per assistir a la<br />
re<strong>un</strong>ió d<strong>el</strong> Cons<strong>el</strong>l Presbiteral de l’Arxidiòcesi de Tarragona, sota la presidència de<br />
l’arquebisbe Mons. Jaume Pujol.<br />
Dia 17, dissabte: El Sr. Romano Prodi, primer ministre d’Itàlia, ha vingut a Poblet per<br />
assistir al casam<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> nebot Mauro Prodi, que avui s’ha casat a l’església d<strong>el</strong><br />
monestir.<br />
Dia 21, dimecres: El P. Abat, acompanyat d’alg<strong>un</strong>s monjos, ha assistit a la missa<br />
exequial d<strong>el</strong> Sr. Isidre Batet, avi de F. Salvador, que ha tingut lloc a Santa Coloma de<br />
Queralt. Després hi ha hagut l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t al <strong>seu</strong> poble natal de B<strong>el</strong>lprat.<br />
Dia 27, dimarts: Al vespre han arribat <strong>un</strong> grup de sis monges cisterc<strong>en</strong>ques d<strong>el</strong> monestir<br />
de Lazkao (País Basc) per visitar Poblet.<br />
66<br />
Juliol<br />
Dia 1, dissabte: Assemblea de la Germandat de Poblet. Com cada any, a l’inici de<br />
l’estiu, la Germandat d<strong>el</strong> monestir de Poblet ha c<strong>el</strong>ebrat la seva assemblea ordinària.<br />
La jornada ha com<strong>en</strong>çat amb l’eucaristia presidida p<strong>el</strong> P. Abat. Després de la missa, hi<br />
ha hagut l’Assemblea on s’ha fet memòria de totes les activitats anuals. En <strong>el</strong> <strong>seu</strong><br />
decurs s’han distribuït les medalles als nous germans. En acabar-se l’assemblea<br />
pròpiam<strong>en</strong>t dita, l’expresid<strong>en</strong>t de la G<strong>en</strong>eralitat de Catal<strong>un</strong>ya Sr. Jordi Pujol ha dictat<br />
<strong>un</strong>a conferència. Després de dinar <strong>el</strong> Trio Àgora ha ofert <strong>un</strong> concert a l’església amb<br />
repertori de Lluís B<strong>en</strong>ejam i Enric Granados. La jornada s’ha acabat amb les Vespres.<br />
Dia 15, dissabte: El Sr. José Montilla, ministre d’Indústria d<strong>el</strong> govern de Madrid, ha<br />
visitat <strong>el</strong> monestir i ha dinat amb <strong>el</strong> P. Abat.<br />
A les 10 h. de la nit hi ha hagut <strong>un</strong> concert a l’església dins <strong>el</strong> cicle de concerts a la<br />
Ruta d<strong>el</strong> Cister. Ha actuat <strong>el</strong> Banchetto Musicale sota la direcció de Pere Ros, amb <strong>un</strong><br />
programa de músiques de França i Alemanya a l’època de les guerres de r<strong>el</strong>igió.<br />
Agost<br />
Dia 9, dimecres: Ha visitat <strong>el</strong> monestir i ha dinat amb la com<strong>un</strong>itat <strong>el</strong> Sr. Jordi López<br />
Camps, director g<strong>en</strong>eral d’afers r<strong>el</strong>igiosos de la G<strong>en</strong>eralitat de Catal<strong>un</strong>ya.<br />
Dia 15, dimarts: El P. Abat ha presidit al monestir de la Serra de Montblanc la<br />
b<strong>en</strong>edicció i <strong>en</strong>tronització de la nova imatge petita de la Mare de Déu de la Serra.<br />
Aquesta nova imatge s’ha fet per subscripció popular com a record de l’any Jubilar d<strong>el</strong><br />
C<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ari de la Coronació canònica de la Mare de Déu de la Serra.<br />
Dia 21, dill<strong>un</strong>s: F. Raf<strong>el</strong> Barruè i F. Edwin Oblitas han marxat cap a Roma per participar<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong> curs de formació monàstica que se c<strong>el</strong>ebra anualm<strong>en</strong>t a la Casa G<strong>en</strong>eral de<br />
l’Orde Cisterc<strong>en</strong>c.
Dia 23, dimecres: F. Xavier Guanter ha c<strong>el</strong>ebrat avui <strong>el</strong> 25è aniversari de la seva<br />
professió.<br />
Setembre<br />
Dia 2, dissabte: Un grup de p<strong>el</strong>egrins d’Alzira ha vingut a Poblet per participar a les<br />
Matines, Laudes i missa conv<strong>en</strong>tual de la solemnitat d<strong>el</strong>s sants Bernat, Maria i Gràcia.<br />
A la tarda <strong>el</strong> P. Abat ha anat a l’Espluga de Francolí per a la inauguració d’<strong>un</strong>a exposició<br />
de pintures de la Sra. Ilona Frijhoff, guia turística d<strong>el</strong> monestir.<br />
Dia 3, dium<strong>en</strong>ge: A la tarda <strong>el</strong> P. Abat ha anat al monestir de la Serra de Montblanc,<br />
on ha presidit la missa. Es tracta d’<strong>un</strong>a de les misses de la nov<strong>en</strong>a que se c<strong>el</strong>ebra <strong>en</strong><br />
ocasió d<strong>el</strong> C<strong>en</strong>t<strong>en</strong>ari de la Coronació canònica de la Mare de Déu de la Serra.<br />
Dia 4, dill<strong>un</strong>s: Ha vingut a Poblet i ha dinat amb la com<strong>un</strong>itat <strong>el</strong> Sr. Jordi William<br />
Carnes, cons<strong>el</strong>ler d’agricultura de la G<strong>en</strong>eralitat de Catal<strong>un</strong>ya i membre de la<br />
Germandat de Poblet. Anava acompanyat d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> fill.<br />
Dia 5, dimarts: El P. Abat ha anat a Barc<strong>el</strong>ona per a l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t de la Sra. Rosa<br />
Miró, germana de F. Ricard.<br />
Dia 9, dissabte: El P. Abat ha anat a Montblanc, al monestir de la Serra, on s’ha<br />
c<strong>el</strong>ebrat al matí <strong>un</strong>a missa presidida per Mons. Joan Martí Alanis, arquebisbe emèrit<br />
d’Urg<strong>el</strong>l. A la tarda hi ha hagut <strong>un</strong>a gran processó amb la Mare de Déu de la Serra,<br />
presidida per Mons. Jaume Pujol, arquebisbe de Tarragona.<br />
Dia 10, dium<strong>en</strong>ge: El P. Abat ha anat al santuari de la Gleva on predicarà <strong>un</strong>s exercicis<br />
espirituals per als sacerdots de la diòcesi de Vic.<br />
Dia 11, dill<strong>un</strong>s: El P. Josep M. Recas<strong>en</strong>s ha com<strong>en</strong>çat <strong>un</strong> <strong>viatge</strong> a Terra Santa, amb<br />
ocasió de la c<strong>el</strong>ebració d<strong>el</strong>s 25 anys de la seva professió. Va acompanyat de Mn. Raf<strong>el</strong><br />
Serra i Mn. Amador Canaldas.<br />
Dia 17, dium<strong>en</strong>ge: Al vespre han arribat <strong>un</strong> grup de 8 monges d<strong>el</strong> monestir cisterc<strong>en</strong>c<br />
de Boulaur per passar 10 dies de vacances a Cast<strong>el</strong>lfollit.<br />
Octubre<br />
Dia 2, dill<strong>un</strong>s: Ha arribat <strong>un</strong> segon grup de monges d<strong>el</strong> monestir de Boulaur per<br />
passar <strong>un</strong>s dies de vacances a Cast<strong>el</strong>lfollit.<br />
Dia 7, dissabte: Ha visitat Poblet <strong>un</strong> grup 26 Def<strong>en</strong>sors d<strong>el</strong> Poble de diversos països<br />
que estan c<strong>el</strong>ebrant <strong>un</strong> congrés a Barc<strong>el</strong>ona. Encapçalava <strong>el</strong> grup <strong>el</strong> Sr. Rafa<strong>el</strong> Ribó,<br />
Def<strong>en</strong>sor d<strong>el</strong> Poble de Catal<strong>un</strong>ya.<br />
Dia 9, dill<strong>un</strong>s: Inici de l’any <strong>acadèmic</strong> 2006-2007. S’ha c<strong>el</strong>ebrat la missa conv<strong>en</strong>tual<br />
votiva de l’Esperit Sant.<br />
Dia 26, dijous: El P. Abat, j<strong>un</strong>t amb F. Raf<strong>el</strong> Barruè i F. Octavi Vilà ha anat a Àvila per<br />
participar <strong>en</strong> <strong>un</strong> congrés sobre Thomas Merton organitzat p<strong>el</strong> C<strong>en</strong>tro Internacional<br />
de Estudios Místicos de l’Aj<strong>un</strong>tam<strong>en</strong>t d’Àvila.<br />
Han visitat Poblet <strong>el</strong> Prior i dos monjos més d<strong>el</strong> monestir b<strong>en</strong>edictí d’Estibaliz, j<strong>un</strong>t<br />
amb dos monjos d<strong>el</strong> monestir de Lazkao (tots dos monestirs d<strong>el</strong> País Basc). V<strong>en</strong>i<strong>en</strong> de<br />
Montserrat, on han estat <strong>en</strong> ocasió de l’any jubilar c<strong>el</strong>ebrat per commemorar <strong>el</strong> 125è<br />
aniversari de la proclamació de la Mare de Déu de Montserrat com a patrona de<br />
Catal<strong>un</strong>ya.<br />
Dia 27, div<strong>en</strong>dres: Aquest matí han participat a la missa conv<strong>en</strong>tual i han visitat <strong>el</strong><br />
monestir quatre monjos d<strong>el</strong> monestir b<strong>en</strong>edictí de El Paular (prop de Madrid), amb <strong>el</strong><br />
<strong>seu</strong> Prior al capdavant. V<strong>en</strong>i<strong>en</strong> de Montserrat com <strong>el</strong>s monjos d’ahir.<br />
67
LA RODA DELS DIES<br />
El 31 de maig la com<strong>un</strong>itat de Poblet es<br />
va desplaçar al Santuari de la Mare de Déu<br />
de la Serra, a la veïna vila de Montblanc, amb<br />
la int<strong>en</strong>ció de guanyar <strong>el</strong> Jubileu. Hi van c<strong>el</strong>ebrar<br />
l'eucaristia pròpia de la Visitació de la<br />
Mare de Déu amb la coneguda missa "De<br />
Ang<strong>el</strong>is". Al final de la c<strong>el</strong>ebració eucarística<br />
van cantar també <strong>el</strong>s Goigs de la Serra.<br />
La coronació canònica de la Mare de Déu<br />
de la Serra tingué lloc <strong>el</strong> dia 8 de setembre<br />
de 1906. Ha estat solemnem<strong>en</strong>t commemorada<br />
<strong>en</strong> <strong>el</strong>s anys 1931, 1956 i 1981.<br />
Cada vint-i-cinquè aniversari de la coronació<br />
hi ha <strong>un</strong>a c<strong>el</strong>ebració festiva a la vila de<br />
Montblanc que es tanca <strong>el</strong> proper 8 de<br />
setembre amb <strong>un</strong>a solemne processó de<br />
trasllat de la imatge fins a la vila i <strong>el</strong> <strong>seu</strong> retorn<br />
al santuari. Després de la missa la com<strong>un</strong>itat<br />
de Poblet va fer <strong>el</strong>s complim<strong>en</strong>ts a la reduïda<br />
com<strong>un</strong>itat de monges clarisses que vetll<strong>en</strong> per<br />
la conservació i mant<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t d’aquest<br />
Santuari.<br />
68<br />
JUBILEU A LA SERRA<br />
PER<br />
SOMRIURE<br />
per FER
1987-2006: POBLET ES LA META<br />
Una manera singular y poco habitual de llegar a Poblet desde Barc<strong>el</strong>ona es<br />
hacerlo corri<strong>en</strong>do o andando. Desde 1987 y <strong>durant</strong>e veinte años <strong>un</strong> grupo de<br />
esforzados corredores y <strong>un</strong>a corredora han cubierto la distancia de Barc<strong>el</strong>ona a<br />
Poblet sin otro vehículo que sus piernas. Durante <strong>el</strong> mes de mayo de 2006 han<br />
realizado su última y definitiva carrera. Nos da noticia de todo <strong>el</strong>lo Migu<strong>el</strong> Ramos,<br />
su <strong>en</strong>tusiasta organizador.<br />
Orig<strong>en</strong> de la idea<br />
Diversos fueron los motivos que me<br />
impulsaron a organizar esta carrera. Cuando<br />
se c<strong>el</strong>ebró por primera vez, <strong>el</strong> 16 de<br />
Mayo 1987, no existía <strong>en</strong> Catal<strong>un</strong>ya ning<strong>un</strong>a<br />
ultra maratón que realm<strong>en</strong>te mereciese<br />
tal nombre. Como meta de <strong>un</strong>a ultra<br />
maratón, más aún si no es competitiva<br />
ni está ligada a <strong>un</strong>a distancia prefijada,<br />
creo que debe buscarse <strong>un</strong> lugar con la<br />
mayor significación posible. Por otra parte<br />
también deseaba compaginar <strong>el</strong> deporte<br />
y la cultura. El monasterio de Poblet re<strong>un</strong>ía<br />
estas condiciones puesto que está situado<br />
a 129 km. de Barc<strong>el</strong>ona y su importancia<br />
y significado <strong>en</strong> la historia de Cataluña<br />
y de Aragón queda fuera de toda<br />
duda, aparte de la b<strong>el</strong>leza de su obra arquitectónica<br />
y la de sus alrededores.<br />
Las primeras carreras se<br />
hicieron <strong>en</strong> memoria de Margarita<br />
Frigola i Prats, campeona de<br />
España de 100 km., muerta <strong>en</strong><br />
accid<strong>en</strong>te poco antes de c<strong>el</strong>ebrarse<br />
la primera edición.<br />
Desde <strong>el</strong> año 1989 la carrera<br />
se ha organizado <strong>en</strong> <strong>el</strong> s<strong>en</strong>o<br />
de la P<strong>en</strong>ya 100 km D. Catalán,<br />
lo que ha significado <strong>un</strong> aum<strong>en</strong>to<br />
importante <strong>en</strong> <strong>el</strong> número de<br />
participantes. Para la convocatoria<br />
d<strong>el</strong> año 2000 decidimos<br />
hacer algo extraordinario: <strong>un</strong>a<br />
carrera <strong>en</strong>tre los monasterios de<br />
Ripoll y Poblet (179 km.). Fue<br />
titulada: De los Condes a los Re-<br />
yes o 3 siglos de Historia <strong>en</strong> 48 horas. A <strong>el</strong>la<br />
volveremos más ad<strong>el</strong>ante.<br />
Esta carrera no es competitiva ni<br />
federada y está organizada por, para y <strong>en</strong>tre<br />
amigos. Son sus objetivos fom<strong>en</strong>tar la<br />
amistad y compañerismo <strong>en</strong>tre nosotros,<br />
s<strong>en</strong>tir la satisfacción de superar <strong>un</strong> reto<br />
importante y dar a conocer a los participantes<br />
lugares que de otra forma quizás<br />
no habrían visitado.<br />
En los 20 años <strong>durant</strong>e los que se ha<br />
realizado esta ultra maratón hemos llegado<br />
a Poblet <strong>un</strong> total de 130 corredores,<br />
que hemos cubierto <strong>un</strong>os 17.300 km. Se<br />
han producido 39 abandonos.<br />
T<strong>en</strong>i<strong>en</strong>do pres<strong>en</strong>te que desde hace bastantes<br />
años <strong>el</strong> número de corredores os-<br />
El P. Abad y <strong>el</strong> P. Prior, después de Completas, recibi<strong>en</strong>do a los<br />
esforzados corredores y a sus compañeros y compañeras <strong>un</strong>a vez<br />
alcanzada la meta.<br />
69
cila <strong>en</strong>tre 5 y 7, siempre los mismos a<strong>un</strong>que<br />
más añosos, y que cada vez es más<br />
difícil <strong>en</strong>contrar personas dispuestas a<br />
acompañarnos, decidimos que la d<strong>el</strong> año<br />
2006 sería la última edición. Ésta tuvo<br />
lugar los días 5 y 6 de Mayo.<br />
Itinerario.<br />
El itinerario de la carrera es <strong>el</strong> sigui<strong>en</strong>te:<br />
estr<strong>el</strong>la c<strong>en</strong>tral de la plaza Cataluña<br />
de Barc<strong>el</strong>ona, calles Vergara y P<strong>el</strong>ayo,<br />
plaza Universidad, Gran Vía, plaza España,<br />
calles Cruz Cubierta y Sants, carretera<br />
nacional II hacia Pallejà, Sant<br />
Andreu de la Barca, Molins de Rei y<br />
Martor<strong>el</strong>l. Allí dejamos esta carretera y<br />
seguimos hacia La Beguda, variante de<br />
Masquefa, Piera, Vallbona, Cap<strong>el</strong>lades,<br />
La Pobla de Claram<strong>un</strong>t, Igualada, Santa<br />
Coloma de Queralt, Les Piles, Rocafort<br />
de Queralt, Sarral, Pira, La Guardia des<br />
Prats, Montblanc, l’Espluga de Francolí y<br />
la Puerta Dorada d<strong>el</strong> Monasterio de<br />
Poblet. En total son 129 Km.<br />
Desarrollo de la carrera.<br />
Para aprovechar mejor la luz d<strong>el</strong> día,<br />
para evitar las temperaturas extremas y<br />
por las obligaciones laborales de los participantes,<br />
siempre se c<strong>el</strong>ebró <strong>durant</strong>e <strong>un</strong><br />
fin de semana y, excepto <strong>el</strong> año 2002, <strong>en</strong><br />
primavera. Prefer<strong>en</strong>tem<strong>en</strong>te <strong>el</strong> seg<strong>un</strong>do o<br />
tercer sábado de mayo. La hora de salida<br />
ha ido variando de acuerdo con <strong>el</strong> tiempo<br />
previsto para realizar la carrera y para<br />
que todos los participantes pudieran estar<br />
<strong>en</strong> Poblet antes de las 21 horas d<strong>el</strong><br />
sábado.<br />
En la primera edición salimos a las 6:02<br />
horas d<strong>el</strong> mismo sábado, <strong>en</strong> la seg<strong>un</strong>da a<br />
las 5:00 y <strong>en</strong> la tercera a las 4:00. Entre<br />
los años 1990 y 2002 se hicieron 2 salidas.<br />
Un primer grupo, <strong>el</strong> de los corredores<br />
más l<strong>en</strong>tos, lo hacía a las 21 horas d<strong>el</strong><br />
viernes y <strong>un</strong> seg<strong>un</strong>do grupo, los más rápidos,<br />
a las 24:00 de dicho viernes. Así<br />
podíamos correr sin tanto apremio y los<br />
grupos permanecían más compactos, lo<br />
70<br />
que facilitaba la labor de los<br />
avitualladores. A partir d<strong>el</strong> año 2003 se<br />
ha realizado <strong>un</strong>a salida única a las 22 horas<br />
d<strong>el</strong> viernes. Los corredores dispon<strong>en</strong><br />
de varios coches que transportan sus pert<strong>en</strong><strong>en</strong>cias<br />
y les avituallan cada 8 ó 10 Km.<br />
Como que al organizador de la carrera<br />
y redactor de este artículo, Migu<strong>el</strong> Ramos,<br />
le du<strong>el</strong><strong>en</strong> las rodillas si corre, a partir<br />
d<strong>el</strong> año 2004 decidió hacer todo <strong>el</strong><br />
camino andando. Sale a las 6 horas d<strong>el</strong><br />
viernes, duerme <strong>en</strong> Igualada y continúa<br />
<strong>el</strong> sábado.<br />
La carrera termina <strong>en</strong> la Puerta Dorada<br />
que da acceso a la Plaza Mayor d<strong>el</strong> monasterio,<br />
cuya fachada principal queda al<br />
fondo. Es <strong>un</strong> mom<strong>en</strong>to de inm<strong>en</strong>sa alegría.<br />
A las 21 horas d<strong>el</strong> sábado somos recibidos<br />
por <strong>el</strong> Padre Francisco Tulla, Prior,<br />
y por Fra Aliaga al pie de la cruz d<strong>el</strong> Abad<br />
Guimerà. Alg<strong>un</strong>os años también asistieron<br />
otros miembros de la com<strong>un</strong>idad. En<br />
los años 1999, 2005 y 2006 la recepción<br />
la hizo <strong>el</strong> Padre Abad. Este re<strong>en</strong>cu<strong>en</strong>tro<br />
anual es sumam<strong>en</strong>te emotivo. En él los corredores<br />
recib<strong>en</strong> <strong>un</strong>a medalla por haber<br />
superado la prueba y todos, corredores y<br />
acompañantes, algún pequeño obsequio.<br />
Nosotros <strong>en</strong>tregamos a la com<strong>un</strong>idad a<br />
través d<strong>el</strong> Padre Tulla <strong>un</strong> recuerdo de<br />
nuestra visita al monasterio, habitualm<strong>en</strong>te<br />
<strong>un</strong>a placa o <strong>un</strong> plato de cerámica o vidrio.<br />
A las 22 horas ti<strong>en</strong>e lugar la c<strong>en</strong>a.<br />
Se duerme <strong>en</strong> <strong>el</strong> albergue Jaume I. El domingo,<br />
más o m<strong>en</strong>os doloridos, solemos<br />
asistir a la misa de las 10 horas <strong>en</strong> <strong>el</strong> monasterio.<br />
Todos lo hemos visitado con<br />
det<strong>en</strong>imi<strong>en</strong>to al m<strong>en</strong>os <strong>en</strong> <strong>un</strong>a ocasión.<br />
El año 2000: Ripoll - Poblet o De los<br />
Condes a los Reyes o 3 siglos de Historia <strong>en</strong><br />
48 horas.<br />
El año 2000 lo quisimos c<strong>el</strong>ebrar con<br />
<strong>un</strong>a carrera fuera de lo habitual. Quisimos<br />
rememorar <strong>en</strong> <strong>un</strong> tiempo de hasta 48<br />
horas, tiempo máximo fijado para cubrir
los 179 km. que separan Ripoll y Poblet,<br />
los 3 siglos que separan <strong>el</strong> primer docum<strong>en</strong>to<br />
escrito que testifica la exist<strong>en</strong>cia<br />
d<strong>el</strong> monasterio de Ripoll, datado <strong>el</strong> 2 diciembre<br />
888 y mausoleo de los condes<br />
de Cataluña, y <strong>el</strong> año 1153 <strong>en</strong> <strong>el</strong> que quedó<br />
formada la primera com<strong>un</strong>idad pl<strong>en</strong>am<strong>en</strong>te<br />
constituida de Poblet, mausoleo de<br />
los reyes catalana-aragoneses.<br />
La carrera se c<strong>el</strong>ebró los días 29 y 30<br />
de abril. El itinerario fue <strong>el</strong> sigui<strong>en</strong>te:<br />
Ripoll, colonia de Santa María, Prats d<strong>el</strong><br />
Lluçanés, Avinyó, Artés, Manresa, Igualada,<br />
Santa Coloma de Queralt,<br />
Montblanc, l’Espluga de Francolí y<br />
Poblet. Terminaron la prueba <strong>un</strong> total de<br />
11 corredores.<br />
Agradecimi<strong>en</strong>tos.<br />
En primer lugar a la com<strong>un</strong>idad d<strong>el</strong><br />
monasterio de Poblet, personificada <strong>en</strong> su<br />
Prior, <strong>el</strong> Padre Tulla, y <strong>en</strong> Fra Aliaga, por<br />
permitir que la carrera termine d<strong>en</strong>tro d<strong>el</strong><br />
recinto d<strong>el</strong> monasterio y por recibirnos<br />
cada año.<br />
A las personas que desinteresadam<strong>en</strong>te<br />
nos acompañan con sus coches, llevan<br />
nuestras ropas, indican <strong>el</strong> camino, nos facilitan<br />
agua y comida, etc. De <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>las<br />
hay que destacar a Ramón Rafi, Manolo<br />
Navarro y su esposa Ada, Joan Masachs,<br />
Eladio Lage y al Dr. Jara.<br />
A Joan Jornet y a todo <strong>el</strong> personal de<br />
la Masía Sagúes, por habernos tratado<br />
como amigos a lo largo de tantos años<br />
Al personal d<strong>el</strong> albergue Jaume I, donde<br />
siempre fuimos bi<strong>en</strong> at<strong>en</strong>didos, con <strong>un</strong><br />
recuerdo para <strong>el</strong> Sr.Ramón, que fuera su<br />
director varios años, con <strong>el</strong> que llegamos<br />
a t<strong>en</strong>er amistad.<br />
A Domingo Catalán, que <strong>en</strong> 2 ó 3 ocasiones<br />
puso a nuestra disposición material<br />
deportivo con <strong>el</strong> que hacer <strong>un</strong>a rifa y<br />
que también alg<strong>un</strong>a vez nos dio dinero<br />
<strong>en</strong> efectivo.<br />
A los laboratorios Fardi, que todos los<br />
años nos regala muestras de sus productos<br />
(Flectomin, Dermofardi, Halog<strong>el</strong> o<br />
Nutratom), deseando citar al Sr. Soriano<br />
y a la Sra. El<strong>en</strong>a, mis interlocutores.<br />
Y, como no, a los corredores, los verdaderos<br />
autores de esta historia. De <strong>en</strong>tre<br />
<strong>el</strong>los quiero destacar a Nuria Ruiz y a<br />
Manolo García, que aparte de correrla<br />
muchos años, me han ayudado <strong>en</strong> su organización<br />
y me han dado ánimos cuando<br />
desfallecía.<br />
A modo de conclusión<br />
Creo que cuando como meta de <strong>un</strong>a<br />
actividad tipo excursión, viaje o carrera<br />
se toma <strong>un</strong> lugar sagrado (iglesia, monasterio,<br />
ermita, etc.), siempre hay <strong>un</strong> cierto<br />
s<strong>en</strong>timi<strong>en</strong>to r<strong>el</strong>igioso <strong>en</strong> la <strong>el</strong>ección.<br />
En la pequeña iglesia de la Santa Cruz<br />
<strong>en</strong> Cangas de Onís (Asturias), hay <strong>un</strong>a<br />
placa con la ofr<strong>en</strong>da que de la iglesia hizo<br />
<strong>el</strong> rey Fávila cuando la reconstruyó <strong>en</strong> <strong>el</strong><br />
año 737. Con las debidas modificaciones,<br />
me pareció que aqu<strong>el</strong>la ofr<strong>en</strong>da podía ser<br />
aplicada a nuestra carrera:<br />
Ved aquí, cansados, a estos corredores.<br />
Que con su modesta organización,<br />
adornada con la ilusión,<br />
Brille esta carrera con espl<strong>en</strong>dor.<br />
Plazca a Cristo esta carrera culminada<br />
al pie de su Cruz.<br />
Como recomp<strong>en</strong>sa de estos esfuerzos que te<br />
pres<strong>en</strong>tamos,<br />
¡Oh Cristo!, derrama pl<strong>en</strong>am<strong>en</strong>te tu<br />
gracia sobre nosotros y que,<br />
después d<strong>el</strong> transcurso de esta vida,<br />
podamos gozar de tu misericordia<br />
y correr por los infinitos caminos d<strong>el</strong><br />
ci<strong>el</strong>o.<br />
Amén<br />
Doy especialm<strong>en</strong>te gracias a Dios porque<br />
no hayamos sufrido accid<strong>en</strong>te alg<strong>un</strong>o<br />
digno de m<strong>en</strong>ción.<br />
Migu<strong>el</strong> Ramos<br />
71
VISITA DE MORDECHAI BEN ABIR<br />
L’isra<strong>el</strong>ià Mordechai B<strong>en</strong> Abir (<strong>en</strong><br />
arg<strong>en</strong>tí Marcos Caballero) i la seva esposa<br />
Fanny, nats a Tucumán (Arg<strong>en</strong>tina), i<br />
establerts actualm<strong>en</strong>t al desert de Beer-<br />
Sheva, a Isra<strong>el</strong>, van ser a Poblet <strong>el</strong><br />
dia 2 de j<strong>un</strong>y. Pres<strong>en</strong>ta la seva tesi<br />
doctoral a la Universitat de Barc<strong>el</strong>ona,<br />
on demostra que <strong>el</strong>s <strong>seu</strong>s<br />
avantpassats sefardites er<strong>en</strong> de Falset,<br />
al Priorat.<br />
La com<strong>un</strong>itat de Poblet va rebre<br />
fa <strong>un</strong>s anys la donació d’<strong>un</strong> Haggadah<br />
medieval. El pare Altis<strong>en</strong>t es va posar<br />
<strong>en</strong> cont<strong>acte</strong> amb <strong>el</strong> professor J.<br />
Ramon Magdal<strong>en</strong>a, de filologia<br />
semítica de la Universitat de Barc<strong>el</strong>ona,<br />
per fer la fitxa d<strong>el</strong> codi i perquè<br />
l’ajudés <strong>en</strong> la seva edició facsímil, a fi<br />
de donar més difusió a l’obra.<br />
Un exemplar d’aquest facsímil està<br />
<strong>en</strong> poder d<strong>el</strong>s B<strong>en</strong> Abir, ja que al final<br />
d<strong>el</strong> text parla d’<strong>un</strong> familiar <strong>seu</strong>.<br />
72<br />
El s<strong>en</strong>yor Mordechai B<strong>en</strong> Abir i la seva esposa<br />
Fanny.<br />
Tot i que l’edició facsímil està b<strong>en</strong> feta, <strong>el</strong><br />
matrimoni B<strong>en</strong> Abir t<strong>en</strong>i<strong>en</strong> dubtes de<br />
parts d<strong>el</strong> text il·legibles que voli<strong>en</strong> confrontar<br />
amb l’original, ajudats p<strong>el</strong><br />
professor Magdal<strong>en</strong>a i la seva ajudant na<br />
Meritx<strong>el</strong>l Blasco i Or<strong>el</strong>lana; l’original,<br />
però, era com <strong>el</strong> facsímil i no es va poder<br />
aclarir res més. El grup anava acompanyat<br />
d’<strong>en</strong> F. Andreu Lascorz i Arcas, hebraista<br />
de Reus, que havia fet d’<strong>en</strong>llaç p<strong>el</strong>s<br />
cont<strong>acte</strong>s amb Poblet.<br />
Des de la Biblioteca, on s’havia<br />
consultat <strong>el</strong> Haggadah, van anar al<br />
capítol, a l’església i als panteons reials.<br />
En acabat van visitar l’<strong>en</strong>terram<strong>en</strong>t d<strong>el</strong><br />
pare Altis<strong>en</strong>t al cem<strong>en</strong>tiri. Tots <strong>el</strong>s<br />
membres d<strong>el</strong> grup <strong>el</strong> coneixi<strong>en</strong> molt. Es<br />
va pregar per <strong>el</strong>l i <strong>el</strong> s<strong>en</strong>yor Mordechai<br />
va posar-hi al dam<strong>un</strong>t <strong>un</strong>a pedra, que té<br />
<strong>un</strong> significat especial.<br />
Francesc M. Tulla<br />
El professor Magdal<strong>en</strong>a, <strong>el</strong> P. Prior, Mordechai B<strong>en</strong> Abir,<br />
la seva esposa i Meritx<strong>el</strong>l Blasco.
LES VISITES DE ROMANO<br />
PRODI<br />
El M. Hble. Sr. Romano Prodi <strong>en</strong>s ha<br />
visitat ja tres vegades. La primera vegada,<br />
ara deu fer <strong>un</strong>s sis anys, va ser a instàncies<br />
d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> nebot, Mauro Prodi, quan Romano<br />
era Cap d<strong>el</strong> Govern i li tocava anar a<br />
Madrid a <strong>un</strong>a re<strong>un</strong>ió de l’OTAN. El nebot,<br />
aleshores, li va proposar que vingués<br />
privadam<strong>en</strong>t <strong>un</strong> par<strong>el</strong>l de dies abans, <strong>el</strong> primer<br />
per visitar <strong>el</strong> "barri gòtic" de Barc<strong>el</strong>ona<br />
i <strong>el</strong> segon per visitar Poblet. Va v<strong>en</strong>ir<br />
amb l’esposa i <strong>el</strong>s fills, va fer <strong>un</strong>a visita<br />
exhaustiva i es va quedar a dinar. Després<br />
seguí cap a Madrid i la família va tornar a<br />
Itàlia.<br />
En Romano Prodi amb la seva néta als braços i a<br />
la dreta amb la seva dona Flàvia.<br />
La segona vegada que va visitar Poblet<br />
va ser <strong>el</strong> 22 d’octubre de l’any passat, quan<br />
<strong>en</strong>cara no s’havi<strong>en</strong> c<strong>el</strong>ebrat les últimes<br />
<strong>el</strong>eccions a Itàlia. Ho va fer per donarnos<br />
<strong>un</strong>a conferència sobre El l<strong>en</strong>t camí de<br />
la institucionalització europea, convidat per<br />
la "F<strong>un</strong>dació Poblet".<br />
Fa poc ha efectuat <strong>un</strong>a tercera visita.<br />
Aquest cop, ja com a primer ministre<br />
d’Itàlia, va v<strong>en</strong>ir amb l’esposa i <strong>el</strong>s fills per<br />
assistir dissabte dia 17 de j<strong>un</strong>y com a<br />
testimoni a les noces d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> nebot Mauro<br />
amb la s<strong>en</strong>yora Anna Corsini. Van assistir<br />
al casam<strong>en</strong>t <strong>un</strong>s dos-c<strong>en</strong>ts italians. La<br />
cerimònia va ser oficiada p<strong>el</strong> pare Jordi<br />
M. Bou i Simó, monjo de Poblet, acompanyat<br />
per dos preveres italians amics de<br />
la família.<br />
Francesc M. Tulla<br />
73<br />
Fotos: Pere Toda.
RESSENYES<br />
RECONSTRUCCIÓ DE POBLET<br />
(de 1930 a 1936)<br />
Marià Ribas i Bertran<br />
Marià Ribas i Bertran va ser <strong>un</strong> d’aqu<strong>el</strong>ls<br />
homes que amb <strong>el</strong> <strong>seu</strong> treball i <strong>en</strong>trega<br />
personal van fer possible la Catal<strong>un</strong>ya d<strong>el</strong>s<br />
nostres dies. La seva vida va des<strong>en</strong>voluparse<br />
al llarg de gairebé tot <strong>el</strong> segle XX i va<br />
deixar <strong>un</strong>a especial<br />
petjada cultural a les<br />
terres d<strong>el</strong> Maresme,<br />
on excavà jacim<strong>en</strong>ts<br />
ibèrics i romans,<br />
a Mataró, la<br />
seva vila, i a Poblet<br />
on va treballar amb<br />
Eduard Toda <strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
primers anys de la<br />
recuperació d<strong>el</strong> monestir.<br />
És precisam<strong>en</strong>t<br />
d’aquesta darrera<br />
faceta de la seva<br />
fec<strong>un</strong>da vida que<br />
tracta <strong>el</strong> llibre que<br />
pres<strong>en</strong>tem, <strong>un</strong> llibre<br />
que és fruit de la<br />
petició que li va fer<br />
<strong>el</strong> qui escriu aquestes<br />
ratlles.<br />
Per a la feina gegantina<br />
i <strong>en</strong>grescadora<br />
de la restauració<br />
de Poblet, Eduard Toda va saber<br />
<strong>en</strong>voltar-se de persones compet<strong>en</strong>ts i de<br />
gran qualitat <strong>en</strong> les seves especialitats. El<br />
noi Marià Ribas l’ajudà <strong>en</strong> <strong>el</strong> projecte de<br />
fer <strong>un</strong>a recuperació gràfica d<strong>el</strong> que havia<br />
estat Poblet abans d<strong>el</strong> 1835; així va néixer<br />
la col·lecció de làmines "Poblet 1830" que<br />
podem contemplar al Mu<strong>seu</strong> de la<br />
Restauració de Poblet, instal·lat l’any 1982<br />
a la sala anom<strong>en</strong>ada de l’abat M<strong>en</strong>gucho.<br />
Aquest treball minuciós, bon exemple de<br />
la manera de treballar de l’autor i de la<br />
74<br />
seva exc<strong>el</strong>·l<strong>en</strong>t qualitat com a dibuixant,<br />
és la imatge més aproximada que t<strong>en</strong>im<br />
d<strong>el</strong> monestir abans de l’exclaustració d<strong>el</strong><br />
segle XIX. Per preparar <strong>el</strong>s dibuixos, Marià<br />
Ribas va fer tota <strong>un</strong>a sèrie de mesures i<br />
esbossos presos d<strong>el</strong><br />
natural sobre les<br />
ruïnes que avui t<strong>en</strong><strong>en</strong><br />
<strong>un</strong> gran valor<br />
docum<strong>en</strong>tal i històric.<br />
Això ve acompanyat<br />
d’alg<strong>un</strong>s d<strong>el</strong>s<br />
<strong>seu</strong>s innombrables<br />
dibuixos i de l’estudi<br />
que, per <strong>en</strong>càrrec<br />
també de Toda,<br />
va fer per il·lustrar la<br />
hipòtesi de la primera<br />
tomba de Jaume<br />
I. El text escrit<br />
amb <strong>un</strong>a prosa fàcil<br />
i <strong>en</strong>t<strong>en</strong>edora completa<br />
<strong>el</strong> treball gràfic<br />
i <strong>en</strong>s ajuda a veure<br />
<strong>el</strong>s primers<br />
temps, abans de la<br />
guerra, <strong>en</strong> <strong>el</strong>s quals<br />
amb gran il·lusió i<br />
competència es treballava<br />
per recuperar aquest gran monum<strong>en</strong>t<br />
monàstic, joia medieval de Catal<strong>un</strong>ya.<br />
L’autor, ja d’edat molt avançada, va fer<br />
<strong>en</strong>trega d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> llibre als monjos <strong>el</strong> maig<br />
de 1996; res, però, feia preveure que a<br />
mitjans setembre d<strong>el</strong> mateix any <strong>en</strong>s<br />
deixaria després d’<strong>un</strong>a breu malaltia.<br />
Jesús M. Oliver
LA DAVALLADA DE POBLET<br />
Els dos escriptors<br />
que han tingut cura<br />
de l’edició pres<strong>en</strong>t<strong>en</strong><br />
dos aspectes prou<br />
importants d<strong>el</strong> llibre.<br />
En primer lloc cal dir<br />
que <strong>el</strong> manuscrit original<br />
de Toda es va<br />
<strong>el</strong>aborar al llarg de<br />
molts anys i no va<br />
restar <strong>en</strong>llestit fins <strong>el</strong><br />
1933, justam<strong>en</strong>t<br />
quan l’autor s’instal·là<br />
a Poblet on va<br />
viure fins a la seva mort (1941).<br />
G<strong>en</strong>er Gonzalvo ha fet <strong>un</strong> estudi seriós<br />
de l’obra escrita de Toda i d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> ambiciós<br />
projecte inacabat d’història d<strong>el</strong> monestir, de<br />
la qual La davallada de Poblet és <strong>el</strong> volum III.<br />
El volum IV, La destrucció de Poblet, es va<br />
publicar <strong>el</strong> 1935, <strong>el</strong> mateix any que <strong>el</strong> volum<br />
dedicat a la seva reconstrucció. Calgué esperar<br />
fins <strong>el</strong> 1997 per veure publicat <strong>el</strong> volum<br />
III que ara ress<strong>en</strong>yem. D’altra banda,<br />
Alexandre Masoliver, amb precisió de gran<br />
historiador, explica de manera molt<br />
<strong>en</strong>t<strong>en</strong>edora <strong>el</strong> que van ser Espanya i<br />
Catal<strong>un</strong>ya al llarg d<strong>el</strong>s segles <strong>XVI</strong>I i <strong>XVI</strong>II,<br />
com a marc imprescindible per a l’obra de<br />
Toda. A més ha procedit a normalitzar <strong>el</strong><br />
text escrit, fet que no hauria complagut<br />
Toda, perquè <strong>el</strong>l j<strong>un</strong>tam<strong>en</strong>t amb Francesch<br />
Matheu, Narcís Oller, Bonav<strong>en</strong>tura Bassegoda<br />
i Jaume Coll<strong>el</strong>l, <strong>acadèmic</strong>s de Bones<br />
Lletres, es va oposar al projecte normatiu<br />
de Pompeu Fabra i de l’Institut d’Estudis<br />
Catalans.<br />
Toda descriu amb ab<strong>un</strong>dància de dades i<br />
cites <strong>el</strong> que succeí a Poblet especialm<strong>en</strong>t a<br />
partir de la reforma establerta per la<br />
Congregació, que contemplava l’<strong>el</strong>ecció<br />
d’abats quadri<strong>en</strong>nals. És particularm<strong>en</strong>t<br />
interessant l’explicació de la resistència de<br />
Poblet contra <strong>el</strong> nou sistema i també la def<strong>en</strong>sa<br />
d<strong>el</strong>s interessos d<strong>el</strong> monestir <strong>en</strong> front<br />
(Poblet als segles <strong>XVI</strong>I i <strong>XVI</strong>II)<br />
Eduard Toda i Gü<strong>el</strong>l (1855-1941)<br />
Edició a cura de G<strong>en</strong>er Gonzalvo i Alexandre Masoliver<br />
d<strong>el</strong>s poder reials o d<strong>el</strong>s superiors de l’orde<br />
així com les lluites internes d’<strong>un</strong>s grups de<br />
monjos contra <strong>un</strong>s altres.<br />
Per a la descripció d<strong>el</strong>s fets, Toda usa <strong>el</strong><br />
procedim<strong>en</strong>t cronològic segons la successió<br />
d<strong>el</strong>s abats i explica <strong>el</strong>s períodes de p<strong>en</strong>úria<br />
econòmica que va viure la com<strong>un</strong>itat i <strong>el</strong>s<br />
problemes derivats de l’imp<strong>acte</strong> de la guerra<br />
de Successió i la def<strong>en</strong>sa que de l’arxiduc<br />
Carles va fer l’abat Dorda. Alhora explica <strong>el</strong><br />
domini feudal d<strong>el</strong>s abats sobre <strong>el</strong>s pobles i<br />
viles d<strong>el</strong> <strong>seu</strong> domini i <strong>el</strong>s procedim<strong>en</strong>ts<br />
judicials, càstigs i empresonam<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong>s qui<br />
d<strong>el</strong>inqui<strong>en</strong> contra l’autoritat abacial. També<br />
conta la def<strong>en</strong>sa d<strong>el</strong>s drets d<strong>el</strong> monestir, <strong>en</strong><br />
certs casos amb violència, per impedir<br />
l’ingrés a l’interior d<strong>el</strong> c<strong>en</strong>obi a certes<br />
autoritats a les quals <strong>el</strong>s privilegis antics de<br />
la casa no permeti<strong>en</strong> de fer valer <strong>el</strong> domini<br />
extern sobre l’abat.<br />
Toda també exposa les males collites que<br />
causav<strong>en</strong> efectes sobre l’economia d<strong>el</strong><br />
monestir, <strong>el</strong>s int<strong>en</strong>ts d<strong>el</strong>s visitadors per<br />
redreçar la r<strong>el</strong>axació d<strong>el</strong>s costums antics, les<br />
disposicions de les difer<strong>en</strong>ts dep<strong>en</strong>dències<br />
monacals, <strong>el</strong> refetor i les cuines i <strong>el</strong>s difer<strong>en</strong>ts<br />
llocs on <strong>el</strong>s abats, <strong>el</strong>s priors o <strong>el</strong>s monjos<br />
s’aplegav<strong>en</strong> <strong>durant</strong> <strong>el</strong>s àpats i <strong>el</strong>s dej<strong>un</strong>is o<br />
<strong>el</strong>s difer<strong>en</strong>ts tipus d’alim<strong>en</strong>tació amb<br />
expressió precisa d<strong>el</strong> que cont<strong>en</strong>i<strong>en</strong> <strong>el</strong>s<br />
magatzems i <strong>el</strong> rebost de la casa.<br />
Tot <strong>en</strong> conj<strong>un</strong>t permet <strong>en</strong>dinsar-se <strong>en</strong> la<br />
vida íntima i les r<strong>el</strong>acions amb l’exterior<br />
d’<strong>un</strong>a com<strong>un</strong>itat de la qual es coneixi<strong>en</strong><br />
moltes informacions gràcies a la història de<br />
Poblet d<strong>el</strong> pare Jaume Finestres (1746). Les<br />
aportacions de Toda van eixamplar <strong>el</strong><br />
coneixem<strong>en</strong>t d<strong>el</strong> passat d<strong>el</strong> monestir i van<br />
permetre que <strong>el</strong> pare Agustí Altis<strong>en</strong>t redactés<br />
<strong>el</strong> 1974 la gran història d’<strong>un</strong> d<strong>el</strong>s monestirs<br />
amb més tradició, riquesa monum<strong>en</strong>tal i<br />
influència <strong>en</strong> <strong>el</strong>s fets que es des<strong>en</strong>rotllar<strong>en</strong> a<br />
Catal<strong>un</strong>ya <strong>en</strong>tre <strong>el</strong>s segles XII i XIX.<br />
Joan Bassegoda<br />
75
DÉU A LA XARXA<br />
Aquesta actualització ha estat fruit<br />
d’<strong>un</strong> <strong>en</strong>càrrec que <strong>el</strong> nostre<br />
arquebisbat de Tarragona rebé de<br />
la mateixa Conferència Episcopal, i <strong>el</strong><br />
nostre Arquebisbe, doctor Jaume Pujol<br />
Balc<strong>el</strong>ls, n’ha estat l’impulsor il·lusionat i<br />
conv<strong>en</strong>çut.<br />
Amb aquest nou diss<strong>en</strong>y es pretén donar<br />
a aquest Web <strong>un</strong> aire d’actualitat, proporcionar<br />
<strong>un</strong> mecanisme de cerca àgil i<br />
s<strong>en</strong>zill que permeti, s<strong>en</strong>se complicacions,<br />
localitzar-ne <strong>el</strong>s continguts, i dotar-lo<br />
d’aqu<strong>el</strong>les prestacions que l’hipotètic<br />
usuari espera trobar-hi.<br />
Val a dir que <strong>el</strong> nombre de consultes (i<br />
de consultors) va creix<strong>en</strong>t cada mes. La<br />
clau d’aquest manifest interès és <strong>el</strong> nostre<br />
76<br />
LA PÀGINA WEB DE LA<br />
CONFERÈNCIA EPISCOPAL<br />
TARRACONENSE (C.E.T.):<br />
www.tarracon<strong>en</strong>se.cat<br />
Aquesta és l’adreça <strong>el</strong>ectrònica d<strong>el</strong> Web de la Conferència Episcopal Tarracon<strong>en</strong>se<br />
(C.E.T.) que, <strong>en</strong> <strong>el</strong> <strong>seu</strong> diss<strong>en</strong>y actual, esdevingué operatiu <strong>el</strong> passat dia 4 de<br />
j<strong>un</strong>y, solemnitat de la P<strong>en</strong>tecosta. Ens la pres<strong>en</strong>ta mossèn Joaquim Claver Cas<strong>el</strong>les<br />
secretari g<strong>en</strong>eral i canc<strong>el</strong>ler de l’Arquebisbat de Tarragona.<br />
compromís que cada dia, alm<strong>en</strong>ys <strong>un</strong>a<br />
vegada, <strong>el</strong> Web "s’ha de moure". Efectivam<strong>en</strong>t,<br />
<strong>un</strong>a persona vetlla perquè <strong>el</strong>s qui<br />
hi <strong>en</strong>trin trobin diàriam<strong>en</strong>t alg<strong>un</strong>a novetat:<br />
notícies sobretot, com<strong>un</strong>icats, altres<br />
escrits.<br />
S<strong>en</strong>se pret<strong>en</strong>dre estalviar <strong>un</strong>a navegació<br />
personal que ajudi a verificar-ne in vivo <strong>el</strong><br />
contingut, vull ass<strong>en</strong>yalar que <strong>el</strong> Web es<br />
proposa d’oferir, no sols <strong>el</strong> màxim d’informació<br />
possible sobre la<br />
Conferència Episcopal Tarracon<strong>en</strong>se,<br />
sinó també facilitar<br />
informacions útils provin<strong>en</strong>ts de<br />
cada bisbat de les Províncies<br />
Eclesiàstiques Tarracon<strong>en</strong>se i de<br />
Barc<strong>el</strong>ona. També es vol facilitar<br />
a través d’<strong>el</strong>l informació sobre la<br />
Conferència Episcopal Espanyola<br />
i sobre <strong>el</strong> Sant Pare i la Santa<br />
Seu. I, <strong>en</strong>cara, s’hi ofereix<strong>en</strong> materials<br />
d’utilitat més personal.<br />
A través d’aquest mitjà avui<br />
tan g<strong>en</strong>eralitzat com és Internet,<br />
la Conferència Episcopal Tarracon<strong>en</strong>se<br />
vol facilitar a tots <strong>el</strong>s qui<br />
per <strong>un</strong> motiu o altre hi tinguin<br />
interès aqu<strong>el</strong>les informacions que pod<strong>en</strong><br />
ajudar a <strong>un</strong>a aproximació a les nostres<br />
Esglésies diocesanes i al testimoni de Jesús<br />
que <strong>el</strong>les aport<strong>en</strong> al món d’avui.<br />
Joaquim Claver