Pregons De Sant Honorat a Sant Honorat, el ritme del temps ... - Zheta
Pregons De Sant Honorat a Sant Honorat, el ritme del temps ... - Zheta
Pregons De Sant Honorat a Sant Honorat, el ritme del temps ... - Zheta
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Joan Barc<strong>el</strong>ó Trobat<br />
<strong>De</strong> <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong> a <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong>,<br />
<strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Pregó de les Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
algaida, 2009<br />
Col·lecció Binària · <strong>Pregons</strong><br />
psh2009-0020-0002
Col·lecció Binària · <strong>Pregons</strong> · psh2009-0020-0002<br />
© d<strong>el</strong> text: Joan Barc<strong>el</strong>ó Trobat<br />
© de les fotografies: Els autors i àlbum familiar<br />
© de l’edició: Ajuntament d’Algaida, 2012<br />
Coberta, maquetació i disseny de la col·lecció: Bartomeu Salas Mascaró<br />
Coordinació editorial: Bartomeu Salas Mascaró<br />
Ajuntament d’Algaida<br />
C/ d<strong>el</strong> Rei, 6 · 07210 Algaida (Illes Balears)<br />
T<strong>el</strong>.: 971 12 50 76 · 971 66 56 79<br />
ajuntament@ajagaida.net<br />
premiscast<strong>el</strong>litx@ajalgaida.net<br />
biblioteca@ajalgaida.net<br />
www.ajalgaida.net<br />
Queden totalment prohibides, sense l’autorització per escrit d<strong>el</strong>s titulars d<strong>el</strong> copyright,<br />
qualsevol forma de reproducció, distribució, comunicació pública o transformació,<br />
total o parcial, d’aquesta obra.
Joan Barc<strong>el</strong>ó Trobat<br />
<strong>De</strong> <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong> a <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong>,<br />
<strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Pregó de les Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
algaida, 2009<br />
Col·lecció Binària · <strong>Pregons</strong><br />
psh2009-0020-0002
Joan Barc<strong>el</strong>ó durant la seva intervenció. El Pregó de les Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong> i <strong>Sant</strong> Antoni d'Algaida<br />
Pina i Randa va tenir lloc a l'auditori d<strong>el</strong> casal Pere Cap<strong>el</strong>là dissabte, dia 10 de gener de 2009.<br />
l’autor<br />
Joan Barc<strong>el</strong>ó Trobat (Algaida, 1977).<br />
Es llicencià en Geografia a la Universitat<br />
de les Illes Balears (2001) i, posteriorment,<br />
cursà <strong>el</strong> Postgrau d’Inundacions<br />
a la Mediterrània a la UIB i<br />
<strong>el</strong> Graduat Superior en Meteorologia<br />
i Climatologia a la Universitat de Barc<strong>el</strong>ona<br />
(2004). A partir de 2005, coincidint<br />
amb l’inici d’emissions d’IB3,<br />
entrà a formar part de l’equip de meteoròlegs<br />
de la t<strong>el</strong>evisió autonòmica<br />
que s’encarrega de les previsions diàries<br />
d<strong>el</strong> <strong>temps</strong>. <strong>De</strong>s d<strong>el</strong> curs 2008-2009<br />
és professor associat d<strong>el</strong> <strong>De</strong>partament<br />
de Ciències de la Terra de la UIB.<br />
L’any 2003 publicà, conjuntament<br />
amb Margalida Oliver i Alexandre<br />
Mulet, «La torrentada d<strong>el</strong> 9 de setembre<br />
de 1955 a Algaida» (V Jor-<br />
nades d’Estudis Locals. Mancomunitat<br />
Pla de Mallorca). Participà a les V<br />
Jornades d’Estudis Locals El patrimoni<br />
cultural de Manacor amb la comunicació<br />
«La història de l’observació<br />
meteorològica a Manacor» (Ajuntament<br />
de Manacor, 2009) i coŀlaborà<br />
a la revista El Mirall amb l’article<br />
«Les plogudes d<strong>el</strong>s darrers mesos d<strong>el</strong><br />
2008» (núm. 196, 2009). L’any 2010<br />
dugué a terme <strong>el</strong> treball d’investigació<br />
La història de l’observació meteorològica<br />
instrumental a les Illes Balears,<br />
1860-1940 (inèdit). L’any 2011 publicà<br />
Atents al <strong>temps</strong>. Meteorologia i climatologia<br />
al Municipi d’Algaida. El nom<br />
popular d<strong>el</strong>s niguls, dins la col·lecció<br />
Panoràmica que edita d’Ajuntament<br />
d’Algaida.
<strong>De</strong> <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong> a <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong>.<br />
El <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Amics, amigues, bon vespre.<br />
Ja tornam a ser a <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong>!, pareix que fa dos dies que <strong>el</strong>s Cossiers<br />
varen estrenar nous vestits i ja estam les portes de la nostra festa patronal,<br />
una festa estimada, una festa amb caliu marcada p<strong>el</strong>s foguerons,<br />
foc, fum, carn i llonganissa torrada.<br />
Supòs que tots esperau que vos parli d<strong>el</strong> <strong>temps</strong>; evidentment, en parlaré.<br />
Un amic me va recomanar que no ho fes. Em va dir: «Jo de tu seria<br />
valent i parlaria d’una altra cosa; ja veuràs com sorprendràs i agradarà.»<br />
M’ho vaig pensar un par<strong>el</strong>l de dies, però després em vaig dir: «Ca, Joanet,<br />
si xerrant d<strong>el</strong> que saps ja te vendrà més que just...!» Finalment vaig<br />
decidir parlar-vos d<strong>el</strong> que tenia pensat, que està r<strong>el</strong>acionat amb <strong>el</strong> <strong>temps</strong>,<br />
però ho faré d’una manera molt diferent al que ho faig cada dia. El pregó<br />
d’avui és una visió molt personal sobre <strong>el</strong> món en que ens ha tocat viure<br />
i sobre la societat actual.<br />
L’ésser humà és un animal de costums, feim <strong>el</strong> que hem vist fer i ens<br />
trobam còmodes amb allò que feim sovint i que hi estam avesats. Segurament,<br />
és per això que no em posa gens nerviós entrar dins milers de<br />
cases cada vespre i, encara que només sigui per un par<strong>el</strong>l de minuts, ser<br />
un més de la família. No m’imposa si cada dia em veuen dir <strong>el</strong> <strong>temps</strong> milers<br />
persones. En canvi, l’acte d’avui, on m’escoltareu familiars, amics i<br />
5<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
coneguts, és molt diferent. Tot i que n’estic molt orgullós, de poder-lo<br />
fer, em posa realment nerviós, per no dir que m’ataca de nirvis. Evidentment,<br />
vull agrair a les autoritats d<strong>el</strong> Consistori que hagin pensat amb la<br />
meva persona per fer <strong>el</strong> pregó d’enguany, principalment a na Maria Antònia<br />
«Putxa», regidora de cultura, i al batle, en Xesc de Son Lluc.<br />
M’han tret d<strong>el</strong> que estic acostumat a fer, i això hem posa nerviós.<br />
Avui vos vull xerrar un poc d’això, d<strong>el</strong>s costums, d<strong>el</strong>s canvis d<strong>el</strong>s costums<br />
i d’estar mal acostumats...<br />
A Algaida, a Mallorca, igual que a bona part d<strong>el</strong> món, <strong>el</strong>s canvis són<br />
continus. Vivim en una societat de consum. Consumir, gastar, comprar,<br />
tenir de cada vegada més i sense voler-ho ens veim immersos en aquest<br />
joc d’enveges i desigualtats socials. Si això és poc, li hem d’afegir que<br />
l’evolució és extremadament ràpida, tot canvia massa aviat i qui no s’hi<br />
adapta queda exclòs.<br />
No passeu pena, no vos parlaré d’aquesta societat on <strong>el</strong>s que tenen<br />
molt de cada vegada tenen més i <strong>el</strong>s que tenen poc es queden sense res.<br />
No vos parlaré d’això però hi té r<strong>el</strong>ació. Em centraré amb Algaida, <strong>el</strong><br />
poble que m’ha vist créixer, <strong>el</strong> poble que ens ha vist créixer a bona part<br />
d<strong>el</strong>s presents. El nostre poble que també ha canviat sobretot les darreres<br />
dècades. L’altre dia sortia p<strong>el</strong> diari que Algaida, en percentatge, és <strong>el</strong><br />
poble de Mallorca que ha crescut més en població, un 8% <strong>el</strong> darrer any.<br />
Per sort, també de cada vegada disposam de més serveis que ens ajuden<br />
a créixer com a poble. Un poble, per sort, de gent senzilla, humil i<br />
tranquil·la.<br />
Vos vull xerrar de com la societat algaidina canvia. Per bé o per mal,<br />
<strong>el</strong>s joves no som com <strong>el</strong>s majors, <strong>el</strong>s néts no seran com <strong>el</strong>s padrins. Per<br />
sort, <strong>el</strong>s joves hem pogut i podem estudiar, cosa que <strong>el</strong>s padrins no varen<br />
poder fer o ho hagueren de deixar massa aviat. Ara tenim llibertat<br />
d’idees, podem ser crítics i expressar les nostres opinions, cosa que fa r<strong>el</strong>ativament<br />
poc no era així. Avui podem parlar com ens han ensenyat <strong>el</strong>s<br />
nostres pares, així com ens han ensenyat a ca nostra. Per sort, avui no<br />
patim fam com <strong>temps</strong> enrere. Avui, gràcies a la tecnologia podem saber<br />
quasi en <strong>temps</strong> real <strong>el</strong> que passa a qualsevol indret d<strong>el</strong> món. Disposam,<br />
com no havia passat mai, d’una quantitat d’informació brutal. Però, en<br />
aquests dies que podem saber coses de tot <strong>el</strong> món, és allà on ens perdem.<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
6
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Sabem <strong>el</strong> que passa enfora i, mentrestant, perdem <strong>el</strong> que tenim a prop.<br />
Sabem en <strong>el</strong> mateix moment les desgràcies de pobles llunyans, però en<br />
canvi no sabem <strong>el</strong>s camins, possessions, recons, carrers d<strong>el</strong> nostre poble<br />
o <strong>el</strong> que li que passa a la gent que tenim a prop . <strong>De</strong> petit me’n record que<br />
me deien: «mira enfora i cauràs a prop».<br />
Aquesta és una mica la idea d<strong>el</strong> que vos vull explicar avui, un missatge<br />
a les generacions joves perquè s’interessin p<strong>el</strong> que tenim a prop i a<br />
les generacions d’un poc més d’edat perquè transmetin <strong>el</strong>s seus coneixements<br />
als joves.<br />
<strong>De</strong> fet, això s’ha fet sempre. Si d’una cosa hem d’estar orgullosos, a<br />
qualsevol poble de l’interior de Mallorca, és de la transmissió de coneixements<br />
de manera oral de pares i padrins als fills i néts. No em referesc<br />
només a rondalles, llegendes i contar<strong>el</strong>les, també al dia a dia, a la manera<br />
de fer, d’actuar, de ser, en definitiva a créixer com a persones i estimar<br />
la terra que ens dóna de menjar.<br />
Jo, malauradament, no he conegut gaire <strong>el</strong>s padrins, la padrina de<br />
Montuïri, Antònia «Rubertera», i <strong>el</strong> padrí d’Algaida, Francisco «Massoles»,<br />
«es Carter», ens varen deixar abans de néixer jo. A més, <strong>el</strong> padrí<br />
de Montuïri, Francisco «<strong>Sant</strong>joaner», va morir quan jo era petit, per<br />
tant, només he conegut la padrina d’Algaida, na Francisca «de ses Cases<br />
Roges».<br />
<strong>De</strong>l padrí de Montuïri, no en tenc gaires records, va morir quan jo<br />
tenia vuit anys. Només que era un home de cab<strong>el</strong>ls blancs, de p<strong>el</strong>l obscura<br />
i gastada p<strong>el</strong> sol. Sé, per algunes fotos, que me va regalar un par<strong>el</strong>l<br />
de cotxes de jugueta i m’han dit que jo, tot content, colcava per davant<br />
ca seva cada vegada que l’anàvem a veure. Però realment, <strong>el</strong> principal record<br />
que tenc seu, és que passava les vetlades davant la xemeneia de la<br />
cuina mirant <strong>el</strong> foc i fumant pacientment la seva pipa. Sé que ja amb<br />
edat avançada se n’anava amb la bicicleta a Can Comuna, una finca que<br />
hi ha per darrera Son Mesquida i passava l’estona fent hortet.<br />
La padrina d’Algaida, en canvi, la vaig conèixer més. Tenia una vida<br />
senzilla: moltes vegades feia foc a la xemeneia que tenia dins la portassa<br />
i podia passar hores pensant amb les seves coses. Si una cosa tenia era<br />
paciència. Començava a fer <strong>el</strong> dinar <strong>el</strong> matí de prest, i amb una ceba,<br />
una tomàtiga, un pastanagó i poca cosa més feia una sopeta que tant<br />
7<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
Joan Barc<strong>el</strong>ó amb la seva padrina d'Algaida, Francisca «de ses Cases Roges».<br />
<strong>el</strong>s meus germans com jo passàvem un guster. Era una gran cuinera, i<br />
amb això ma mare ha sortit com <strong>el</strong>la. No hi havia cap vespre que no<br />
fes vetlada amb les seves amigues: madò «Mòjer», na «Pandanga»,<br />
madò «Guidaina», na «Serra», na Margalida «Vicó», <strong>el</strong>s concos de<br />
Son Verdera i na Margalida «Coves». Es reunien vespre rere vespre<br />
i parlaven de les seves coses, a vegades discutien, a vegades feien quatre<br />
rialles, però sempre <strong>el</strong> tema de conversa era <strong>el</strong> que tenien a prop:<br />
Algaida.<br />
Avui en dia, això ja no passa. Pràcticament tothom quan acaba la<br />
feina i es fa fosc aprofita per mirar la t<strong>el</strong>evisió. <strong>De</strong> les reflexions davant<br />
<strong>el</strong> foc o de les xerrades diàries de les llargues vetlades amb amics i familiars,<br />
hem passat a la distracció i aïllament de la t<strong>el</strong>evisió. No queda<br />
bé que això ho digui jo, però estar tot l’horabaixa i vespre mirant la t<strong>el</strong>evisió<br />
és perdre <strong>el</strong> <strong>temps</strong>.<br />
La societat ha canviat, Algaida també; però, per sort, encara som<br />
poble. Un poble viu, int<strong>el</strong>·ligent i que estima <strong>el</strong> seu entorn. Per això,<br />
està a les nostres mans no deixar-ho perdre. Igual que la Terra, <strong>el</strong> nostre<br />
planeta, sempre tendeix a l’equilibri, nosaltres com a éssers vius<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
8
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Joan Barc<strong>el</strong>ó entre <strong>el</strong>s seus dos germans, Francesc i Antoni.<br />
també hem d’intentar estar-hi, equilibrats, amb nosaltres mateixos i<br />
amb <strong>el</strong> que ens envolta, persones i natura.<br />
Per sort, encara <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> meteorològic marca les nostres vides. Ens<br />
agradi o no, <strong>el</strong> <strong>temps</strong> que fa i <strong>el</strong> clima que tenim ens condiciona a tots.<br />
Pensam que ja no ens influeix tant com abans, és cert, avui són pocs<br />
<strong>el</strong>s que viuen de fora vila i que depenen de les plogudes per si hi haurà<br />
bona anyada o no. Avui ens interessa <strong>el</strong> <strong>temps</strong>, per saber quina roba<br />
ens hem de posar, per si hem d’agafar <strong>el</strong> paraigua o no l’hem d’agafar.<br />
Però vivim d<strong>el</strong> turisme. I <strong>el</strong> turista ve aquí p<strong>el</strong> nostre sol, la temperatura,<br />
les platges i <strong>el</strong> paisatge. Per tant, ens visiten p<strong>el</strong> <strong>temps</strong>, p<strong>el</strong> clima,<br />
per l’entorn i <strong>el</strong> medi que tenim. Vet aquí, que si canviam l’entorn i <strong>el</strong><br />
clima aquest turista ja s’ho pensarà dues vegades abans de venir.<br />
El <strong>temps</strong>, <strong>el</strong> clima ens ho marca tot i ens ho ha de marcar tot. Només<br />
hem de seguir les seves senyes i les seves pautes. Ens hem de deixar dur<br />
i ens adonarem que hi ha <strong>temps</strong> per tot. El que feim, <strong>el</strong> que menjam, <strong>el</strong><br />
que som, depèn i ha de dependre d<strong>el</strong> <strong>temps</strong> i d<strong>el</strong> clima. Som mediterranis,<br />
som mallorquins, som algaidins, això i res més. Estam enmig de<br />
9<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
Boira pastura al puig d’en Bord i de Randa a principis d’ hivern. Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
la mar, som d’un poble de l’interior d’una petita illa i això ens ha marcat<br />
<strong>el</strong> nostre caràcter, a vegades difícil d’entendre per la gent que ve de<br />
fora. Vull fer un repàs al que pot ser un any de la nostra vida.<br />
Ara, que estam en ple hivern començaré per aquesta estació. És una<br />
època de l’any en què tenim poques hores de sol, <strong>el</strong>s dies són molt curts<br />
i les nits són llargues. El fred és <strong>el</strong> protagonista, juntament amb dies de<br />
pluja, g<strong>el</strong>ades, rosades abundants, etc. Ja ho diu la dita: P<strong>el</strong> gener no es<br />
treu <strong>el</strong> morro al carrer. Els horabaixes es fan curts i, per tant, ens passam<br />
moltes hores dins ca nostra. És <strong>el</strong> <strong>temps</strong> idoni per estar amb nosaltres<br />
mateixos, per retrobar-nos, per estar més amb la família i persones<br />
estimades. Els caps de setmana que plou, en lloc de queixar-nos<br />
d<strong>el</strong> <strong>temps</strong>, són ideals per aturar de l’estrès de la feina llegint un bon llibre<br />
o com feien <strong>el</strong>s meus padrins: senzillament passar hores contemplant<br />
<strong>el</strong> foc, mirant ploure i pensar amb les nostres coses o també jugant<br />
a cartes o jocs de taula amb <strong>el</strong>s amics.<br />
El fred també ens marca <strong>el</strong> que menjam. Ens toca menjar calent i fei-<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
10
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Ses Convidadores. Són <strong>el</strong>s niguls baixos que podeu veure damunt <strong>el</strong>s puigs de sa Sopegada<br />
des Gegant i de Son Roig. Aqueixa senya ha d’anar acompanyada d’un c<strong>el</strong> ben tapat.<br />
Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
xuc. Per dinar: sopeta i bullit, llenties, escaldums, caragols, fideus, burballes,<br />
arròs, sempre acompanyat d’un brou calentet. I per sopar: llonganissa,<br />
llom, xulla o botifarrons torrats, ja que també és la temporada de matances.<br />
Molts de dies d’hivern, <strong>el</strong> c<strong>el</strong> està tapat, gris, lleig. Però si veis Boira<br />
que pastura, aigua segura. Aquesta senya indica aigua a les immediates<br />
hores. Són fragments esquinçats de niguls que apareixen a niv<strong>el</strong>ls molt<br />
baixos. Tenen forma de v<strong>el</strong> de llana que sembla que toca <strong>el</strong>s costers de les<br />
muntanyes. He dit, boira que pastura aigua segura, però a Algaida, la senya<br />
més coneguda de totes és Boira a Cura, aigua segura. Poques vegades<br />
ens farà quedar malament, igual si veim aquesta altra ennigulada. Són ses<br />
Convidadores; anomenades així perquè són predecessores de brusca. Són<br />
una varietat de Boira pastura, però són més grises i més gruixades.<br />
En ple hivern, quan les fredorades són més intenses, <strong>el</strong>s algaidins<br />
i algaidines feim un parèntesi dins <strong>el</strong> nostre retrobament. Sortim de<br />
casa per gaudir de les nostres festes patronals, que moltes vegades co-<br />
11<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
incideixen amb les calmes de gener, on <strong>el</strong> sol i la tranquil·litat marquen<br />
<strong>el</strong> <strong>temps</strong> atmosfèric, però altres anys les condicions no són tan bones.<br />
<strong>De</strong> totes maneres, faci <strong>el</strong> <strong>temps</strong> que faci, <strong>Sant</strong>. <strong>Honorat</strong> és per a molts<br />
la festa més estimada. Podríem dir que és més nostra, perquè com nosaltres<br />
és més humil i senzilla. Els foguerons, l’olor de xulla i llonganissa<br />
torrada, que comparteixen protagonisme amb <strong>el</strong>s Cossiers, que<br />
acaben de posar <strong>el</strong> color de la festa, encara que malauradament, però,<br />
de cada any hi ha més poques ximbombes.<br />
Poc a poc, <strong>el</strong>s dies es van allargant una mica: som al febrer, un mes<br />
que, segons diuen, és traïdor, borrascós i g<strong>el</strong>ador. Hi ha molts refranys<br />
que fan referència a la seva duresa i a les seves inclemències. Per tant,<br />
encara ens passam moltes vetlades a ca nostra. És <strong>el</strong> moment quan floreixen<br />
<strong>el</strong>s ametllers, comencen arribar les oren<strong>el</strong>les i <strong>el</strong> carnaval. Un<br />
carnaval de cada any més participatiu que després l’acompanya en Camestortes.<br />
Aquesta tradició recuperada fa uns vuit anys, que amb humor<br />
fa un repassó al que ha passat durant tot l’any. Ja fa <strong>temps</strong> que <strong>el</strong>s<br />
organitzadors demanen any sí i any també, que s’incorpori sang jove i<br />
renovació, esperem que passi enguany.<br />
No ens entemem i entram al març, un mes que tampoc no és de fiar.<br />
La dita diu <strong>el</strong> març mareja. Són habituals les boires a primera hora d<strong>el</strong><br />
matí, <strong>el</strong> fred de cada vegada és més suportable; de fet durant <strong>el</strong> dia, ja hi<br />
moltes hores de temperatura agradable i, fins i tot, alguns dies de caloreta.<br />
Ja entram a la primavera.. Arriba Pasqua, les pancaritats, les pana-<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
12<br />
Els Cossiers d’Algaida dansant<br />
<strong>el</strong> dia la revetla de<br />
<strong>Sant</strong> Jaume. Fotografia extreta<br />
de la web de l’Agrupació<br />
Fotogràfica d’Algaida.
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
El Braç de <strong>Sant</strong> Joan és una senya fiable de ruixades a les immediates hores de la seva aparició.<br />
Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
Na Fàtima no és cap senya de pluja. Senzillament és un cúmul blanc, rodó i gros, que sol sortir <strong>el</strong><br />
matí als voltants d<strong>el</strong> puig de Randa. Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
13<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
N’Espirafocs en fase de dissipació. Fotografia feta des de dalt d<strong>el</strong> puig de Randa en direcció a F<strong>el</strong>anitx<br />
en un moment que <strong>el</strong> nigul ja s’estava desfent. Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
des i rubiols, Cast<strong>el</strong>litx...<br />
La natura està en plena ebullició: El març la verdor i per l’abril la flor.<br />
Fora vila està més vistós mai, <strong>el</strong>s dies solen ser variats: tant li és que faci<br />
un bon sol com una bona brusca. És <strong>el</strong> <strong>temps</strong> en que començam a sortir<br />
una poc més de ca nostra i gaudir d<strong>el</strong> sol<strong>el</strong>let. Però, si per casualitat,<br />
veis <strong>el</strong> braç de <strong>Sant</strong> Joan a mig matí, no anireu errats si deis que <strong>el</strong> migdia<br />
farà una ruixada. Aquesta ennigulada blanca, espessa, prima i en forma<br />
de torre que pareix un braç un poc voltat, sol sortir <strong>el</strong>s dematins i és senya<br />
d’aigua.<br />
El sol ja convida a caminar per Punxuat, pes camí de muntanya, per<br />
Darrera ses Vinyes o cap a Cast<strong>el</strong>litx, és igual sigui on sigui. I caminant,<br />
caminant molts de dematins podrem veure una algaidina ben curra. És<br />
una ennigulada amb nom de dona, na Fàtima, un cúmul blanc, rodó i<br />
gros, que sol sortir <strong>el</strong> matí als voltants de Cura.<br />
Hem d’aprofitar <strong>el</strong>s dies de sol per gaudir d’aquesta explosió de vida<br />
i de colors. Jo és quan pas més gust d’anar a voltar amb la bicicleta amb<br />
<strong>el</strong>s amics per la multitud de camins i caminois que tenim.<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
14
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Les Carreres de <strong>Sant</strong> Jaume són uns niguls alts i prims que enteranyinen <strong>el</strong> c<strong>el</strong>. Fotografia de<br />
Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
Una dita ben definitòria d’aquest <strong>temps</strong> pot ser: Abril, aigua poca i<br />
niguls mil, referint-se a les moltes amenaces de pluja, encara que, al final,<br />
en sol caure ben poca.<br />
I aquest fet me va molt bé per presentar-vos una altra ennigulada amb<br />
nom de llegenda: N’Espirafocs és un nigul de tempesta que surt entre<br />
mestral i ponent. Sol venir de la banda de <strong>Sant</strong>a Eugènia, és molt fosca,<br />
molt amenaçadora, llampega i fa trons, però passa sense pena ni glòria,<br />
deixa poca aigua i, desfeta, sol arribar cap a la banda de F<strong>el</strong>anitx.<br />
Ens trobam entre la primavera i l’estiu, <strong>el</strong>s humans també estam en<br />
ebullició, es nota amb les cares, tothom està més alegre i treim més <strong>el</strong> cap<br />
per fora. <strong>De</strong> tant en tant, <strong>el</strong> c<strong>el</strong> blau es tenyeix d’uns niguls blancs, llargs<br />
i prims que l’atravessen. A Algaida <strong>el</strong>s deim les Carreres de <strong>Sant</strong> Jaume.<br />
La calor cada vegada és més intensa, però sense ser exagerada. Començam<br />
a treure la roba d’estiu, <strong>el</strong>s més agosarats comencen a anar a nedar i<br />
és que a finals de maig L’estiu veig i la primavera diu me’n vaig. Època<br />
de molta de feina i de nervis p<strong>el</strong>s estudiants que tenen <strong>el</strong>s exàmens<br />
finals.<br />
15<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
Entram de ple dins la sequera estival, A primers de juliol s’encén <strong>el</strong><br />
sol, diu la dita. No plou, fa una calor intensa però, per sort, a les hores<br />
de més calor sol entrar l’embat, aquest oratge que a les hores centrals<br />
d<strong>el</strong> dia modera la temperatura. És època de sol, platja, piscina,<br />
baf, basca, suades, vacances. Bauxa, revetlles, berbenes, vetlades,<br />
prendre la fresca <strong>el</strong>s vespres, la síndria, <strong>el</strong> m<strong>el</strong>ó, <strong>el</strong> trempó, <strong>el</strong> pa amb<br />
oli, l’ensaladilla... Menjar fred i també molta fruita.<br />
Les festes de <strong>Sant</strong> Jaume serveixen per trobar-nos i unir-nos una<br />
altra vegada tots <strong>el</strong>s algaidins i algaidines. Tot i que les festes de cada<br />
vegada són més llargues i duren pràcticament tot <strong>el</strong> juliol, per a mi<br />
comencen quan veig ballar <strong>el</strong> Mergansó davant la creu d<strong>el</strong> Colomer,<br />
és quan dic: ja és <strong>Sant</strong> Jaume!<br />
Acabades les festes, Algaida s’atura. <strong>De</strong>sprés de la disbauxa de <strong>Sant</strong><br />
Jaume tanquen molts comerços, cafès i són molts <strong>el</strong>s que van devora<br />
la mar a passar aquesta calorada i <strong>el</strong> nostre poble, per unes setmanes,<br />
queda coix de vida. Per sort, només unes setmanes a l’any.<br />
L’estiu me du molts de records. Quan era petit, varem anar bastants<br />
d’anys amb mon pare, ma mare, <strong>el</strong>s concos des Campet, des<br />
carrer Nou i en Jaume Coves a es Mal Pas, a la badia d’Alcúdia. En<br />
tenc molt bon record, jo era al·lotet i m’ho passava bomba matí i horabaixa<br />
a la mar. I més de dos vespres jugant a caçar mopis. <strong>De</strong> fet,<br />
encara <strong>el</strong> meu conco m’ho recorda i se compixa de rialles quan sense<br />
jugar li vaig fer plegar una bona mopi. Jo també ho record com si fos<br />
ahir, va ser una de les primeres vegades que vaig quedar blanc com<br />
<strong>el</strong> referit.<br />
Un altre fet que r<strong>el</strong>acion amb l’estiu és sentir tocar <strong>el</strong> clarinet a un<br />
veïnat, un d<strong>el</strong>s millors musics d<strong>el</strong> nostre poble. Segur que tots ja sabeu<br />
de qui parl, és en Bi<strong>el</strong> «Torres». Ara, sense viure davant ca seva,<br />
no sé si encara té <strong>temps</strong> per tocar o no. Però un bon record d’estiu és<br />
sentir-lo cada horabaixa fent <strong>el</strong> que li agradava, tocant <strong>el</strong> clarinet i<br />
també <strong>el</strong> saxo. Segur que tots <strong>el</strong>s que soleu passar p<strong>el</strong> carrer Migdia<br />
l’heu escoltat.<br />
A final d’estiu <strong>el</strong> <strong>temps</strong> comença a canviar, arriben les primeres<br />
barrumbades i les serenes ja cauen amb més força, refresca de vespre<br />
i, poc a poc, de dia també. Els vinyòvols comencen a passar pen-<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
16
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
Amb la colla d'amics que formaven l'equip Benjamí d<strong>el</strong> CE Algaida.<br />
Fotografia de l' àlbum familiar.<br />
sa de les calabruixades. Si miram <strong>el</strong> c<strong>el</strong>, veurem aquests niguls. Hi ha<br />
molts de noms per definir aquesta ennigulada, sa Guarda d’ov<strong>el</strong>les,<br />
es Xots, ses Cabretes, C<strong>el</strong> empedrat, etc. Però a Algaida, a aquest nigul,<br />
<strong>el</strong> coneixem com a Tav<strong>el</strong>lat i, si aquestes bolletes que pareixen de<br />
cotó són més petites, li deim Tav<strong>el</strong>ladet. És senya que ha de ploure,<br />
però no de manera imminent, serà per l’endemà o d’aquí dos dies. I<br />
si hem vist <strong>el</strong> c<strong>el</strong> tav<strong>el</strong>lat, al cap de poc <strong>temps</strong> sentirem olor de terra<br />
banyada. Quan ha acabat de ploure anar per fora vila i sentir aquesta<br />
peculiar olor és un d’aqu<strong>el</strong>ls petits plaers, que no me faceu dir per<br />
què, però ens encanta a tots.<br />
La fruita de tardor ja és present, jo en menj poques, però durant<br />
unes setmanes pas gust de menjar caquis i magranes. Segurament<br />
m’agrada perquè en puc menjar poc <strong>temps</strong>, si en pogués menjar de<br />
cap a cap d’any, no me dirien res...<br />
Aquests mesos ha de ploure bastant, sobretot l’octubre i novembre,<br />
<strong>el</strong>s més plujosos a Algaida perquè és molt important per a les reserves<br />
d’aigua ja que s’han d’omplir les cisternes, i perquè és primor-<br />
17<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
Tav<strong>el</strong>lat. És una senya a la qual la cultura popular dóna molta fiabilitat, tot i que científicament<br />
no en té gaire. Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
N’Escuma-basses. Fotografia feta a la zona de la Comuna d’Algaida. És d<strong>el</strong>s nigulats de tempesta<br />
que sol deixar més aigua. Fotografia de Joan Barc<strong>el</strong>ó.<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
18
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
dial per la gran quantitat de persones que <strong>el</strong>s agrada anar a passejar<br />
per dins la garriga i cercar esclata-sangs. Aquest bolet, molt present,<br />
umpl molts de plats i boques en aquests mesos de tardor: llom amb<br />
esclata-sangs o, que me’n deis d’un arrosset brut o uns fideus amb<br />
picorn<strong>el</strong>ls?<br />
A la tardor solen ser habituals que ens visitin ennigulades ploveres<br />
i tempestuoses. A Algaida, les que deixen més aigua són les que<br />
ens vénen des d<strong>el</strong> llebeig al xaloc. La més destacable és n’Escumabasses.<br />
Es localitza entre ponent i llebeig: Les vegades que la he vista<br />
ens ha entrat de la banda de l’aeroport i per sa Comuna. És rabassut<br />
i gruixat, llampega i deixa molta d’aigua i vent.<br />
Una altra ennigulada, en aquest cas coŀlectiva i famosa, són <strong>el</strong>s<br />
Homonets de <strong>Sant</strong>anyí. Apareixen a xaloc, a la part de <strong>Sant</strong>anyí. Són<br />
un grups de caparrots, torres i colfloris, cúmuls que van creixent,<br />
apareixen a primeres hores d<strong>el</strong> matí i solen portar pluja.<br />
No tots <strong>el</strong>s niguls plovers són externs. En tenim un grapat que<br />
neixen, creixen i fan ploure a Algaida. Entre aquests, vull destacar es<br />
Senyor i es Criat i na Tomassa. El Senyor i es Criat surt p<strong>el</strong> puig de<br />
Son Roig i sol fer ploure al cap de poc <strong>temps</strong>.<br />
La contar<strong>el</strong>la diu que <strong>el</strong> Senyor és prim, alt i gris —Cirrus— i es<br />
Criat és gros i ample a dalt —és tracta d’un cúmul ben desenvolupat—.<br />
El Criat sempre surt a l’esquerra d<strong>el</strong> Senyor, devers <strong>el</strong> puig de ses Bruixes.<br />
El Senyor mana fer ploure i es Criat fa ploure. Potser que la torrentada<br />
d<strong>el</strong> 9 de setembre de 1955, que va afectar <strong>el</strong> poble, fos per aquest<br />
nigul. Segons en Toni «des Purgatori» i altres informadors, la negror,<br />
aquest dia, va aparèixer devers <strong>el</strong> puig de Son Roig.<br />
Si no era aquest nigul també podria haver estat Na Tomassa, un cúmul<br />
que surt a la part oriental d<strong>el</strong> puig de Randa i que du molta d’aigua.<br />
Segons diuen, <strong>el</strong> temporal que l’acompanya és tan abundós que, en sortir,<br />
la font de Randa torna a rebrotar.<br />
Els dies s’han tornat acurçar, arriba <strong>el</strong> fred, <strong>el</strong>s constipats, Nadal i <strong>el</strong>s<br />
Reis. Tornam a ser a l’hivern: ens hem fet un any més grans.<br />
En resum, hi ha <strong>temps</strong> per fer-ho tot. Hi ha una dita que diu: Ni per<br />
l’agost caminar, ni p<strong>el</strong> desembre navegar, fent referència a què cada cosa<br />
s’ha de fer al seu <strong>temps</strong> i no hem de voler que sempre sigui maig o juny,<br />
19<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
també hi ha d’haver octubres i novembres.<br />
Per sort, a Algaida, encara estam lligats a l’entorn, encara som poble.<br />
Però hem de ser conscients que les generacions més joves de cada vegada<br />
som més urbanites i que començam a donar l’esquena al medi i no valoram<br />
<strong>el</strong> que tenim.<br />
Ara vos en contaré una. Una vegada vaig quedar estorat. Me va venir<br />
una al·lota, un dijous en ple mes de febrer, i me va demanar si <strong>el</strong> cap de<br />
setmana podria anar a nedar a sa platja. Vaig tornar quedar blanc, com<br />
<strong>el</strong> dia de la mopi amb <strong>el</strong> conco. Podria posar més exemples, però crec que<br />
aquest ja és ben aclaridor.<br />
Això passa, entre moltes altres coses, perquè a partir d<strong>el</strong>s anys 60 i<br />
70, i a causa d<strong>el</strong> desenvolupament turístic, és va vendre i es ven la imatge<br />
d<strong>el</strong> clima benèvol i la seva bondat. És cert que tenim un clima fantàstic.<br />
Però nosaltres mateixos ens hem cregut aquest lema i hem idealitzat<br />
<strong>el</strong> clima. El nostre clima és magnífic, i les persones que ens visiten queden<br />
encantades d<strong>el</strong> <strong>temps</strong> i també de la llum d<strong>el</strong> c<strong>el</strong>. Però alerta, no és idíŀlic,<br />
no de bades les sequeres i les inundacions són freqüents, igual que les<br />
grans tempestes, les ventades, les calabruixades i <strong>el</strong>s fiblons. La gent que<br />
viu de la pagesia ho sap bé: pot estar mesos sense ploure una gota i després<br />
un dia, amb una hora plou <strong>el</strong> que no està escrit. També ho sabem tots que<br />
pot passar de fer una calorada o una fredorada amb un no res, sense terme<br />
mig. Quan això passa deim aquest <strong>temps</strong> està loco, però això també forma<br />
part d<strong>el</strong> nostre clima, senzillament és <strong>el</strong> que tenim. Ens hem cregut que<br />
aquí no passa res mai, quan realment la quantitat i varietat de fenòmens<br />
meteorològics és més <strong>el</strong>evada que a la majoria de llocs d<strong>el</strong> món.<br />
Les inundacions de Mallorca són de les més perilloses de tot <strong>el</strong> món,<br />
perquè són molt ràpides i no hi ha <strong>temps</strong> de reacció. També s’ha de destacar<br />
<strong>el</strong> fenomen més habitual al nostre poble al llarg de la història, la<br />
sequera.<br />
Fa <strong>temps</strong>, fa molt de <strong>temps</strong>, al 1507 hi va haver una de les sequeres més<br />
importants. En tot l’any no va ploure cap gota a cap punt de Mallorca.<br />
Molt de bestiar es va morir de set, <strong>el</strong>s pous i les fonts es van assecar i molts<br />
de pagesos van abandonar les seves terres. La collita va ser magre, magre,<br />
pèssima. Tot <strong>el</strong> que es va recollir només representava un 10% d<strong>el</strong> blat que<br />
es necessitava p<strong>el</strong> consum ordinari de l’illa. El Rei va enviar a vaix<strong>el</strong>ls a la<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
20
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
21<br />
Torrentada de 1955 a Algaida.<br />
Foto superior d<strong>el</strong><br />
torrent de Son Cap<strong>el</strong>là al<br />
seu pas per la carretera de<br />
Manacor. Fotografies inferiors:<br />
destrosses de l'aiguat<br />
al carrer des Sol i camps<br />
anegats a causa de les intenses<br />
pluges. Fotografies<br />
de Joan Balaguer.<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
península cercar provisions i, mirau com són les coses, <strong>el</strong> blat va arribar <strong>el</strong><br />
mateix dia que s’acabaven les existències. Això ens dóna una idea de com<br />
marcava <strong>el</strong> <strong>temps</strong> <strong>el</strong>s nostres avantpassats i, per això, s’hagueren d’espavilar<br />
per conèixer les senyes d<strong>el</strong> c<strong>el</strong>.<br />
Mirau si hem tengut sequeres que, entre <strong>el</strong> segle xvii i <strong>el</strong> xix, amb<br />
aquests 300 anys, n’hem tengut ni més ni manco que 134 amb sequera,<br />
quasi la meitat d<strong>el</strong>s anys.<br />
A més, però, hi ha altres fenòmens que ens han marcat, alguns es troben<br />
documentats a l’arxiu de Can Mulet, gràcies al qual podem saber que<br />
<strong>el</strong>s darrers dies de desembre de 1788 hi va haver una gran nevada que va<br />
matar quasi 100.000 arbres i més d’un milenar d’animals.<br />
O, més recents: un llamp que pegà al campanar als anys 40, la torrentada<br />
de 1955, de la qual segur vos recordau i, també, l’any de la neu, <strong>el</strong> 1956.<br />
Aquests són només alguns exemples de com <strong>el</strong>s <strong>temps</strong> ha marcat la gent<br />
d’Algaida. En podríem posar més però no acabaríem mai.<br />
No me digueu que no és curiós que un poble que està exposat de manera<br />
contínua a aquests fenòmens s’hagi pogut creure que aquí no passa<br />
res mai. Inundacions, sequeres, calabruixades, n’hi ha hagut sempre i<br />
sempre n’hi haurà. Per sort, són més habituals <strong>el</strong>s dies tranquils, de sol,<br />
dies que podem anar a passejar o estar per fora.<br />
Tothom es queixa d<strong>el</strong> <strong>temps</strong> que fa: si fa calor, perquè fa calor; si fa<br />
fred, perquè fa fred; si està ennigulat perquè fa un dia raro o, si plou, perquè<br />
plou. Sempre donam la culpa al <strong>temps</strong>, Si tenim mal de cap, si estam<br />
mal sofrits, si estam cansats la culpa és d’aquest <strong>temps</strong> tan raro que fa.<br />
En definitiva, <strong>el</strong> <strong>temps</strong> té la culpa de tot i, a vegades, l’home d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
també. Segurament ens queixam d’eima i per vici, i ja està bé, qualcú<br />
ha de tenir la culpa i, si la donam al <strong>temps</strong>, no s’enfada ningú. Però aniria<br />
millor si aprenen a conviure i a gaudir d<strong>el</strong>s diferents tipus de <strong>temps</strong><br />
i, així, tornaríem a xerrar d<strong>el</strong> <strong>ritme</strong> meteorològic d<strong>el</strong> qual vos he parlat<br />
abans. Que fa sol<strong>el</strong>let?, idò a trescar per fora; que fa calor?, en remull;<br />
que plou?, a jugar a cartes o al bar amb <strong>el</strong>s amics; que fa fred?, idò dins<br />
ca nostra llegint una mica o mirant una p<strong>el</strong>·lícula.<br />
El clima canvia per culpa de l’home. Avui no hi ha cap científic que<br />
ho dubti i podríem comptar amb <strong>el</strong>s dits d’una mà <strong>el</strong>s polítics que encara<br />
ho neguen. Malauradament, entre aquests polítics n’hi ha que <strong>el</strong>s te-<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
22
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
nim a prop i l’han vessada més de dues vagades, ja sigui p<strong>el</strong> seu desconeixement<br />
o perquè <strong>el</strong> dinar i <strong>el</strong> vi ha estat abundós. El canvi climàtic<br />
és un d<strong>el</strong>s problemes més importants que hi ha actualment i paŀliar-lo<br />
un d<strong>el</strong>s majors reptes de la humanitat. Negar-lo és com aqu<strong>el</strong>l fumador<br />
que fuma dues o tres capses de tabac cada dia i diu que no l’hi perjudica<br />
la salut.<br />
Al principi he comentat que <strong>el</strong>s humans som animals de costums i<br />
trob que a les darreres dècades ens hem molt mal acostumat. Benvingut<br />
sigui <strong>el</strong> progrés i les comoditats d’avui. Es diu que vivim dins la societat<br />
d<strong>el</strong> benestar, però també som la societat d<strong>el</strong> benestar climàtic. Que<br />
vull dir amb això? A moltes cases tenim calefacció, aire condicionat i altres<br />
apar<strong>el</strong>ls que fan que no es noti tant les inclemències d<strong>el</strong> <strong>temps</strong>. Fins<br />
aquí cap problema, benvingut <strong>el</strong> benestar. El problema és <strong>el</strong> mal ús que<br />
a vegades en feim. Segur que molts de vosaltres heu entrat a alguna casa,<br />
una botiga, un cafè o al lloc de feina i que, a ple estiu, no s’hi pot estar de<br />
fred; o al revés: a l’hivern hi ha posada una calefacció a les totes. És poc<br />
coherent tenir la calefacció a tota pastilla, gastar doblers, tudar energia i<br />
haver d’anar amb màniga curta.<br />
Tots sabem que un d<strong>el</strong>s principals factors d<strong>el</strong> canvi climàtic és l’ús<br />
desmesurat d<strong>el</strong> cotxe. Només que evitàssim agafar <strong>el</strong> cotxe en curts trajectes<br />
per dins <strong>el</strong> poble, hi guanyaríem tots. Més tranquil·litat, menys renou<br />
i no tants problemes d’aparcament. No hi pensam amb això, però,<br />
què passaria si la majoria d’algaidins i algaidines deixàssim <strong>el</strong> cotxe dins<br />
la portassa per anar per dins <strong>el</strong> poble?, vos ho imaginau?, no trobau que<br />
hi guanyaríem molt? I si això ho fessin a tots <strong>el</strong>s pobles? I si això ho traslladam<br />
a tot <strong>el</strong> món?, vos imaginau quants de milions de tones de gasos<br />
contaminants deixaríem d’emetre a l’atmosfera?<br />
És incoherent i poc pràctic anar a fer <strong>el</strong> cafè, a comprar, a acompanyar<br />
<strong>el</strong>s nins a l’escola amb cotxe i després <strong>el</strong> vespre anar a caminar una<br />
hora perquè <strong>el</strong> metge ens ho recomana. Evidentment, no som ningú per<br />
dir <strong>el</strong> que hem de fer, cadascú ha de fer <strong>el</strong> que trobi, però estic segur que<br />
són aquests petits gestos quotidians de molta gent <strong>el</strong> que poden frenar<br />
<strong>el</strong> canvi climàtic. Si esperam que es facin grans acords internacionals o<br />
que <strong>el</strong>s polítics es posin d’acord serà massa tard. Crec que <strong>el</strong> sentit comú<br />
i <strong>el</strong> seny de cada un de nosaltres és primordial.<br />
23<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
Dues fotografies d'aniversaris amb <strong>el</strong>s familiars i <strong>el</strong>s amics. Àlbum familiar.<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
24
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
La meva família sempre me recorda que jo de petit petit, quan tenia<br />
un par<strong>el</strong>l d’anyets, me passava hores i hores assegut tot sol al portal de<br />
ca nostra. En aqu<strong>el</strong>l <strong>temps</strong> vivíem al carrer de l’Amargura. Me distreia<br />
veient passar <strong>el</strong>s cotxes, amb la xupa a la boca, un llençol i un coixí que<br />
sempre <strong>el</strong> passejava amunt i avall per tot. Amb això me distreia i coincideix<br />
amb <strong>el</strong> meu caràcter tranquil. Però en canvi, quan tenia quatre o<br />
cinc anys i jugava amb <strong>el</strong>s veïnats —la majoria més grans que jo— sempre<br />
perdia, i no m’agradava perdre. Llavors, me seia tot enfadat enmig<br />
d<strong>el</strong> carrer i, si venien cotxes, que esperassin, jo no me movia. En Miqu<strong>el</strong><br />
de Son P<strong>el</strong>at m’ha contat més de dues vegades que jo era més caparrut<br />
que un ase —encara ho som un poc, supòs que això no se lleva—. M’ha<br />
contat que, quan perdia, m’havia agafar d’enmig d<strong>el</strong> carrer i posar-me a<br />
l’acera i, quan ho feia, jo li pegava coses i cops de punys.<br />
En aqu<strong>el</strong>ls <strong>temps</strong>, tots <strong>el</strong>s aŀlots d<strong>el</strong> redol de l’Amargura i d<strong>el</strong> Campet<br />
jugàvem al carrer a jocs com <strong>el</strong>s quatre cantons, a conillons amagats<br />
o bolles. Moltes vegades també anàvem al passatge d<strong>el</strong> Campet a jugar a<br />
pistolers o a futbol. La meva infantesa la vaig passar jugant amb en Miqu<strong>el</strong><br />
i en Jaume «Puntes», na Cati i n’Esteve Mulet, en Miqu<strong>el</strong> i na Cati Bonet,<br />
na Francisca «de Son P<strong>el</strong>at», en Joan Palomina, en Pedro «Lloret»<br />
i <strong>el</strong>s meus dos germans.<br />
Encara d’al·lot, però ja amb uns nou o deu anys, també varem jugar<br />
moltes hores amb en Toni «Suredí», en Bi<strong>el</strong> «Pansa», en Guillem i n’Aina<br />
«de s’Hostal», en Llorenç Falconer, etc. Sempre corríem, ja fos amb<br />
una pilota per enmig, encalçar-nos o fent voltes per la piscina de can Bi<strong>el</strong>.<br />
I ja amb un poc més d’edat, ja amb <strong>el</strong>s amics de la pandilla, anar a tocar<br />
bauleta, anar per amunt i per avall amb la bicicleta, fer <strong>el</strong> programa a Titoieta<br />
Ràdio i començar a fer sopars i sortir <strong>el</strong>s vespres.<br />
Avui <strong>el</strong> aŀlots ja no juguen al carrer, ni tan sols van escola a peu: miren<br />
la t<strong>el</strong>evisió o juguen amb la consola. El carrer és perillós perquè hi ha massa<br />
cotxes, és cert, però que passaria si deixàssim un poc <strong>el</strong> cotxe? Els aŀlots<br />
sortirien més al carrer a compartir experiències en lloc de seure davant la<br />
consola aïllant-se fomentant <strong>el</strong> sedentarisme.<br />
Mirau si estam desvinculats de l’entorn, que avui a l’escola s’ha de fer<br />
una assignatura que es diu Medi. Les presses d’avui en dia, les obligacions,<br />
la feina de pares i mares, l’hipoteca, l’estrès obliguen que <strong>el</strong>s pares no pu-<br />
25<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002
joan barc<strong>el</strong>ó trobat<br />
guin estar tant de <strong>temps</strong> amb <strong>el</strong>s fills. Però no podem penjar totes les mancances<br />
de la família i de la societat a l’escola. Correspon a la família educar,<br />
que <strong>el</strong>s infants s’impliquin amb <strong>el</strong> poble i que l’estimin. Correspon a<br />
l’Ajuntament i als habitants d’Algaida tenir un teixit social ample per fer<br />
i ser poble.<br />
M’agradaria que aquest parlament no pareixi una defensa aferrissada<br />
d<strong>el</strong> passat, però no hem de deixar perdre les bones coses que ens han deixat<br />
<strong>el</strong>s nostres avantpassats, una manera de ser, de viure i fer les coses però<br />
evidentment amb totes les comoditats d’avui.<br />
No vull acabar aquest pregó sense haver fet referència a dues coses. La<br />
primera recordar i agrair públicament a la gent que ha dedicat part d<strong>el</strong><br />
seu <strong>temps</strong> a fer observacions oficials p<strong>el</strong> centre meteorològic i gràcies a les<br />
quals podem estudiar i conèixer <strong>el</strong> clima d’Algaida. La família Martor<strong>el</strong>l,<br />
de l’apotecaria, que ja fa més de 70 anys que mesuren <strong>el</strong> que plou i actualment<br />
encara està funcionament i per molts d’anys...<br />
Als frares de Cura, que durant anys han fet la mateixa tasca. A en Jaume<br />
Pou «de Son Du-le-hi», que durant <strong>el</strong>s anys 60 i 70 enregistraven <strong>el</strong><br />
que plovia, o també a Son Bou de Pina, que des de 1985 fa <strong>el</strong> mateix.<br />
La segona, fa referència a IB3 i a la quantitat de companys i companyes<br />
que se’n van a altres mitjans de comunicació o a l’atur. Hi ha molts bons<br />
periodistes que deixen la casa, senyal que alguna cosa no acaba d’anar bé.<br />
IB3 hauria de tenir un mod<strong>el</strong> definit per damunt <strong>el</strong>s polítics de torn que<br />
garantís una informació independent i plural.<br />
Segurament haureu notat que al llarg de l’exposició he dit moltes vegades<br />
les paraules per sort, idò sí, ho deia d’una manera ben conscient. Amb<br />
aquestes paraules he volgut transmetre que encara que les coses canviïn,<br />
hi som a <strong>temps</strong>. Som a <strong>temps</strong> que les generacions futures coneguin Algaida<br />
com a poble viu, no com a poble dormitori; com a poble inquiet, no<br />
com a poble dormit. Som a <strong>temps</strong> que encara la r<strong>el</strong>ació amb les persones i<br />
<strong>el</strong> medi sigui vincle d’unió i d’agermanament. La transmissió oral, la comunicació,<br />
ensenyar i aprendre uns amb <strong>el</strong>s altres, això no s’han de perdre.<br />
Entre tots hem de fer que Algaida sigui millor, més sostenible i que<br />
continuem essent un poble humil, però un poble orgullós. Són unes paraules<br />
positives, per encarar <strong>el</strong> futur, perquè tot això, per sort, a Algaida<br />
encara es possible!<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002<br />
26
de sant honorat a sant honorat. <strong>el</strong> <strong>ritme</strong> d<strong>el</strong> <strong>temps</strong><br />
No sé si haurà estat <strong>el</strong> pregó que vos esperàveu. Si aquestes paraules vos<br />
han fet passar una bona estona o, senzillament, si algú de vosaltres d’aquí<br />
una temporada en veure un nigul que creix al voltant de Cura sap que li<br />
diuen Na Fàtima o en veure una negror que s’acosta de la banda de <strong>Sant</strong>a<br />
Eugènia coneixeu que és n’Espirafocs, <strong>el</strong> meu objectiu s’haurà complit i<br />
aquest pregó, per sort, haurà estat positiu per a tots.<br />
Salut i molts d’anys!<br />
27<br />
Pregó 20o9 · Festes de <strong>Sant</strong> <strong>Honorat</strong><br />
Psh2009-0020-0002