REPORTS DE LA RECERCA A CATALUNYA 1996 - 2002 ...
REPORTS DE LA RECERCA A CATALUNYA 1996 - 2002 ...
REPORTS DE LA RECERCA A CATALUNYA 1996 - 2002 ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
INSTITUT D’ESTUDIS CATA<strong>LA</strong>NS<br />
<strong>REPORTS</strong> <strong>DE</strong> <strong>LA</strong> <strong>RECERCA</strong> A <strong>CATALUNYA</strong><br />
<strong>1996</strong> - <strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Report elaborat sota la coordinació de Josep Maria Casasús i Guri,<br />
amb la col·laboració de Daniel E. Jones, Lluís Codina Bonilla,<br />
Alfons Medina Cambron i Maria Macario Serrano<br />
DOCUMENT EN PROCÉS <strong>DE</strong> REVISIÓ (FINS EL 16 <strong>DE</strong> MAIG de 2004)<br />
Si teniu cap comentari, podeu adreçar-lo a secretaria.cientifica@iecat.net<br />
Barcelona, març 2004<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
1
Report de la recerca en Comunicació i informació a Catalunya<br />
Sumari<br />
Secció Pàgina<br />
1. Metodologia 3<br />
2. Oportunitats 7<br />
3. Entorn institucional 9<br />
4. Professionalització i difusió de la recerca 19<br />
5. Resultats 22<br />
6. Conclusions 52<br />
7. Bibliografia 59<br />
8. Resum per a Contributions To Science 61<br />
Annexos 65<br />
Índex analític 77<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
2
1. Metodologia<br />
En aquest report es presenta una panoràmica de l’evolució de la investigació en el<br />
camp acadèmic de la comunicació i la informació d’abast social a Catalunya en el<br />
període comprès entre els anys <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>, ambdós inclosos, i s’expliquen quins han<br />
estat els canvis que s’han donat en els actors protagonistes: les institucions —docència,<br />
documentació, recerca i revistes acadèmiques— i els teòrics de les diferents branques 1 ,<br />
amb especial èmfasi als llibres, articles acadèmics, tesis doctorals i treballs de recerca de<br />
doctorat.<br />
Per tal de preparar aquest report, es va procedir a definir un conjunt d’àmbits i<br />
sectors. Els àmbits són les diverses disciplines o marcs teòrics des dels quals s’estudia la<br />
comunicació. Però, a més a més d’enfocaments o d’aproximacions des de diverses<br />
perspectives teòriques, el fenomen de la comunicació es pot estudiar a partir dels<br />
diversos sectors que el conformen; d’aquí la doble perspectiva utilitzada en aquest<br />
report.<br />
En concret, després d’una sèrie d’anàlisis inicials i mitjançant refinaments<br />
successius, es va arribar a establir la llista d’àmbits teòrics i de sectors de la comunicació<br />
que s’indica en les dues taules que es presenten a continuació, amb les categories<br />
internes ordenades alfabèticament.<br />
1 Avaluacions anteriors sobre la investigació a Catalunya es poden trobar en els textos de Gifreu (1988),<br />
Casasús (1993, <strong>2002</strong>), Espinet i Burunat et al. (1993), Berrio et al. (1997), Giner et al. (1997), Jones<br />
(1997), Jones-Baró (1997) i Jones (2000).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
3
Taula 1a. Àmbits teòrics en els estudis de la Comunicació<br />
N. Denominació<br />
01 Anàlisi de continguts<br />
02 Didàctica de la comunicació<br />
03 Disseny audiovisual<br />
04 Disseny gràfic<br />
05 Documentació periodística<br />
06 Dret de la comunicació<br />
07 Economia de la comunicació<br />
08 Estructura de la comunicació<br />
09 Ètica i deontologia de la comunicació<br />
10 Història de la comunicació<br />
11 Periodística<br />
12 Polítiques de comunicació<br />
13 Psicologia de la comunicació<br />
14 Semiòtica<br />
15 Sociologia de la comunicació i Estudis de gènere<br />
16 Tecnologies de la informació (usos socials)<br />
17 Teoria de la comunicació<br />
Taula 1b. Sectors de la comunicació<br />
N. Denominació<br />
01 Cinema<br />
02 Editorial<br />
03 Fonografia<br />
04 Internet<br />
05 Multimèdia<br />
06 Premsa<br />
07 Publicitat<br />
08 Ràdio<br />
09 Relacions públiques<br />
10 Telecomunicacions<br />
11 Televisió<br />
12 Videografia<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
4
Com es pot veure, es va determinar un grup de 17 àmbits o aproximacions<br />
teòriques i de 12 sectors en els quals s’articula l’activitat comunicativa. És evident que,<br />
en els dos casos, es tracta d’un nombre discrecional. No seria difícil establir una llista<br />
amb qualsevol altre nombre més ampli o més reduït. Únicament seria qüestió o bé de<br />
preparar una classificació de “gra” més gruixut (i aleshores, per exemple, els àmbits 07 i<br />
08 es podrien considerar un de sol); o bé de utilitzar un classificació de gra més fi (i<br />
aleshores, disciplines com la 16) es podrien subdividir en diverses especialitats. El<br />
mateix raonament es podria repetir en relació als sectors.<br />
Per tant, la raó per la qual finalment es va optar per aquest conjunt concret<br />
d’àmbits va ser per motius operatius. Atesa la producció científica habitual en el camp<br />
de la comunicació, va semblar oportú en els dos casos<br />
optar per unes classificacions que mantenen un equilibri adequat als objectius d’anàlisi<br />
d’aquest report.<br />
A partir d’aquesta doble classificació del fenomen comunicatiu, es va procedir a<br />
realitzar una sèrie d’estudis de la producció científica, considerada aquesta<br />
principalment en forma d’articles, llibres, treballs de doctorals i tesis doctorals. Aquesta<br />
producció fou analitzada d’acord amb diversos paràmetres que es presenten més<br />
endavant.<br />
Igualment, es va fer una anàlisi de les característiques de les diverses ofertes<br />
docents de les universitats catalanes en primer, segon i tercer cicle, i també es van<br />
analitzar les característiques de les unitats de recerca del sector (departament, instituts,<br />
etc).<br />
Es va estudiar la presència de publicacions d’autors d’institucions catalanes en<br />
bases de dades. En concret, es va escollir una base de dades internacional (Institut for<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
5
Scientific Information, E.U.) i una base de dades espanyola (CSIC) per tal de disposar<br />
d’elements de comparació de la presència en el context espanyol i internacional. En els<br />
dos casos, es tracta de les bases de dades de referència a nivell internacional i espanyol<br />
respectivament.<br />
Es va demanar a 22 d’experts en comunicació de les diverses universitats<br />
catalanes la seva opinió sobre l’estat de la recerca en comunicació a Catalunya.<br />
Per últim, s’han considerat diversos estudis i publicacions sobre els estudis en<br />
comunicació, i també s’han utilitzat les diverses fonts d’informació posades a l’abast<br />
d’aquest equip per part de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC).<br />
Va caldre també, per tal de poder preparar alguns dels indicadors utilitzats aquí,<br />
determinar a qui hauríem de considerar autor o investigador català. Després d’una fase<br />
inicial de debat, aquest equip va considerar que, a efectes d’aquest report convenia<br />
adoptar la següent definició d’autor o d’investigador català: la persona que desenvolupa<br />
la seva activitat principal en una unitat de recerca (p.e., una universitat) de Catalunya.<br />
Aquest criteri ens permet obviar el lloc de naixement de l’autor i centrar-nos en el lloc<br />
en el qual desenvolupa el seu treball. Atesa la naturalesa d’aquest report, que intenta<br />
determinar l’estat de la recerca en comunicació a Catalunya, ens ha semblat que era la<br />
definició més oportuna.<br />
No s’han inclòs dades de centres de recerca d’altres àrees de coneixement<br />
malgrat que despleguin línies d’investigacions afins, com és el cas de l’Institut de<br />
Lingüística Aplicada de la Universitat Pompeu Fabra en el camp de l’Anàlisi del<br />
Discurs.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
6
2. Oportunitats<br />
La conformació del camp acadèmic de la comunicació i la informació socials a<br />
Catalunya (com al conjunt espanyol) ha estat més lenta que a la resta d’Europa i, per<br />
suposat, que als Estats Units i a Alemanya. La raó és comprensible si es té en compte el<br />
llarg període franquista, que no va afavorir, precisament, el desenvolupament de la<br />
recerca en aquest camp, molt vulnerable a les intervencions dels poders dictatorials,<br />
encara que en el primer terç de segle s’haguessin publicat ja alguns textos doctrinals<br />
d’interès, sobretot en els camps de la premsa i de l’opinió pública i, en menor mesura, en<br />
els de la cinematografia, la radiodifusió, el disseny i la publicitat.<br />
De totes maneres, l’arrencada actual de la investigació acadèmica catalana és<br />
posterior al franquisme —particularment els anys vuitanta i noranta—, sobretot gràcies<br />
a la consolidació de les facultats de Ciències de la Informació o de la Comunicació que<br />
s’han anat implantant pel país.<br />
A causa del nombre d’institucions, persones, recursos, recerques i editors, i del<br />
poder polític centralitzat, Madrid ha estat tradicionalment el principal pol de l’Estat en el<br />
camp de la comunicació i la informació. S’hauria de recordar, a títol indicatiu, la tasca<br />
desenvolupada en els darrers anys per algunes institucions claus com ara la Universidad<br />
Complutense de Madrid, FUN<strong>DE</strong>SCO/Fundación Telefónica o l’IORTV, i per tot tipus<br />
d’instituts privats especialitzats en màrqueting comunicacional —estudis d’audiència i<br />
inversions publicitàries—, productors d’informació comercial de valor estratègic.<br />
Aquesta situació ha determinat que Catalunya s’hagi trobat quasi sempre amb un<br />
cert desavantatge respecte a Madrid —encara que molt millor situada que la resta de<br />
comunitats autònomes espanyoles—, per a la realització de qualsevol tipus d’estudi de<br />
caràcter empíric o aplicat que requereixi grans inversions en recursos tècnics i humans,<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
7
especialment en aquells relacionats amb les noves tecnologies de la informació.<br />
A partir de la transició política i la restauració de la Generalitat, Catalunya ha<br />
desenvolupat els seus propis mitjans de comunicació audiovisual, fruit de la seva<br />
vitalitat social i també amb la finalitat d’afermar l’autogovern i reafirmar la identitat<br />
nacional, que s’havia vist molt amenaçada durant quaranta anys de règim franquista. Per<br />
aquests i altres motius, des de finals dels anys setanta existeix un gran interès en els<br />
ambients culturals, intel·lectuals, acadèmics i polítics per consolidar un sistema<br />
comunicatiu propi —de televisió, cinema, ràdio i premsa, principalment—, que no<br />
depengués d’instàncies exteriors i que sobretot promogués la cultura catalana i<br />
generalitzés (i normalitzés) l’ús de la llengua pròpia.<br />
Com ja s’ha dit, la primacia de Madrid en la promoció oficial i en la gestió<br />
assistida de recursos i definició de les polítiques de comunicació i de recerca, sumat a les<br />
necessitats de Catalunya per retrobar-se, reconèixer-se i autoafirmar-se en el<br />
redreçament cívic i social, ha determinat en gran mesura els estudis d’aquesta<br />
especialitat que s’han anat realitzant en aquesta nació en els darrers anys. Per això, de<br />
manera preferent s’han inclinat per perspectives de caràcter nacional, regional i local, en<br />
una proporció molt superior als esforços que s’han dedicat, per exemple, a l’anàlisi de la<br />
realitat espanyola, europea, americana o internacional.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
8
3. Entorn institucional<br />
3.1. Canvis a les institucions<br />
3.1.1. Augment quantitatiu de la docència<br />
Les institucions catalanes dedicades a l’estudi dels diferents àmbits de la<br />
comunicació i la informació han sofert uns canvis importants al llarg dels anys noranta,<br />
ja que s’han consolidat i ha augmentat considerablement el seu nombre, sobretot en el<br />
cas de les institucions de docència. Al començament de la dècada només existia la<br />
Facultat de Ciències de la Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona<br />
(UAB), que des de 1992 ofereix tres especialitats: Periodisme, Comunicació Audiovisual<br />
i Publicitat-Relacions Públiques.<br />
Però, gradualment s’ha anat diversificant l’oferta docent i l’any 2003 hi ha altres<br />
universitats amb facultats també especialitzades en aquests estudis: Periodisme i<br />
Comunicació Audiovisual a la Universitat Pompeu Fabra (UPF); Periodisme,<br />
Comunicació Audiovisual i Publicitat-Relacions Públiques a la Universitat Ramon Llull<br />
(URL); Comunicació Audiovisual a la Universitat de Barcelona (UBA), i Periodisme a<br />
la Universitat Internacional de Catalunya (UIC), entre les més importants.<br />
Conseqüentment, com a mínim s’ha duplicat no només el nombre d’estudiants de<br />
primer, segon i tercer cicle d’aquestes especialitats, sinó que també ha augmentat<br />
considerablement el nombre de professors dedicats a temps complet o parcial a tasques<br />
docents en les diferents branques de la comunicació i la informació. Així mateix, molts<br />
professors —sobretot els més joves— han accedit als cursos de doctorat i alguns d’ells<br />
han obtingut el grau de doctor o estan en vies de fer-ho (en la taula i el gràfic següents<br />
queda recollida l’oferta d’aquest tipus d’estudis en el curs <strong>2002</strong>-2003).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
9
Taula 2. Oferta docent de primer, segon i tercer cicle en Comunicació Social de les<br />
universitats de Catalunya (curs <strong>2002</strong>-2003)<br />
Universitat 1r. i 2n cicle 3r cicle (doctorat) Total<br />
UAB Comunicació Audiovisual Comunicació audiovisual i<br />
7<br />
Periodisme<br />
publicitat<br />
Publicitat i Relacions Publiques Periodisme i ciències de la<br />
comunicació<br />
Percepció, comunicació i<br />
temps<br />
Psicologia de la comunicació:<br />
interaccions educatives<br />
UB Cinema i Audiovisuals Art i representació. Expressió i 6<br />
Publicitat i Relacions Públiques comunicació visual<br />
Comunicació Audiovisual Art, territori i cultura del mèdia<br />
Lingüística i comunicació<br />
UPF Periodisme<br />
Doctorat en Comunicació<br />
3<br />
Comunicació Audiovisual Social<br />
UdG Graduat en Realització<br />
Audiovisual i Multimèdia<br />
Publicitat i Relacions Públiques<br />
Tecnologies de la informació 3<br />
UOC Comunicació Audiovisual Societat de la Informació i el<br />
Coneixement<br />
2<br />
URV Publicitat i Relacions Públiques - 1<br />
URL Comunicació Audiovisual Comunicació i Humanitats<br />
4<br />
Periodisme<br />
Publicitat i Relacions Públiques<br />
Política, Mèdia i Societat<br />
UIC Periodisme - 1<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
10
Gràfic 2. Oferta docent agregada (1r, 2n, 3r cicle) en Comunicació Social de les<br />
universitats de Catalunya (curs <strong>2002</strong>-20003)<br />
8<br />
7<br />
6<br />
5<br />
4<br />
3<br />
2<br />
1<br />
0<br />
Oferta docent <strong>2002</strong>-2003<br />
UAB UB UPF UdG URL UOC URV UIC<br />
Titulacions<br />
Per altra banda, han continuat la seva tasca altres centres universitaris catalans<br />
dedicats a la docència en alguna de les facetes de la Comunicació: fotografia i vídeo, a la<br />
Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona (UB); història del cinema, a les<br />
Facultats de Geografia i Història de la UB, de la UAB i de la Universitat de Girona<br />
(UdG); relacions públiques, a les escoles universitàries de Relacions Públiques de la UB<br />
i de la UdG, i documentació (que s’ha diversificat molt) ha adquirit el rang de<br />
llicenciatura i ara s’imparteix a la UB, UAB i Universitat Oberta de Catalunya (UOC).<br />
Al mateix temps, altres especialitats com ara la Psicologia, la Sociologia, la Pedagogia<br />
de la Comunicació i la Comunicació Científica, han entrat a la universitat catalana,<br />
sobretot a les facultats d’aquestes especialitats.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
11
Paral·lelament, en diverses facultats de Ciències de la Comunicació, així com en<br />
altres de les citades, es poden cursar estudis de postgrau, tant de master —en diferents<br />
especialitats— com de doctorat, i en aquests moments existeixen a Catalunya més de<br />
tres-cents doctors en alguna de les especialitats de la comunicació i la informació,<br />
preferentment Periodisme (Jones et al., 2000).<br />
L’oferta de masters és en l’actualitat força abundant a la universitat catalana.<br />
Entre d’altres poden citar-se els següents: Comunicació Interactiva: Telecomunicacions<br />
i Multimèdia, Comunicació Empresarial i Institucional, Teoria i Pràctica del<br />
Documental Creatiu, Escriptura per a la Televisió i el Cinema, i Comunicació i<br />
Educació (a la UAB); Periodisme, Direcció de Comunicació en les Organitzacions i<br />
Comunicació Digital en les Organitzacions (a la UB); Comunicació Empresarial:<br />
Especialitat Tecnologies Digitals, Comunicació Científica, i Direcció d’Empreses de<br />
Comunicació i Grups Multimèdia (a la UPF), i Gestió d’Empreses de Comunicació (a la<br />
URL).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
12
Taula 3. Oferta docent de postgrau en matèries relacionades amb la Comunicació<br />
en Universitats de Catalunya (<strong>2002</strong>-2003)<br />
Universitat Autònoma de Barcelona (www.uab.es)<br />
Diplomatures de postgrau<br />
Comunicació creativa<br />
Comunicació i estratègia política<br />
Fotoperiodisme<br />
Internet per a empreses i publicitat<br />
La comunicació dels conflictes i la pau<br />
Producció i gestió de la comunicació local<br />
Màsters d’especialització<br />
Comunicació i educació<br />
Direcció de comunicació empresarial i institucional<br />
Direcció i gestió d’empreses radiofòniques<br />
Escriptura per a la televisió i el cinema<br />
Gestió de la comunicació política i electoral<br />
Imatge digital:especialitat fotografia<br />
Màster internacional d’animació audiovisual<br />
Pedagogia i comunicació interculturals<br />
Tecnologies de la informació geogràfica<br />
Teoria i pràctica del documental creatiu<br />
Cursos d’especialització<br />
Curs d’especialització en comunicació corporativa<br />
Implementació de la tecnologia digital en la pràctica de la fotografia<br />
Universitat de Barcelona (www.ub.edu)<br />
Postgraus i màsters (Ciències Humanes i Socials)<br />
Antropologia i comunicació audiovisual<br />
Cultura històrica, comunicació i noves professions<br />
Estudis sobre la cultura visual<br />
Expressió-comunicació i llenguatges a la pràctica educativa. Creació de projectes.<br />
Addicionalment, hi ha diverses ofertes sobre comunicació en la secció de “Formació continuaformació<br />
oberta”.<br />
Universitat Pompeu Fabra (www.upf.es)<br />
Màsters<br />
Animació orientada a la realització de curtmetratges<br />
Comunicació científica<br />
Comunicació empresarial<br />
Disseny periodístic<br />
Direcció d’empreses de comunicació i grups multimèdia<br />
Documentació Digital<br />
Creació de videojocs<br />
Diplomes de postgrau<br />
Comunicació científica<br />
Comunicació empresarial<br />
Direcció d’organització i sistemes d’informació<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
13
Cursos de postgrau i de perfeccionament<br />
Comunicació medioambiental i biotecnologia<br />
Comunicació mèdica<br />
Comunicació mèdica (semipresencial)<br />
Universitat de Girona (www.udg.es)<br />
Cursos de postgrau de la Facultat de Comunicació<br />
Curs d’especialització en Gestió de Petites Publicacions<br />
Diploma de postgrau en Protocol i Relacions Públiques<br />
Diploma d’especialització en Guió i Direcció de Cinema<br />
Diploma d’especialització en Protocol i Organització d’Actes<br />
Diploma d’especialització Integral en Ràdio<br />
Cursos de postgrau de la Facultat d’Humanitats i Ciències Socials<br />
Curs d’especialització en Comunicació Cultural i Patrocini<br />
Curs d’especialització en Eines i Recursos Informàtics per a la Comunicació i la Crítica d’Art<br />
Curs d’especialització en Estratègies i Mitjans de Comunicació Audiovisual. Comunicació de<br />
Masses i Comunicació Interactiva.<br />
Curs d’especialització en la Comunicació Cultural<br />
Curs d’especialització en Taller de Gabinets de Premsa<br />
Diploma de postgrau en Comunicació de l’Art i de la Cultura<br />
Màster en Comunicació i Crítica d’Art<br />
Màster en Tecnologies de la Informació i la Comunicació per a Professionals de les Humanitats<br />
i les Ciències Socials.<br />
Universitat Oberta de Catalunya (www.uoc.edu)<br />
Formació de postgrau<br />
Societat de la Informació<br />
1. El Periódico. Periodisme digital: convergència de mitjans i producció multisuport<br />
2. Redacció on-line i recursos multimèdia<br />
3. Edició: processos editorials i edició digital (on line i off line)<br />
4. Processos editorials<br />
Tecnologies de la Informació i la Comunicació (hi ha alguns cursos que poden interessar)<br />
Universitat Rovira i Virgili (www.urv.es)<br />
Universitat d’estiu (juliol <strong>2002</strong>)<br />
Documentals històrics: moda o necessitat<br />
Comunicar la justícia<br />
Universitat Ramon Llull (www.url.es)<br />
Màsters i postgraus<br />
Comunicació digital<br />
MBA en Gestió d’Empreses de l’Audiovisual<br />
Postgrau en Composició de text<br />
Postgrau en Comunicació Audiovisual Digital<br />
Postgrau en Direcció d’Actors per al Cinema i la Televisió<br />
Postgrau en Entendre la Societat Digital: empresa, cultura i comunicació<br />
Postgrau en la Crítica de Cinema i Música Pop<br />
Postgrau en Periodisme Digital<br />
Postgrau en Planificació Estratègica de la Comunicació Empresarial<br />
Postgrau en Producció Publicitària i Below-The-Line<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
14
Postgrau en Publicitat Digital<br />
Postgrau en Realització Audiovisual (Cinema i Televisió)<br />
Postgrau en Reporterisme<br />
Postgrau en Comunicació de l’Entreteniment<br />
Postgrau en Comunicació Política i Relacions Institucionals<br />
Postgrau en Noves Tendències en el Periodisme d’Investigació<br />
Postgrau en Creació de Projectes Audiovisuals amb Viabilitat Comercial<br />
Postgrau en Comunicació i Mecenatge Social a l’Empresa i a les Entitats No Lucratives<br />
Postgrau en Producció i Comunicació Cultural<br />
Postgrau en Noves Tendències del Periodisme Esportiu<br />
Universitat Politècnica de Catalunya (www.upc.es)<br />
Cursos de postgrau<br />
Graduat en Fotografia i Creació Digital<br />
Graduat en Multimèdia<br />
Disseny d’aplicacions multimèdia<br />
Disseny i producció de continguts digitals<br />
La pràctica del gènere documental en vídeo<br />
La producció audiovisual i multimèdia<br />
3.1.2. Evolució dels recursos documentals<br />
Els anys noranta s’ha produït a Catalunya un rellançament d’antigues institucions<br />
documentals i se n’han creat de noves, encara que també se n’han tancat altres que<br />
s’havien fundat anteriorment. Quant a les biblioteques, la més important del país<br />
continua sent la de Ciències de la Comunicació de la UAB (amb gairebé cinquanta mil<br />
volums de llibres i més de vuit-cents títols de revistes especialitzades), encara que se<br />
n’han anat creant d’altres a les noves facultats (sobretot les de la UPF i la URL).<br />
Altres biblioteques especialitzades han estat potenciades, com és el cas de la del<br />
Col·legi de Periodistes de Catalunya, la del Centre d’Estudis i Recursos Culturals<br />
(CERC, dependent de la Diputació de Barcelona) i la del Centre d’Estudis Olímpics i de<br />
l’Esport (CEOiE, de la UAB), a més d’altres gestionades per la Generalitat de<br />
Catalunya, com és el cas de la Bergnes de las Casas (especialitzada en el camp del llibre)<br />
i la Delmiro de Caralt (en el camp del cinema).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
15
No obstant, des de 1988 existia el Banc de Dades COMCAT, que va posar en<br />
marxa el Centre d’Investigació de la Comunicació (CEDIC, dependent de la Generalitat<br />
de Catalunya), que va tancar l’any 1997, amb més de dotze mil referències<br />
bibliogràfiques dels Països Catalans, dos mil referències sobre investigadors catalans,<br />
espanyols i iberoamericans, i un miler de referències d’institucions catalanes,<br />
espanyoles, europees i americanes. Cap altra institució ha continuat la seva tasca<br />
documental, encara que el citat CEOiE i l’Institut de la Comunicació (InCom, de la<br />
UAB) han posat en marxa els seus respectius bancs de dades especialitzats, que poden<br />
ser consultats en línia a través del Portal de la Comunicació.<br />
3.1.3. Diversificació de la recerca<br />
De fet, la institució pluridisciplinar que manté una trajectòria més significativa en<br />
el camp de la recerca en comunicació i informació continua sent la Facultat de Ciències<br />
de la Comunicació de la UAB. No només pel nombre de tesis doctorals llegides (unes<br />
96, entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>), sinó pel volum de llibres i ponències a congressos elaborats pels<br />
seus professors.<br />
Els departaments de comunicació social de les noves universitats, la UPF i la URL<br />
han posat en marxa amb rapidesa els seus tercers cicles i, al cap de pocs anys, ja han<br />
donat les seves primeres tesis doctorals, i altres facultats de diferents universitats (tant<br />
antigues com de nova creació) han efectuat també una labor investigadora destacada,<br />
sobretot en el camp de la Historiografia, la Pedagogia, la Semiòtica o la Sociologia. Més<br />
recentment, per al curs acadèmic 2000-01, la Universitat Oberta de Catalunya (UOC) ha<br />
posat en marxa el seu doctorat sobre Societat de la Informació i el Coneixement, pioner<br />
a Europa.<br />
Dins de l’àmbit universitari sobresurt clarament la labor desenvolupada els darrers<br />
anys per centres de recerca de la UAB (el CEOiE, l’InCom, el Centre de Documentació<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
16
sobre la Comunicació, l’Euromónitor i l’USAmónitor), que en pocs anys han portat a<br />
terme una tasca investigadora important, que trascendeix les fronteres catalanes, ja que<br />
algunes d’elles s’han fet en col·laboració amb d’altres investigadors i institucions<br />
europees i d’arreu del món. Destaca l’Informe de la Comunicació a Catalunya (2000 i<br />
<strong>2002</strong>), elaborat per un equip multidisciplinar, i que és un dels estudis més importants<br />
realitzats al Principat en aquest camp durant el període aquí analitzat. També cal parlar<br />
de l’Institut Universitari de l’Audiovisual, de la UPF, especialitzat sobretot en l’estudi i<br />
la promoció de les arts digitals, i dins d’aquella mateixa universitat l’Observatori de la<br />
Comunicació Científica, el Centre de Disseny Periodístic Barcelona 95, i l’Aula<br />
d’Història del Periodisme Diari de Barcelona.<br />
Fora de la universitat, diferents entitats privades o públiques han realitzat<br />
directament, o bé les han promocionat, investigacions en aquest camp. En aquest sentit,<br />
cal citar especialment durant els anys noranta la Societat Catalana de Comunicació<br />
(SCC, filial de l’Institut d’Estudis Catalans), la Fundació Jaume Bofill, el Centre<br />
d’Estudis de Planificació, el Col·legi de Periodistes de Catalunya, Film Historia o el<br />
CEDIC.<br />
Especialment, el CEDIC (1987-97) va suposar un motor per a la recerca en<br />
comunicació a Catalunya, encarregant més d’un centenar d’estudis a professors<br />
universitaris del país, publicant més de setanta llibres i promovent els Premis a la<br />
Investigació en Comunicació de Masses. Des de 1997 existeix el Consell de<br />
l’Audiovisual de Catalunya (CAC, també adscrit a la Generalitat), que, encara que es<br />
dediqui fonamentalment a altres activitats, ha promogut i finançat algunes recerques en<br />
el camp de la comunicació audiovisual, ha editat revistes, llibres i informes, i ha<br />
mantingut els esmentats premis.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
17
3.1.4. Consolidació de les publicacions acadèmiques<br />
Al llarg dels darrers anys s’han anat consolidant diferents revistes acadèmiques<br />
catalanes, promogudes per institucions universitàries o bé per altres actors públics o<br />
privats. Les diferents revistes poden emmarcar-se perfectament dins dels models<br />
internacionals, encara que, en general, no tinguin una repercussió important més enllà de<br />
les terres de parla catalana a causa sobretot de la llengua generalment utilitzada, ja que<br />
aquest tipus de revistes s’han caracteritzat sobretot per tractar temes d’interès propis del<br />
país i per defensar i promoure la llengua i la cultura catalanes.<br />
La de major solera i qualitat és Anàlisi: Quaderns de Comunicació i Cultura,<br />
fundada l’any 1980 per l’actual Departament de Periodisme i de Ciències de la<br />
Comunicació de la UAB, que en els onze números publicats entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong> ha<br />
comptat amb bones col·laboracions tant d’autors catalans com d’altres països,<br />
especialment llatins.<br />
La Societat Catalana de Comunicació, filial de l’Institut d’Estudis Catalans, va<br />
fundar el 1989 la revista Periodística, que ha publicat en el període estudiat dos números<br />
dedicats als estudis sobre teoria i història del periodisme. La mateixa entitat va posar en<br />
circulació el 1991 una altra revista acadèmica anomenada Treballs de Comunicació, que<br />
en els seus onze números editats entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong> ha donat a conèixer les activitats de<br />
la institució, a més dels treballs teòrics produïts pels seus membres (que han passat de 75<br />
l’any 1990 a 115 a l’actualitat).<br />
Altres institucions privades han promogut, també, les seves revistes teòriques.<br />
L’Escola Elisava publica, des del 1986, Temes de Disseny, dedicada preferentment a<br />
qüestions de disseny gràfic, imatge corporativa, Semiòtica, Teoria de la Comunicació i<br />
cultura de masses, i va treure set números durant el període estudiat. L’associació Film<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
18
Historia publica des del 1991 la revista Film Historia, que acull articles acadèmics sobre<br />
història i teoria cinematogràfiques, tant de films nacionals com estrangers.<br />
Més recentment, des de l’any 1995, l’Observatori de la Comunicació Científica,<br />
de la UPF, ha publicat setze números de Quark: Ciencia, Medicina, Comunicación y<br />
Cultura, dedicada a l’estudi teòric de la divulgació científica a través dels mitjans de<br />
comunicació. Des del <strong>1996</strong>, la Facultat de Ciències de la Comunicació Blanquerna de la<br />
URL ha publicat ja tretze números de Trípodos: Llenguatge, Pensament, Comunicació,<br />
que acull articles dels professors del centre, així com col·laboracions d’altres<br />
procedències. Al mateix temps, el CAC ha editat des del 1998 setze números de<br />
Quaderns del CAC, que suposen una font important sobre aspectes legals i sociològics<br />
de la radiotelevisió a Catalunya i a la resta d’Europa.<br />
L’any 1997 es va posar en circulació, només en suport digital a través d’Internet,<br />
el primer número de Formats: Revista de Comunicació Audiovisual, promoguda pels<br />
Estudis de Comunicació Audiovisual de la UPF, que va publicar un segon número el<br />
1999, i ofereix articles acadèmics sobre aquest camp específic.<br />
4. Professionalització i difusió de la recerca<br />
4.1. Trets generals<br />
Des dels anys vuitanta s’ha produït una expansió important —tant qualitativa com<br />
quantitativa— dels estudis sobre comunicació i informació, d’acord amb l’evolució<br />
política, social, econòmica i cultural del país, i amb el desenvolupament dels propis<br />
sistemes mediàtic i cultural.<br />
Aquest apogeu obeeix a una sèrie de causes diverses, entre les quals es poden<br />
apuntar les següents: consolidació de les llibertats públiques, transformacions<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
19
tecnològiques, aparició de nous béns i serveis mediàtics, i creixement del mercat<br />
comunicatiu, sobretot per l’aparició i multiplicació de la televisió privada i la irrupció<br />
del fenomen multimèdia i d’Internet. Conseqüentment, s’ha produït un major interès<br />
social per aquests temes i un augment de la demanda per part de joves interessats en<br />
dedicar-se a alguna de les especialitats de la comunicació i la informació. De forma<br />
paral·lela, la universitat catalana (com el conjunt de l’espanyola) s’ha transformat i ha<br />
exigit al seu personal docent una major especialització i dedicació acadèmica, i li ha<br />
demanat la realització de treballs d’investigació per a poder consolidar la seva situació<br />
laboral o la seva carrera acadèmica.<br />
Aquests fenòmens de caràcter divers i heterogeni han provocat un creixement<br />
numèric i una major professionalització per part dels investigadors catalans. Com a<br />
resultat, s’ha produït un augment del nombre de treballs de recerca de doctorat i de tesis<br />
doctorals, una proliferació de tot tipus de congressos, jornades i simposis, una major<br />
edició de llibres especialitzats i, com s’ha vist, l’aparició i consolidació d’algunes<br />
revistes acadèmiques.<br />
En els darrers anys s’han celebrat centenars de jornades, simposis, encontres i<br />
col·loquis de caràcter acadèmic i professional. Malauradament, amb excepcions, no hi ha<br />
continuïtat, ni hi ha tampoc una gran convocatòria anual dels investigadors en aquest<br />
camp, ni a Catalunya ni al conjunt espanyol.<br />
Existeixen diferents editorials privades que disposen de col·leccions específiques<br />
sobre comunicació i informació, i que publiquen en total algunes dotzenes de llibres<br />
anuals, tant d’autors catalans com d’espanyols i estrangers. Entre les que publiquen<br />
bàsicament en llengua castellana s’han destacat els anys noranta Paidós, Ariel, Bosch i<br />
Gedisa i, en menor mesura, Feed-Back Ediciones, CIMS, Icaria, Anagrama, Flor del<br />
Viento i ESRP-PPU. Lògicament, els seus llibres (sobretot els manuals professionals o<br />
els de caire teòric més general) es comercialitzen al conjunt d’Espanya i als diferents<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
20
països llatinoamericans.<br />
Però no passa el mateix entre les que hi publiquen especialment en català, on<br />
destaca Pòrtic —encara que també cal parlar de Llibres de l’Índex, Publicacions de<br />
l’Abadia de Montserrat, Barcanova, Dèria Editors, Edicions 62, Proa, Els Llibres de la<br />
Frontera, Columna, Rafael Dalmau Editor i la valenciana Edicions 3 i 4, entre d’altres—,<br />
que arriben amb prou feines al conjunt de terres de parla catalana. Al mateix temps,<br />
diferents institucions públiques han comptat amb una producció bibliogràfica important<br />
en aquesta llengua, com ara el desaparegut CEDIC, la UAB (en col·laboració amb<br />
d’altres universitats), el CAC, diferents departaments de la Generalitat de Catalunya, les<br />
diputacions provincials i diversos ajuntaments (especialment el de Barcelona). Entre les<br />
institucions privades destaca sens dubte el Col·legi de Periodistes de Catalunya, a més de<br />
l’Institut d’Estudis Catalans o la Fundació Jaume Bofill.<br />
De totes maneres, existeix una escassa repercussió a l’estranger de la labor<br />
desenvolupada per la investigació catalana sobre comunicació i informació, tant sigui en<br />
català com en castellà. Això s’adverteix en una sèrie d’indicadors, com, per exemple,<br />
que pràcticament no es tradueixen llibres d’autors catalans a d’altres llengües, que<br />
aquests dirigeixen poques investigacions internacionals i que a penes participen en<br />
aquest tipus de treball col·lectiu i, a més a més, que no publiquen gaire en revistes<br />
acadèmiques internacionals.<br />
4.2. Progressió de les tesis doctorals<br />
Dins la diversitat de la recerca feta durant els anys noranta a Catalunya (en<br />
diferents universitats i centres específics, feta a títol individual o en equips) i que ha estat<br />
difosa sobretot a través de llibres i revistes acadèmiques i també de ponències en<br />
congressos especialitzats, destaca l’elaboració de tesis doctorals llegides a diferents<br />
universitats del país. Encara avui suposen una tasca personal que porta a l’investigador<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
21
alguns anys d’estudi i treball continuat. De totes maneres, hi ha hagut un creixement<br />
sostingut del nombre de tesis doctorals al llarg de les darreres dècades, sobretot des dels<br />
anys setanta i, d’una manera especial, durant els anys vuitanta i noranta, amb un fort<br />
augment tant pel que fa a Catalunya com al conjunt espanyol (Jones et al., 2000). Les<br />
tesis doctorals d’universitats catalanes han suposat aproximadament una cinquena part<br />
del total estatal, taxa que es troba per damunt de la del nombre d’habitants del Principat.<br />
5. Resultats<br />
5.1. Evolució quantitativa de la recerca (<strong>1996</strong>-<strong>2002</strong>)<br />
Per tal de conèixer millor l’evolució de la recerca en comunicació i informació a<br />
Catalunya els darrers anys, s’ha fet una anàlisi quantitativa a partir de la producció<br />
bibliogràfica autòctona (llibres, articles en revistes acadèmiques, tesis doctorals i treballs<br />
de recerca de doctorat) entre els anys <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>. Els resultats són significatius, ja que<br />
ens donen dades força objectives (dins de les limitacions que presenta la cerca i estudi<br />
d’un material tan ampli, dispers i heterogeni), i es poden fer comparacions entre els dos<br />
sexes, els anys de publicació, les universitats de lectura de tesis i treballs de recerca, les<br />
llengües utilitzades, els diferents sectors comunicatius analitzats, les disciplines i<br />
especialitats científiques emprades en la recerca, i finalment els territoris als quals en fan<br />
referència com a objecte d’estudi.<br />
La producció anual de llibres entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong> té força dalts i baixos, encara que<br />
la d’articles de revistes acadèmiques és més estable (vegeu la taula 4). Al mateix temps,<br />
la producció de tesis doctorals i treballs de doctorat també es manté estable, amb una<br />
taxa de creixement (vegeu la taula 5).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
22
Taula 4. Evolució dels llibres i articles, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> 2<br />
Anys Homes Dones TOTAL<br />
Llibres Articles Llibres Articles Llibres Articles<br />
<strong>1996</strong> 53 42 13 8 66 50<br />
1997 60 48 5 18 65 66<br />
1998 74 80 8 19 82 99<br />
1999 100 42 18 17 118 59<br />
2000 94 63 21 26 115 89<br />
2001 79 59 18 18 97 77<br />
<strong>2002</strong> 60 66 16 19 76 85<br />
TOTAL 520 400 99 125 619 525<br />
En les figures següents (4a, 4b, 4c) es presenta de manera gràfica (primer segregada per<br />
gènere per gèneres i desprès de manera conjunta) les informacions de la Taula 4:<br />
2 Hi ha un total de 724 títols de llibres referenciats en el període <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong>, dels quals 105 són<br />
d’autors diversos i no d’autor individual.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
23
Gràfic taula 4a. Evolució dels llibres i articles, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> - Homes<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Gràfic 4b. Evolució dels llibres i articles, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> - Dones<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Llibres<br />
Articles<br />
Llibres<br />
Articles<br />
24
Gràfic 4c. Evolució dels llibres i articles, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> - Total<br />
140<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Llibres<br />
Articles<br />
El sexe clarament predominant entre els investigadors acadèmics a Catalunya és el<br />
masculí —gairebé tres quartes parts d’homes enfront a una de dones en el cas de llibres<br />
i articles de revistes—, i allò no obstant l’augment de la presència femenina en les<br />
carreres de ciències socials des de la dècada dels vuitanta (vegeu la taula 4). No obstant,<br />
els dos sexes s’equiparen respecte als documents universitaris: tesis doctorals i treballs<br />
de doctorat (vegeu la taula 5). El lògic hauria de ser que en un futur s’anés equilibrant<br />
també la producció de llibres i articles.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
25
Taula 5. Evolució de les tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> 3<br />
Anys Homes Dones TOTAL<br />
Tesis Treballs Tesis Treballs Tesis Treballs<br />
<strong>1996</strong> 13 15 7 9 20 24<br />
1997 16 16 5 16 21 32<br />
1998 7 12 6 17 13 29<br />
1999 12 18 6 19 18 37<br />
2000 9 22 6 11 15 33<br />
2001 11 18 5 20 16 38<br />
<strong>2002</strong> 19 24 20 26 39 50<br />
TOTAL 87 125 55 118 142 243<br />
A l’igual que en l’anterior taula, en les figures següents es presenten de manera gràfica, i<br />
primer segregada per gènere per gèneres i desprès de manera agregada, la informació de<br />
la Taula 5:<br />
3 Hi ha nou tesis de les quals no es coneix el sexe del seu autor. A més a més, hi ha doctors amb<br />
més d’una tesi.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
26
Gràfic 5a . Evolució de les tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> - Homes<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Gràfic 5b. Evolució de les tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> –<br />
Dones<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
27
Gràfic 5c. Evolució de les tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong> -Total<br />
60<br />
50<br />
40<br />
30<br />
20<br />
10<br />
0<br />
<strong>1996</strong> 1997 1998 1999 2000 2001 <strong>2002</strong><br />
Tesis<br />
Treballs<br />
Pel que fa a les universitats on s’han presentat els treballs acadèmics, cal dir que<br />
la UAB —sens dubte, gràcies a comptar amb la Facultat de Ciències de la Comunicació<br />
més antiga— i la UPF són els llocs on s’han llegit més tesis doctorals i també més<br />
treballs de doctorat. Per tant, la distribució de la recerca per universitats es troba encara<br />
molt desequilibrada (vegeu la taula 6 i el gràfic corresponent). Cal assenyalar, en aquest<br />
sentit, que els programes de doctorat són relativament nous en la major part de les<br />
universitats. La producció de la resta d’universitats hauria d’anar pujant en els propers<br />
anys.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
28
Taula 6. Universitats de lectura de tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Tesis<br />
Treballs<br />
TOTAL<br />
Universitat Autònoma de Barcelona 96 190 286<br />
Universitat Pompeu Fabra 17 42 59<br />
Universitat Ramon Llull 9 11 20<br />
Universitat de Barcelona 13 … 13<br />
Universitat de Girona 3 … 3<br />
Universitat Politècnica de Catalunya 2 … 2<br />
Universitat de Lleida 1 … 1<br />
Universitat Oberta de Catalunya 1 … 1<br />
TOTAL 142 243 385<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
29
Gràfic 6. Universitats de lectura de tesis i treballs de doctorat, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
350<br />
300<br />
250<br />
200<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
UAB UPF URL UB UdG UPC UdL UOC<br />
Treballs<br />
Tesis<br />
Pel que fa a les llengües, encara que s’ha evolucionat cap a la publicació de textos<br />
acadèmics escrits majoritàriament en català, hi ha una preeminència de la llengua<br />
espanyola en el cas de tesis doctorals i treballs de doctorat, i això és a causa, entre<br />
d’altres, de la presència d’estudiants llatinoamericans a les universitats catalanes. D’altra<br />
banda, el fet que les principals editorials de l’àmbit de la comunicació publiquin en<br />
castellà és un altre factor que s’ha de tenir en consideració. Entre les llengües<br />
estrangeres es troben l’anglès, el portuguès, el francès i l’italià (vegeu la taula 4).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
30
Taula 7. Llengua utilitzada, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Llibres<br />
Articles Tesis Treballs<br />
TOTAL<br />
Català 377 403 59 77 916<br />
Espanyol 339 118 80 164 701<br />
Anglès 6 4 2 1 13<br />
Portuguès 1 … … 1 2<br />
Francès … … 1 … 1<br />
Italià 1 … … … 1<br />
TOTAL 724 525 142 243 1.634<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
31
Gràfic 7. Llengua utilitzada, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
450<br />
400<br />
350<br />
300<br />
250<br />
200<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
Català<br />
Espanyol<br />
Anglès<br />
Portuguès<br />
Francès<br />
Italià<br />
Llibres<br />
Articles<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
Entre els diferents sectors comunicatius analitzats en l’ambli ventall que<br />
composen els fenòmens comunicatius i informatius, destaquen, pel nombre de<br />
referències existents entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>, els massius, com ara la cinematografia, la<br />
televisió, el sistema mediàtic en el seu conjunt, la premsa i la radiodifusió, a més de nous<br />
mitjans tecnològics com ara Internet i el multimèdia, i d’altres llenguatges tradicionals<br />
com ara la publicitat comercial i la propaganda política (vegeu la taula 8).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
32
Taula 8. Sectors comunicatius, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Tesis Treballs TOTAL<br />
Llibres Articles<br />
Cinematografia 135 87 17 18 257<br />
Televisió 68 56 29 66 219<br />
Sistema mediàtic 88 60 10 16 174<br />
Internet 52 68 10 38 168<br />
Premsa 43 91 26 6 166<br />
Radiodifusió 24 64 6 22 116<br />
Publicitat 47 7 10 22 86<br />
Multimèdia 12 20 9 8 49<br />
Propaganda política 4 20 1 12 37<br />
Telecomunicacions 4 16 8 4 32<br />
Relacions públiques 4 4 3 16 27<br />
Editorial 19 4 … … 23<br />
Fonografia 15 3 4 … 22<br />
Fotografia 11 3 3 … 17<br />
Videografia 4 4 … … 8<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
33
Gràfic 8. Sectors comunicatius, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
160<br />
140<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
Cinematografia<br />
Televisió<br />
Sistema mediàtic<br />
Internet<br />
Premsa<br />
Radiodifusió<br />
Publicitat<br />
Multimèdia<br />
Propaganda política<br />
Telecomunicacions<br />
Relacions públiques<br />
Editorial<br />
Fonografia<br />
Fotografia<br />
Videografia<br />
Llibres<br />
Articles<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
En relació amb les principals disciplines i especialitats científiques bàsiques<br />
d’anàlisi dels fenòmens comunicatius i informatius, destaca —a gran distància de la<br />
resta— la Historiografia 4 , seguida per la Tecnologia de la Informació, la Periodística, la<br />
Política de la Comunicació, la Semiòtica i la Sociologia de la Comunicació. Són quasi<br />
testimonials les aproximacions jurídiques, documentals, filosòfiques, psicològiques i<br />
econòmiques (vegeu la taula 9 i el gràfic relacionat).<br />
4 Aquest fet pot indicar que, a més de voler recuperar i reconstruir el passat dels fenòmens comunicatius<br />
del país, les investigacions es troben en una fase en la qual són difícils els estudis més actuals, sobretot de<br />
tipus sociològic, polític, econòmic o tecnològic.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
34
Taula 9. Disciplines i especialitats científiques, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Tesis Treballs TOTAL<br />
Llibres Articles<br />
Història de la Comunicació 175 115 13 10 313<br />
Tecnologia de la Informació 60 92 30 55 237<br />
Periodística 59 55 26 46 186<br />
Política de la Comunicació 40 92 15 34 181<br />
Semiòtica 75 43 16 30 164<br />
Sociologia Comunicació 40 44 23 36 143<br />
Anàlisi de Contingut 24 52 16 29 121<br />
Didàctica de la Comunicació 43 39 7 16 105<br />
Estructura Comunicació 20 60 3 19 102<br />
Ètica i Deontologia Com. 27 51 5 8 91<br />
Disseny Gràfic i Audiov. 12 16 20 23 71<br />
Economia Comunicació 12 36 6 6 60<br />
Psicologia Com. Social 11 15 11 16 53<br />
Teoria de la Comunicació 12 28 2 7 49<br />
Documentació Periodística 19 8 2 12 41<br />
Dret de la Comunicació 4 32 1 … 37<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
35
Gràfic 9. Disciplines i especialitats científiques, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
200<br />
180<br />
160<br />
140<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
Història de la Comunicació<br />
Tecnología de la Informació<br />
Periodística<br />
Política de la Comunicació<br />
Semiòtica<br />
Sociologia de la Comunicació<br />
Anàlisi de Contigut<br />
Didàctica de la Comunicació<br />
Estructura de la Comunicació<br />
Ètica i Deontologia de la Com.<br />
Disseny Gràfic i Audiovisual<br />
Economia de la Comunicació<br />
Psicologia de la Com. Social<br />
Teoria de la Comunicació<br />
Documentació Periodística<br />
Dret de la Comunicació<br />
Llibres<br />
Articles<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
Finalment, pel que fa als territoris concrets 6 analitzats a les diferents<br />
investigacions acadèmiques, destaca d’una manera especial Catalunya (amb l’excepció<br />
de les tesis doctorals), seguida a una certa distància per Espanya 7 . A continuació es<br />
troben els Estats Units i Europa i, en menor mesura, l’Amèrica Llatina, els Països<br />
Catalans i el Tercer Món. Són escassos, de totes maneres, els estudis sobre el panorama<br />
internacional, amb l’excepció de l’àrea occidental (vegeu la taula i el gràfic 9).<br />
6 És cert que no tots els estudis fan referència explícita a un col·lectiu específic, sobretot en obres de<br />
caràcter teòric no pròpies de disciplines com ara la Historiografia, la Sociologia, l’Economia, el Dret o la<br />
Ciència Política.<br />
7 S’han inclòs en el terme “Espanya” tots aquells documents que fan referència al conjunt de l’Estat.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
36
Taula 9. Territoris als quals en fan referència com a objecte d’estudi, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Llibres<br />
Articles Tesis Treballs<br />
TOTAL<br />
Catalunya 315 194 30 55 594<br />
Espanya 78 69 45 36 228<br />
Estats Units 75 42 5 14 136<br />
Europa 21 44 18 20 103<br />
Amèrica Llatina 1 4 10 21 36<br />
Territoris parla catalana 18 4 7 6 35<br />
Tercer Món 1 12 2 4 19<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
37
Gràfic 9. Territoris als quals en fan referència com a objecte d'estudi, <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
350<br />
300<br />
250<br />
200<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
Catalunya<br />
Espanya<br />
5.2. Unitats de recerca<br />
Estats Unitats<br />
Europa<br />
Amèrica Llatina<br />
Territoris parla catalana<br />
Tercer Món<br />
Llibres<br />
Articles<br />
Tesis<br />
Treballs<br />
A Catalunya, com a la resta d’Espanya i a bona part del països europeus, l’actor<br />
principal de la recerca científica i acadèmica en comunicació solen ser les universitats.<br />
És ben cert que, segons quina sigui la definició que es doni al terme recerca es podrien<br />
identificar altres actors, per exemple, si considerem els estudis d’audiència. Ara bé, no<br />
és aquest el context ni el sentit que correspon atorgar aquí al terme.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
38
En aquest, sentit, s’han identificat un total de 36 unitats de recerca. Es consideren<br />
com a tals, els grups formalment establerts (com ara Departaments universitaris) i que, al<br />
menys en el curs <strong>2002</strong>-2003 estaven actius. La convenció que hem utilitzat ha estat força<br />
simple (més endavant presentarem les dades del DURSI com a element de comparació<br />
amb aquest criteri): hem considerat unitats de recerca en primer lloc als departaments i<br />
instituts universitaris, però també a altres figures amb denominacions diverses (“centre”,<br />
“grup”, etc.), sempre que aquestes unitats s’hagin donat a conèixer formalment com a<br />
tals unitats de recerca.<br />
Taula 10. Unitats de recerca identificades (actives al curs <strong>2002</strong>-2003)<br />
N. Unitat Org.<br />
01 Àrea de Recerca i Creació Audiovisual UPF<br />
02 Aula d’Història del Periodisme Diari de Barcelona UPF<br />
03 Cátedra Internacional d’Olimpisme UAB<br />
04 Càtedra UNESCO de Comunicació UAB<br />
05 Centre d’Estudis Olímpics i de l’Esport UAB<br />
06 Consell de l’Audiovisual de Catalunya<br />
Gen.<br />
(Abans, i fins 1997: Centre d’Investigació de la Comunicació) Catalunya<br />
07 Departament de Comunicació Audiovisual i Publicitat UAB<br />
08 Departament de Comunicació Social URL<br />
09 Departament de Periodisme URL<br />
10 Departament de Periodisme i Ciències de la Comunicació UAB<br />
11 Departament de Periodisme i de Comunicació Audiovisual UPF<br />
12 Disseny Periodístic Barcelona 95 UPF<br />
13 Departament de Publicitat i Relacions Públiques URL<br />
14 Dona a Dona URL<br />
15 Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya UB<br />
16 Escola Superior de Relacions Públiques UB<br />
17 Estació de la Comunicació UPF<br />
18 Facultat de Formació del Professorat UB<br />
19 FILM-HISTORIA Centre for Cinematic Research UB<br />
20 Grup d’Estudis Internacionals de Televisió UAB<br />
21 Grup d’Experimentació en Comunicació Interactiva UPF<br />
22 Grup de recerca en Imatge, So i Síntesi UAB<br />
23 Grup de Recerca Terminològica en Comunicació Empresarial URL<br />
24 Grup de Tecnología Musical UPF<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
39
25 Grup de Tecnologies Interactives UPF<br />
26 Imatge i Discurs URL<br />
27 IN3 Internet Interdisciplinary Institut UOC<br />
28 Institut de la Comunicació (INCOM) UAB<br />
29 Institut Universitari de l’Audiovisual UPF<br />
30 Observatori de la Comunicació Científica UPF<br />
31 Observatori de la Comunicació Local UAB<br />
32 Observatori de Polítiques de la Comunicació UAB<br />
33 Societat Catalana de Comunicació IEC<br />
34 Technology, Economics and Diversity in the Periphery URL<br />
35 Unitat d’Investigació en Comunicació Audiovisual UPF<br />
36 Violencia i Televisió URL<br />
Gràfic 10. Unitats de recerca (curs <strong>2002</strong>-2003)<br />
12<br />
10<br />
8<br />
6<br />
4<br />
2<br />
0<br />
Unitats<br />
UPF UAB URL UB UOC Altres<br />
Unitats<br />
Algunes qüestions que cal assenyalar a propòsit de les dades presentades en la<br />
taula 10 són les següents: en primer lloc, no és gens fàcil dibuixar el mapa real dels<br />
grups i unitats de recerca. La raó és perquè alguns grups, o bé són de facto, sense cap<br />
figura legal o formal que els identifiqui, o bé tot i disposar en alguns casos d’algun grau<br />
o nivell de formalització, no s’han donat a conèixer d’una manera pública com a tals<br />
grups.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
40
Per tant, el significat de les dades anteriors no és el d’un intent de dibuixar els<br />
grups o unitats de recerca existents de facto; sinó d’identificar els actors estructurals més<br />
importants, és a dir, aquells grups que gaudeixen al menys del grau de formalització<br />
suficient (p.e., departaments d’universitats) a partir de l’anàlisi de la informació que es<br />
pot trobar en les pròpies universitats (principalment, però no únicament, a través dels<br />
llocs web de les universitats catalanes).<br />
Un cop fetes aquestes observacions prèvies, una segona constatació és la<br />
importància que mostren, novament, les dues universitats més actives en el nostre àmbit:<br />
UAB i UPF. En aquest cas, el nombre d’unitats de recerca identificades és sensiblement<br />
similar (11 en la UPF i 10 en la UAB). Ara bé, cal assenyalar que aquesta similitud en el<br />
nombre no és necessàriament indicadora de la intensitat investigadora o de la capacitat<br />
de productivitat científica.<br />
Tot i que la mera existència d’un unitat de recerca més o menys formalitzada és<br />
sempre significativa, els indicadors de productivitat científica s’han de valorar<br />
combinant altres indicadors ja observats en apartats anteriors (p.e., treballs de recerca i<br />
tesis doctorals, articles, etc.). La raó de que no hi hagi una relació directa és que les<br />
unitats de recerca poden agrupar a nombres molts diversos d’investigadors. Per exemple,<br />
algunes universitats opten per agrupar les seves activitats de recerca en un nombre<br />
limitat d’unitats però amb un gran nombre de participants.<br />
En aquest sentit, es pot mencionar el casos molt notables de la UOC amb l’IN3,<br />
que inclou subgrups; el de la UAB amb l’INCOM, que aplega a un bon nombre de grups<br />
de recerca i de l’IUA de la UPF, amb una situació molt similar d’agrupament d’altres<br />
subgrups, per mencionar únicament tres casos de tres universitats diferents. No són, no<br />
obstant, els únics casos, d’aquí que hem de refermar el caràcter convencional de<br />
qualsevol categorització de unitats de recerca, incloent la que hem presentat aquí en la<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
41
taula 10. En el següent apartat considerarem les dades sobre la mateixa qüestió que<br />
presenta el DURSI i que ens serviran de contrast amb les elaborades per aquest report.<br />
5.2.1. Unitats d’R+D en Comunicació segons el DURSI<br />
En concret, y per tal de presentar una altra categorització particularment<br />
significativa, si consultem la informació oficial del Departament d’Universitats, Recerca<br />
i Societat de la Informació de la Generalitat de Catalunya (DURSI), en l’any 2003 sota<br />
la categoria “Comunicació i Informació”, trobem quinze unitats de recerca (Unitats<br />
d’R+D en la terminologia del DURSI), en comptes de les 36 que hem identificat<br />
nosaltres. El DURSI classifica les unitats de recerca en tres categories: Grups de<br />
Recerca, Centres de Recerca i Departaments. Els presentem a continuació.<br />
En primer lloc, entre les quinze unitats d’R+D existents en comunicació segons<br />
les dades del DURSI trobem els següents cinc Grups de Recerca: (1) Grup d'Estudis<br />
Internacionals de Televisió, Departament de Periodisme i Ciències de la Comunicació,<br />
Universitat Autònoma de Barcelona. (2) Grup de Recerca en Imatge, So i Síntesi,<br />
Departament de Comunicació Audiovisual i Publicitat, Universitat Autònoma de<br />
Barcelona. (3) Grup ÒLIBA, On Line Information Background Applications. Internet<br />
Interdisciplinary Institute, IN3, Universitat Oberta de Catalunya. (4) Observatori de la<br />
Comunicació Científica, Universitat Pompeu Fabra. (5) UNICA, Unitat d'Investigació en<br />
Comunicació Audiovisual, Departament de Periodisme i Comunicació Audiovisual,<br />
Universitat Pompeu Fabra.<br />
En segon lloc, i sempre segons les dades del DURSI, hi ha tres Centres de<br />
Recerca, que són els següents: (1) Centre d'Estudis Olímpics i de l'Esport, Universitat<br />
Autònoma de Barcelona. (2) Institut Universitari de l'Audiovisual, Universitat Pompeu<br />
Fabra. (3) Internet Interdisciplinary Institute, IN3, Universitat Oberta de Catalunya.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
42
Per últim, en el seu cens d’unitats de recerca (o Unitats d’R+D) el DURSI inclou<br />
set departaments vinculats amb comunicació social de sis universitats catalanes (una<br />
universitat repeteix): (1) Departament de Biblioteconomia i Documentació, Universitat<br />
de Vic. (2) Departament de Ciències Polítiques i Socials, Universitat Pompeu Fabra. (3)<br />
Departament de Comunicació Audiovisual i Publicitat, Universitat Autònoma de<br />
Barcelona. (4) Departament de Comunicació Social, Universitat Ramon Llull. (5)<br />
Departament de Filologia Catalana, Universitat Autònoma de Barcelona. (6)<br />
Departament de Periodisme i Ciències de la Comunicació, Universitat Autònoma de<br />
Barcelona. (7) Departament de Periodisme i Comunicació Audiovisual, Universitat<br />
Pompeu Fabra<br />
Per últim, correspon mencionar encara una altra forma d’enfocar el tema de les<br />
unitats de recerca d’acord amb les dades del DURSI. Ens referim a la figura oficial de<br />
Grup de Recerca Consolidat. Com es sabut, aquesta és una figura legal que serveix per a<br />
reconèixer grups de recerca relativament amplis (és a dir formats per diversos<br />
investigadors) que han consolidat a través de diversos indicador (publicacions i<br />
projectes, principalment) la seva activitat investigadora. En aquest sentit es especialment<br />
significatiu que, en el període <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong>, únicament apareixen dos grups de recerca<br />
consolidats: (1) Grup d’Estudis Internacionals de Televisió, de la UAB i (2) Unitat<br />
d'Investigació en Comunicació Audiovisual, UNICA, de la UPF. Per tant, únicament<br />
dues unitats de recerca (o, vist d’una altra forma, dues universitats, --UAB, UPF--) ha<br />
obtingut algun ajut en les convocatòries efectuades entre els anys <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong> de<br />
reconeixement de grups de recerca consolidats en l’àmbit de la comunicació.<br />
Per tant, això no és sinó una mostra més de les dificultats d’identificar unitats de<br />
recerca significatives sense fer referència a alguna convenció prèvia, per simple que<br />
sigui (i que sempre serà discutible). Mentre que la taula 10 ens ha permès identificar 36<br />
unitats de recerca i les dades del DURSI rebaixa aquestes unitats a 15, la consideració<br />
únicament de grups de recerca consolidats les redueix finalment a 2!<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
43
Per si tot això, fos poc, cal assenyalar també que, tot i que els departaments i<br />
instituts d’universitats són, amb diferència, l’actor més important i significatiu en les<br />
unitats de recerca (com es pot comprovar fàcilment consultant la taula 10 i les dades del<br />
DURSI), es evident que, de facto, no s’esgoten aquí tampoc les figures de recerca.<br />
En primer lloc, cal mencionar que la Generalitat de Catalunya te al menys una<br />
unitat força significativa en aquest camp, com és el Consell de l’Audiovisual de<br />
Catalunya. Aquest Consell és el continuador (en part) del ja mencionat Centre<br />
d’Investigació de la Comunicació, que va desaparèixer el 1997.<br />
En segon lloc, hi ha unitats, com el mateix Institut d’Estudis Catalans que, a través<br />
de la seva Secció de Filosofia i de Ciències Socials, promou activitats de recerca com<br />
aquest report i el Col·legi Oficial de Periodistes de Catalunya, que també impulsa i<br />
promou estudis, trobades i congressos sobre el sector de la comunicació.<br />
La nostre conclusió en aquest apartat és que les tres xifres manipulades aquí en<br />
relació a les unitats de recerca (36, 15, 2) són igualment adequades, en tant cadascuna<br />
d’elles parteixi d’una convenció ben identificada i sigui vàlida per a diferents propòsits.<br />
Si es vol conèixer la realitat de facto o la realitat “social” de la recerca, hem<br />
d’acceptar la xifra de les 36 unitats. Si, en canvi, ens volem limitar a considerar les<br />
figures vinculades amb la universitat, les dades del DURSI són les adequades (15<br />
unitats); però, si per algun motiu, volem considerar exactament quines universitats han<br />
considerat adequat i convenient promoure el reconeixement de grups de recerca<br />
consolidats i han tingut èxit en aquesta promoció, aleshores correspon considerar la<br />
última xifra (2).<br />
La “reducció” d’unitats de 36 a 2 (passant per 15) a mesura que incrementem la<br />
formalització i el rigor de la convenció adoptada pot tenir diverses lectures. La dels<br />
autors d’aquest report queden reflectides en l’apartat de les conclusions.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
44
5. 3. Presència en bases de dades científiques<br />
A més dels indicadors que s’han presentat i avaluat abans, hi ha una forma<br />
complementària d’intentar determinar la capacitat científica d’un sector. Aquesta forma<br />
consisteix en examinar la presència de publicacions (referències) en bases de dades.<br />
Atès que les bases de dades científiques són, d’alguna forma, un reflex de la<br />
producció en una o més àrees de coneixement, la presència relativa d’autors d’una nació,<br />
d’una universitat, d’un grup de recerca o d’una regió en la mateixa pot donar algun<br />
indicador de la seva capacitat d’influència. La raó és perquè els productors d’aquestes<br />
bases de dades acostumen a seleccionar per a la seva inclusió a les mateixes o bé a les<br />
publicacions que tenen un més alt índex d’impacte o bé a les publicacions de caràcter<br />
més científic i acadèmic. Per contra, en aquesta classe de bases de dades, no<br />
s’acostumen a ressenyar, per exemple, ni els treballs de doctorat, ni els articles de<br />
publicacions que no es consideren acadèmiques per no acomplir alguns dels requisits<br />
d’aquestes 5 .<br />
L’índex d’impacte que hem mencionat mesura el grau en el qual els articles d’una<br />
determinada publicació són citats pels autors. És a dir, si una publicació gaudeix d’un alt<br />
índex d’impacte, això significa que els autors que publiquen a la mateixa seran citats<br />
sovint en els treballs dels seus col·legues. Per tant, és aquesta capacitat de divulgació de<br />
resultats i d’influència relativa de la producció científica d’una universitat (o d’una<br />
nació) la que ajuden a estimar, tot i que de manera parcial, la presència de referències<br />
bibliogràfiques en bases de dades.<br />
5.3.1. CSIC: el context de l’Estat espanyol<br />
En primer lloc, examinarem en la taula i el gràfic 11 la presència de referències<br />
bibliogràfiques d’autors d’universitats o unitats de recerca de Catalunya en la base de<br />
dades produïda pel Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC):<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
45
Taula 11. Referències en revistes de la base de dades del CSIC - <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Universitat Referències<br />
UAB 43<br />
URL 22<br />
UB 7<br />
UPF 4<br />
UOC 2<br />
UdL -<br />
UdG -<br />
Altres 5<br />
Gràfic 11. Referències d’autors de Catalunya en publicacions CSIC <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
50<br />
45<br />
40<br />
35<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
Referències<br />
UAB URL UB UPF UOC UdL UdG Altres<br />
Referències<br />
Les dades anteriors, s’han obtingut a partir d’una cerca en la mencionada dada pel<br />
descriptor “comunicación” i revisant totes les referències d’articles o publicacions en les<br />
quals la institució de l’autor era un organisme de Catalunya (una universitat,<br />
generalment, però no sempre com es pot comprovar en el gràfic). En aquest sentit, cal<br />
destacar una major presència d’autors de les universitats UAB i URL i, en menor mesura<br />
d’autors de les altres universitats.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
46
Òbviament, això s’ha de contrastar amb altres indicadors de productivitat, com els<br />
mostrats en apartats anteriors ja que, si be en el cas de la UAB aquesta presència és<br />
consistent amb la resta d’indicadors, no és així amb tos els casos. El què ens està<br />
indicant això no és necessàriament que els autors de les universitats amb menys<br />
presència siguin menys productius, sinó que els autors d’aquestes universitats, al menys<br />
en el període considerat, han tingut tendència a publicar altres tipus de treballs (p.e,<br />
llibres o articles en revistes no acadèmiques, p.e, en revistes de divulgació).<br />
Addicionalment, el que ens està indicant aquesta classe de dades, és que pot<br />
formar part de les polítiques científiques d’una universitat afavorir la publicació en<br />
revistes que són buidades en bases de dades de referència, com la mencionada base de<br />
dades del CSIC. També és perfectament possible que als autors d’universitats catalanes<br />
els perjudiqui el fet de publicar en revistes acadèmiques que no han formalitzat ni el seu<br />
sistema de revisió i acceptació d’originals ni s’hagin preocupat per ser buidades en bases<br />
de dades. Els dos factors haurien de ser objecte de revisió en el futur a la vista d’aquestes<br />
dades.<br />
5.3.2. ISI: el context internacional<br />
En aquesta apartat, considerarem les referències que apareixen en la categoria<br />
communication de la base de dades Social Sciences Citation Index, produïda per<br />
l’Institut for Scientific Information (Estats Units).<br />
En aquest cas, presentem les publicacions ordenades pel seu Factor d’Impacte en<br />
2001 (una informació calculada per aquesta mateixa base de dades) i que sembla oportú<br />
en aquest cas mostrar comparant les referències d’autors d’universitats de Catalunya i<br />
Espanya (s’han considerat tot tipus de documents: articles, ressenyes, editorials,<br />
proceedings, etc.).<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
47
Taula 12a. Publicacions en revistes ISI: Social Sciences Citation Index (<strong>1996</strong>-<strong>2002</strong>)<br />
Revista FI Autors Autors<br />
Catalunya Espanya<br />
Discourse & Society 1,725 2 6<br />
Technical Communication 1,105 - -<br />
International Journal of Language &<br />
Communication Disorders<br />
0,981 - -<br />
Communication Research 0,926 - -<br />
Public Opinion Quarterly 0,787 - -<br />
Journal of Health Communication 0,756 - 1<br />
Journal of Social And Personal Relationships 0,732 - 2<br />
Public Culture 0,690 - -<br />
Journal of Communication 0,689 - 3<br />
Journal of Advertising 0,688 - -<br />
Communication Theory 0,649 - 1<br />
Health Communication 0,643 - -<br />
Political Communication 0,643 - 5<br />
Telecommunications Policy 0,625 - 5<br />
Research on Language and Social Interaction 0,600 - 1<br />
Public Understanding of Science 0,591 1 4<br />
Learned Publishing 0,542 - -<br />
Journal of Advertising Research 0,522 - -<br />
Journal of Broadcasting & Electronic Media 0,517 - -<br />
Media Culture & Society 0,465 1 2<br />
Science Communication 0,455 - 2<br />
Critical Studies in Media Communication 0,444 - 0<br />
Narrative Inquiry 0,441 - -<br />
Journalism & Mass Communication Quarterly 0,427 - 1<br />
Public Relations Review 0,417 - 2<br />
Human Communication Research 0,415 - -<br />
Communication Monographs 0,391 - -<br />
Written Communication 0,375 - -<br />
Western Journal of Communication 0,318 - -<br />
International Journal of Public Opinion Research 0,317 - 4<br />
International Journal of Conflict Management 0,312 - 2<br />
Journal of Business and Technical<br />
Communication<br />
0,259 - -<br />
Journal of Media Economics 0,241 - -<br />
European Journal of Communication 0,237 1 4<br />
Language & Communication 0,333 1 2<br />
Critical Studies in Mass Communication 0,192 - -<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
48
Quarterly Journal of Speech 0,190 - -<br />
Journal Of Applied Communication Research 0,171 - -<br />
Harvard International Journal of Press-Politics 0,169 - -<br />
Communication Education 0,148 - -<br />
Media Studies Journal 0,048 - -<br />
Publishing Research Quarterly 0,036 - 1<br />
Javnost-The Public 0,019 - 2<br />
Total 6 50<br />
FI: Factor d’Impacte en 2001<br />
Taula 12b. Procedència dels Autors (universitats)<br />
UAB 4<br />
UPF 2<br />
És fàcil observar en aquest cas un presència de treballs produïts per autors<br />
d’institucions de Catalunya en l’àmbit identificats per la paraula clau communication<br />
que està, clarament, molt per sota de l’autentica capacitat (i realitat) productiva del<br />
col·lectiu investigador. És obvi, que una producció total de sis referències o treballs<br />
científics al llarg del període considerat significa dues coses: primer, que els autors<br />
d’institucions de Catalunya prefereixen publicar en la seva llengua (català o castellà).<br />
Segon, que el criteri de consideració l’ISI sobre què és una publicació científica, com ja<br />
s’ha discutit sovint en altres àmbits, afavoreix clarament les publicacions en llengua<br />
anglesa (i editades per organismes anglosaxons) en detriment de les publicacions en<br />
altres llengües (i editades en països no anglosaxons).<br />
L’evidència anterior no hauria d’anar en contra de considerar la conveniència de<br />
promoure polítiques científiques per part de les universitats catalanes en un doble sentit.<br />
En primer lloc, afavorir la publicació en publicacions internacionals i, en segon lloc,<br />
d’afavorir l’edició de publicacions pròpies, de tipus multilingüe, amb articles amb anglès<br />
de cara a aconseguir la inclusió de publicacions editades en Catalunya en bases de dades<br />
com la de l’ISI, ja que, a nivell internacional, es la institució de referència que prenen en<br />
consideració organismes i governs a nivell internacional.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
49
6. Conclusions<br />
6.1. Conclusió general<br />
Les dades i les observacions tractades en aquest report permeten avaluar i<br />
interpretar l’evolució de la recerca en comunicació i informació a Catalunya entre els<br />
anys <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>.<br />
Com a conclusió general, es pot concloure que algunes perspectives teòriques<br />
s’han anat desenvolupant força, com ara la Tecnologia de la Informació, la Política i<br />
Estructura de la Comunicació, la Història de la premsa i del cinema, la Periodística, la<br />
Sociosemiòtica i les Anàlisis de Contingut, a més de la Publicitat, les Relacions<br />
Públiques, la Comunicació Científica, i la Comunicació Institucional i Empresarial.<br />
També estan avançant els estudis sobre l’ecologia, la salut, la dona, el disseny i l’esport<br />
en relació amb el sistema comunicatiu i informatiu.<br />
Però existeixen altres línies que encara es troben poc desenvolupades, com per<br />
exemple les perspectives econòmica, psicològica, estètica o antropològica; tampoc no<br />
s’han fet estudis importants sobre comunicació popular, alternativa, comunitària, urbana<br />
i rural, ni han prosperat investigacions de tipus comparatiu (entre mitjans, entre<br />
empreses, amb altres comunitats autònomes o amb altres països).<br />
També pot concloure’s que la investigació sobre els fenòmens comunicatius i<br />
informatius a Catalunya està especialment centrada en el sistema mediàtic. Això és així a<br />
causa dels condicionants que concorren en la pròpia creació i evolució de les facultats de<br />
Ciències de la Informació o de la Comunicació, dedicades a la formació professional de<br />
comunicadors socials. Aquest fet ha afavorit, per exemple, els estudis de tipus<br />
hemerogràfic o històric i les anàlisis de contingut, d’audiències i d’efectes dels mitjans,<br />
descuidant-se altres facetes importants de la comunicació social o humana.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
50
En resum, es pot dir que el balanç dels últims anys d’investigació sobre<br />
comunicació i informació a Catalunya és força positiu —sobretot des del punt de vista<br />
quantitatiu— i que els resultats dels diferents tipus d’anàlisis realitzats són plenament<br />
homologables amb els de qualsevol altre país d’Occident. Però encara queden molts<br />
àmbits i perspectives teòriques per estudiar, així com diversos períodes històrics per<br />
cobrir.<br />
Catalunya ha canviat molt al llarg dels darrers anys noranta. Ara ens trobem<br />
davant d’una societat més moderna, dinàmica, multicultural i multiètnica, més integrada<br />
dins la Unió Europea però també dins dels processos de concentració econòmica i de<br />
transnacionalització, amb un sistema mediàtic molt més desenvolupat i diversificat<br />
(encara que a la vegada més dependent d’instàncies exteriors) i amb uns processos en<br />
curs de digitalització de tot l’entramat tecnològic del país. Cal, doncs, aprofundir en la<br />
recerca en comunicació i informació per poder donar respostes pròpies a aquests reptes<br />
actuals i futurs de la societat catalana, que trascendeixen tot tipus de fronteres.<br />
En aquest sentit, caldrà una major col·laboració entre els diferents departaments<br />
universitaris que estudien alguna faceta de la comunicació i la informació, per tal<br />
d’emprendre projectes comuns que suposin un avenç teòric i un trencament de barreres<br />
que són cada vegada més obsoletes. En definitiva, es tracta de promoure estudis<br />
interdisciplinars, però també internacionals, dues línies no només necessàries sinó<br />
imprescindibles, tractant-se d’uns fenòmens cada vegada més complexos, polifacètics i<br />
globals.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
51
6.2. Conclusions concretes.<br />
6.2.1. Llista de punts forts en el període <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
- Creixement quantitatiu i major professionalització dels investigadors<br />
catalans.<br />
- Manteniment d’una posició primicera en l’edició de llibres especialitzats<br />
respecte al conjunt d’Espanya i de la seva àrea d’influència cultural<br />
(Amèrica Llatina).<br />
- Consolidació -com a resultat del punt anterior- de la projecció cap a<br />
Espanya i Amèrica Llatina de l’obra bibliogràfica d’investigadors<br />
catalans.<br />
- Augment progressiu del nombre de tesis doctorals llegides i defensades a<br />
les universitats catalanes, i també de la presentació de treballs de recerca<br />
de doctorat.<br />
- Increment de l’interès d’estudiants estrangers, principalment d’Amèrica<br />
Llatina i de països de l’Est d’Europa, per a fer el doctorat o cursos de<br />
postgrau en els centres universitaris catalans de recerca.<br />
- Desenvolupament de perspectives teòriques més avançades en els camps<br />
de Tecnologia de la Informació; Polítiques i Estructura de la<br />
Comunicació; Història del Periodisme, de la Premsa i del Cinema;<br />
Periodística; Sociosemiòtica; Anàlisi de Contingut i Anàlisi del Discurs.<br />
- Desclosa de la recerca teòrica en els camps emergents d’Ètica i<br />
Deontologia de la Comunicació; i Economia de la Comunicació.<br />
- Impuls incipient de les recerques en Comunicació Institucional i<br />
Empresarial, Comunicació Científica i Disseny Periodístic, potenciades<br />
per una massa crítica professional i una sòlida demanda empresarial<br />
reflectides en l’àmplia oferta de màsters en aquestes especialitats.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
52
- Continuïtat d’una tradició universitària catalana en el camp de la<br />
comunicació caracteritzada per una recepció positiva de la recerca<br />
estrangera més validada.<br />
- Enfortiment de les estructures i les infrastructures universitàries de suport<br />
a la recerca.<br />
- Formació, encara incipient, però, d’equips de recerca potencialment<br />
competitius a escala internacional.<br />
- Reconeixement fora de Catalunya del lideratge d’investigadors catalans<br />
en algunes matèries específiques.<br />
- Aportacions renovades d’investigadors individuals reconeguts sobretot en<br />
els camps més teòrics.<br />
- Desplegament reeixit d’investigacions empíriques sobre la realitat<br />
comunicacional catalana.<br />
6.2.2. Llista de punts febles en el període <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
- Escassa repercussió a l’estranger de la recerca catalana, reflectida, entre<br />
altres indicatius, en les dades de traduccions d’obra i en la inclusió<br />
d’articles en revistes internacionals.<br />
- Manca de bancs de dades sobre recerca específica actius, centralitzats i<br />
integrats.<br />
- Insignificant convocatòria de congressos especialitzats.<br />
- Poca producció de recerca en altres llengües fora del català i del castellà.<br />
- Dispersió dels centres de recerca i dèbil coordinació entre ells.<br />
- Fragmentació i precarització de grups i d’iniciatives de recerca.<br />
- Dificultats per aconseguir l’entrada de referències de la recerca catalana<br />
en bases de dades com la del CSIC i l’ISI.<br />
- Absència en les revistes acadèmiques catalanes d’estructures i de<br />
mecanismes (comitès científics, processos de revisió, criteris de selecció<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
53
d’originals, etc.) que facilitin la seva acceptació oficial com a<br />
publicacions científiques de referència.<br />
- Mancança d’una política institucional de recerca en comunicació.<br />
- Falta de reconeixement de la recerca individual.<br />
- Incoherència en les decisions de l’administració educativa catalana i<br />
espanyola en el suport a la recerca.<br />
- Insuficient participació en els projectes de R+D de les empreses.<br />
- Dificultats per a gestionar l’obtenció de recursos de finançament oficial<br />
davant les administracions públiques d’Espanya i de la Unió Europea.<br />
- Desconfiança o menysteniment residuals dels àmbits professionals de la<br />
comunicació respecte a la tasca de recerca universitària específica.<br />
6.2.3. Recomanacions i suggeriments<br />
- Articular fórmules de coordinació per a la recerca específica entre<br />
universitats, centres, equips i investigadors individuals.<br />
- Recuperar el model de banc de dades COMCAT que la Generalitat de<br />
Catalunya va promoure i recolzar entre 1988 i 1997.<br />
- Sol·licitar que la comunicació i la informació s’incorporin als catàlegs de<br />
línies de recerca prioritàries potenciades expressament per la política<br />
científica a escales catalana, espanyola i europea.<br />
- Concentrar esforços universitaris i institucionals d’edició, ara dispersos,<br />
en una revista dotada dels requisits necessaris per a convertir-se en una<br />
publicació científica de referència internacional.<br />
- Demanar al DURSI que, en coherència amb els enunciats del Govern en<br />
matèria de política lingüística, no es descriminin negativament, com es fa<br />
ara, les revistes acadèmiques en llengua catalana en les avaluacions per a<br />
l’acreditació del professorat i per als plans de recerca amb finançament<br />
oficial.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
54
- Demanar al DURSI, d’acord amb l’argument de la recomanació anterior,<br />
que el reconeixement oficial de l’anomenat Doctorat d’Excel·lència no es<br />
limiti, en matèria de llengua, a premiar l’ús exclusiu de l’anglès.<br />
- Atreure a empreses i institucions cap a fórmules de col·laboració en<br />
projectes de R+D amb universitats i investigadors.<br />
- Sol·licitar la inclusió dels projectes de recerca amb empreses i els<br />
convenis de recerca amb institucions i administracions públiques dins<br />
dels criteris per a l’avaluació de la recerca que afecten a l’acreditació del<br />
professorat i a la concessió de trams de producció o de recerca als cossos<br />
docents.<br />
- Potenciar la projecció internacional afavorint la publicació de treballs<br />
d’investigadors catalans en revistes foranes de referència i l’edició en<br />
versió anglesa d’una revista catalana que reuneixi els requisits esmentats<br />
en una recomanació anterior.<br />
- Dotar la investigació individual (necessària i inevitable en camps com la<br />
història o la periodística) d’un reconeixement i d’un estatut que facilitin<br />
la coordinació en línies de recerca i la seva inclusió en censos de recerca i<br />
estadístiques universitàries.<br />
- Formular projectes de recerca més oberts, pluridisciplinaris i integradors.<br />
- Fomentar estudis teòrics que aportin una visió més global als canvis<br />
comunicatius, culturals i socials.<br />
- Aportar a la recerca interdisciplinària desplegada en col·laboració amb els<br />
àmbits de les enginyeries (informàtica i telecomunicacions,<br />
principalment) la dimensió del coneixement humanista, social i ètic.<br />
- Potenciar amb recerques innovadores les capacitats de la massa crítica<br />
catalana en els camps on és reconeguda internacionalment (iniciativa<br />
empresarial, disseny gràfic, divulgació científica) i en el marc de la nova<br />
societat de la informació i del coneixement.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
55
7. Bibliografia<br />
Berrio, Jordi (dir.) (1997), Un segle de recerca sobre comunicació a Catalunya: estudi<br />
crític dels principals àmbits d’investigació de la comunicació de massa,<br />
Bellaterra, UAB, 335 p.<br />
Casasús, Josep Maria (1993), Periodística catalana comparada, Barcelona, Pòrtic, 288<br />
p.<br />
Casasús, Josep Maria (<strong>2002</strong>), “Ciències de la comunicació social”, a Les idees i els dies.<br />
Un segle de filosofia i ciències socials als Països Catalans, per Pere Lluis Font<br />
(coordinador), Barcelona, Proa, 18 p.<br />
Espina-Pahí, Josep Maria (ed.) (2003) Converses amb Wifredo Espina. Barcelona<br />
(edició de l’autor), 114 p. (ISBN 84-607-9441-5).<br />
Espinet i Burunat, Francesc et al. (1993), “Evolució dels estudis d’història de la premsa<br />
a Catalunya: 1939-1993”, a Anàlisi: Quaderns de Comunicació i Cultura, núm.<br />
15, Bellaterra, UAB, p. 129-148.<br />
Gifreu, Josep (1989), “La investigació de la comunicació a Catalunya: assaig de<br />
periodització”, a Anàlisi, núm. 12, Bellaterra, UAB, setembre, p. 9-65.<br />
Gifreu, Josep (1990), “La recerca en comunicació social”, a La recerca científica i<br />
tecnològica a Catalunya, 1990, Barcelona, Institut d’Estudis Catalans / CIRIT, p.<br />
289-295.<br />
Giner, Salvador et al. (1997), Reports de la recerca a Catalunya: les ciències socials:<br />
antropologia, ciència política, comunicació i sociologia, Barcelona, Institut<br />
d’Estudis Catalans, 23 p.<br />
Jones, Daniel E. (coord.) (1997), Bibliografia Catalana de la Comunicació, 1796-<strong>1996</strong>,<br />
Barcelona, CEDIC, 2 vol.<br />
Jones, Daniel E. ; Jaume Baró i Queralt (1997), “Tesis doctorals i treballs de recerca<br />
universitaris sobre comunicació als Països Catalans, 1954-<strong>1996</strong>: aproximació<br />
bibliomètrica”, a Anàlisi, núm. 20, Bellaterra, UAB, p. 157-187.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
56
Jones, Daniel E. (2000), “Investigació sobre comunicació a Catalunya els anys noranta”,<br />
a Treballs de Comunicació, núm. 13-14, Barcelona, Societat Catalana de<br />
Comunicació (IEC), desembre, p. 41-55.<br />
Moragas, Miquel de (1997), “Las ciencias de la comunicación en la ‘sociedad de la<br />
información’”, a Retos de la Sociedad de la Información, Salamanca, Universidad<br />
Pontificia de Salamanca, p. 149-156.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
57
8. Resum per a Contributions to Science<br />
La conformació del camp acadèmic de la comunicació i la informació socials a<br />
Catalunya (com al conjunt espanyol) ha estat més lenta que a la resta d’Europa i, per<br />
suposat, que als Estats Units i a Alemanya. La raó és comprensible si es té en compte el<br />
llarg període franquista, que no va afavorir, precisament, el desenvolupament de la recerca<br />
en aquest camp, molt vulnerable a les intervencions dels poders dictatorials, encara que en<br />
el primer terç de segle s’haguessin publicat ja alguns textos doctrinals d’interès, sobretot en<br />
els camps de la premsa i l’opinió pública, i , en menor mesura, en els de la cinematografia,<br />
la radiodifusió, el disseny i la publicitat.<br />
De totes maneres, l’arrencada actual de la investigació acadèmica específica<br />
catalana és posterior al franquisme –particularment l’enregistrada als anys vuitanta i<br />
noranta-, sobretot gràcies a la consolidació de les facultats de Ciències de la Informació o<br />
de la Comunicació que s’han implantat pel país. Malgrat tot, a causa del nombre<br />
d’institucions, persones, recursos, recerques i editors, i del poder polític centralitzat, Madrid<br />
ha estat tradicionalment el principal pol de l’Estat en el camp de la comunicació i la<br />
informació.<br />
Aquesta situació ha determinat que Catalunya s’hagi trobat quasi sempre<br />
amb un cert desavantatge respecte a Madrid –encara que molt millor situada que la resta de<br />
comunitats autònomes espanyoles- per a la realització de qualsevol tipus d’estudi de<br />
caràcter empíric o aplicat que requereixi grans inversions en recursos tècnics i humans,<br />
especialment en aquells relacionats amb les noves tecnologies de la informació.<br />
A partir de la transició política i de la restauració de la Generalitat,<br />
Catalunya ha desenvolupat els seus propis mitjans de comunicació audiovisual, fruit de la<br />
seva vitalitat social i també amb la finalitat d’afermar l’autogovern i reafirmar la identitat<br />
nacional, que s’havia vist molt amenaçada durant quaranta anys de règim franquista.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
58
Per aquests i altres motius, des de finals dels anys setanta existeix un gran<br />
interès en els ambients culturals, intel·lectuals, acadèmics i polítics per consolidar un<br />
sistema comunicatiu propi –de televisió, cinema, ràdio i premsa, principalment- que no<br />
depengués d’instàncies exteriors i que sobretot promogués la cultura catalana i generalitzés<br />
(i normalitzés) l’ús de la llengua pròpia.<br />
Com ja s’ha dit, la primacia de Madrid en la promoció oficial i en la gestió<br />
assistida de recursos, i en la definició de les polítiques de comunicació i de recerca, sumat a<br />
les necessitats de Catalunya per retrobar-se, reconèixer-se i autoafirmar-se en el<br />
redreçament cívic i social, ha determinat en gran mesura els estudis d’aquesta especialitat<br />
que s’han anat realizant en aquesta nació en els darrers anys.<br />
Les institucions catalanes dedicades a l’estudi dels diferents àmbits de la<br />
comunicació i la informació han sofert uns canvis importants al llarg dels anys noranta, ja<br />
que s’han consolidat i ha augmentat considerablement el seu nombre, sobretot en el cas de<br />
les institucions de docència.<br />
Al començament de la dècada només existia la Facultat de Ciències de la<br />
Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona. Però gradualment s’ha anat<br />
diversificant l’oferta docent, i a l’any 2003 hi ha altres universitats amb facultats i<br />
departaments especialitzats en aquests estudis: Universitat Pompeu Fabra, Universitat<br />
Ramon Llull, Universitat de Barcelona i Universitat Internacional de Catalunya, entre les<br />
més importants.<br />
Conseqüentment, com a mínim s’ha duplicat no només el nombre<br />
d’estudiants de primers cicles d’aquestes especialitats, sinó que també ha augmentat<br />
considerablement el nombre de professors dedicats a tasques docents i de recerca en les<br />
diverses branques de la comunicació i la informació.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
59
En aquests moments hi ha a Catalunya més de tres-cents doctors en alguna<br />
de les especialitats de la comunicació i la informació, preferentment en Periodisme.<br />
Entre les revistes científiques i acadèmiques destaca Anàlisi, fundada l’any<br />
1980 a la Universitat Autònoma de Barcelona, amb onze números publicats entre <strong>1996</strong> i<br />
<strong>2002</strong>. La Societat Catalana de Comunicació, filial de l’Institut d’Estudis Catalans, va<br />
fundar l’any 1989 la revista Periodística, que en el període estudiat ha publicat, amb la<br />
col·laboració de la Universitat Pompeu Fabra, dos números dedicats als estudis sobre teoria<br />
i història del periodisme.<br />
Des dels anys vuitanta s’ha produït una expansió important –tant qualitativa<br />
com quantitativa- dels estudis sobre comunicació i informació, d’acord amb l’evolució<br />
política, social, econòmica i cultural del país, i amb el desenvolupament dels propis<br />
sistemes mediàtic i cultural.<br />
Aquest apogeu obeeix a una sèrie de causes diverses, entre les quals es<br />
poden apuntar les següents: consolidació de les llibertats públiques, transformacions<br />
tecnològiques, aparició de nous béns i serveis mediàtics, i creixement del mercat<br />
comunicatiu, sobretot per l’aparició i multiplicació de la televisió privada i la irrupció del<br />
fenomen multimèdia i d’Internet.<br />
Conseqüentment , s’ha produït un major interès social per aquests temes i un<br />
augment de la demanda per part de joves interessats en dedicar-se a algunes de les<br />
especialitats de la comunicació i de la informació. De forma paral·lela, la universitat<br />
catalana s’ha transformat i ha exigit al seu personal docent una major especialització i<br />
dedicació acadèmica, i li ha demanat la realització de treballs d’investigació per a poder<br />
consolidar la seva situació laboral o la seva carrera acadèmica.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
60
Aquests fenòmens de caràcter divers i heterogeni han provocat un<br />
creixement numèric i una major professionalització per part dels investigadors catalans.<br />
Com a resultat, s’ha produït un augment del nombre de treballs de recerca de doctorat i de<br />
tesis doctorals, una proliferació de tot tipus de congressos, jornades i simposis, una major<br />
edició de llibres especialitzats i, com s’ha vist, l’aparició i consolidació d’algunes revistes<br />
acadèmiques.<br />
Entre els diferents sectors comunicatius analitzats en l’ampli ventall que<br />
composen els fenòmens comunicatius i informatius, destaquen, pel nombre de referències<br />
existents entre <strong>1996</strong> i <strong>2002</strong>, els massius, com ara la cinematografia, la televisió, el sistema<br />
mediàtic en el seu conjunt, la premsa i la radiodifusió, a més de nous mitjans tecnològics<br />
com ara Internet i el multimèdia, i d’altres llenguatges tradicionals com la publicitat<br />
comercial i la propaganda política.<br />
En relació amb les principals disciplines i especialitats científiques bàsiques<br />
d’anàlisi dels fenòmens comunicatius i informatius, destaca –a gran distància de la resta- la<br />
Història especialitzada, seguida per la Tecnologia de la Informació, la Periodística, la<br />
Política de la Comunicació, la Semiòtica, i la Sociologia de la Comunicació.<br />
Les universitats més actives en la recerca en tots aquests àmbits i sectors són<br />
la Universitat Autònoma de Barcelona i la Universitat Pompeu Fabra.<br />
L’escassa presència internacional de la recerca catalana en comunicació i en<br />
informació es pot atribuir bàsicament a que els investigadors catalans prefereixen publicar<br />
en la seva llengua i sobre aspectes de la realitat comunicativa que afecten a la pròpia<br />
comunitat i a la pròpia cultura, i que el criteri de consideració de què és una publicació<br />
científica per part de l’ISI és clarament favorable a les publicacions en llengua anglesa i<br />
editades per organismes anglosaxons.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
61
En el període objecte d’aquest report algunes perspectives teòriques s’han anat<br />
desenvolupant força, com són els casos de la Tecnologia de la Informació, la Política i<br />
Estructura de la Comunicació, la Història de la Premsa i del Cinema, la Periodística, la<br />
Sociosemiòtica i les Anàlisis de Contingut, a més de la Publicitat, les Relacions Públiques,<br />
la Comunicació Institucional i Empresarial, la Comunicació Científica, i el Disseny<br />
Periodístic.<br />
També es pot concloure que la investigació sobre els fenòmens<br />
comunicatius i informatius a Catalunya està especialment centrada en el sistema mediàtic.<br />
Això és així a causa dels condicionants que hi ha en la pròpia creació i evolució de les<br />
facultats universitàries específiques, dedicades a la formació professional de comunicadors<br />
socials. Aquest fet ha afavorit , per exemple, els estudis hemerogràfics, històrics i d’anàlisis<br />
de contingut, d’audiències i d’efectes dels mitjans.<br />
El balanç dels últims anys d’investigació sobre comunicació i informació a<br />
Catalunya és força positiu –sobretot des del punt de vista quantitatiu-, i els resultats dels<br />
diferents tipus d’anàlisis realitzats són plenament homologables amb els de qualsevol altre<br />
país d’Occident. Però encara queden molts àmbits i perspectives teòriques per estudiar, així<br />
com diversos períodes històrics per cobrir.<br />
Catalunya ha canviat molt al llarg dels darrers anys noranta. Ara ens trobem<br />
davant d’una societat més moderna, dinàmica, multicultural i multiètnica, més integrada<br />
dins la Unió Europea, però també dins dels processos de concentració econòmica i de<br />
transnacionalització, amb un sistema mediàtic molt més desenvolupat i diversificat (encara<br />
que a la vegada més dependent d’instàncies exteriors) i amb uns processos en curs de<br />
digitalització de tot l’entramat tecnològic del país.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
62
Annex 1. Enquesta qualitativa a experts sobre recerca en Comunicació<br />
Es va enviar les quatre preguntes indicades a un grup de 22 experts. Pel seu interès, aquí es recullen les respostes<br />
dels 10 experts que la van respondre.<br />
Preguntes<br />
N. Pregunta<br />
1 Quina opinió global li mereix l’estat de la recerca sobre comunicació a Catalunya o be, que destacaria mes de la recerca<br />
sobre comunicació a Catalunya?<br />
2 Com situaria la recerca en comunicació a Catalunya en relació al context espanyol i internacional?<br />
3 Podria assenyalar entre un i tres punts forts i entre un i tres punts febles de la recerca en comunicació a Catalunya?<br />
4 Quina opinió li mereixen les polítiques científiques (p.e.: avaluació, trams de recerca, finançament de projectes de recerca,<br />
etc.) de les Administracions catalana i espanyola?<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
63
Taula: Respostes experts<br />
Expert Pregunta1 Pregunta2 Pregunta3 Pregunta4<br />
Alsius, Hi ha un problema clau en el cercle viciós -<br />
- -<br />
Salvador que es genera: les temàtiques<br />
(UPF) específiques del país no es consideren de<br />
prou interès general, això comporta<br />
manca d’ajuts institucionals, la manca<br />
d’ajuts perjudica el reconeixement de<br />
l’activitat investigadora dels professors,<br />
això genera o desànim o derivació cap a<br />
temàtiques que no són prou específiques<br />
de la realitat catalana, etc<br />
Gifreu, Em referiré només al que s’entén per En relació al context espanyol, Per ser molt telegràfic, remarcaria A Catalunya no hi ha cap política de<br />
Josep "comunicació social". Al meu parer, la recerca catalana en<br />
aquests punts:<br />
recerca en comunicació que mereixi<br />
(UPF) l’estat actual de la recerca en<br />
comunicació pot<br />
Punts forts<br />
aquesta consideració. Això no significa<br />
comunicació a Catalunya presenta un considerar-se força ben dotada - Unes estructures i infraestructures que no hi hagi algunes iniciatives i<br />
panorama<br />
i situada. En general, les universitàries que permeten una certa mesures, i que no s’hi destinin alguns<br />
que qualificaria de complex, ric i aportacions dels investigadors dedicació a la recerca en comunicació diners. Però, en el millor dels casos, el<br />
contradictori. Complex, perquè s’estan espanyols de la comunicació - Uns equips d’investigadors,<br />
reconeixement de mèrits (beques, grups<br />
duent a terme una àmplia gamma no compten en el rànking diversificats i ben formats, que poden consolidats, trams...) és totalment<br />
d’iniciatives i d’estudis que comprenen la internacional d’aquesta competir a nivell internacional subsidiari dels paràmetres i mesures<br />
majoria dels sectors i subsectors de la disciplina. I els catalans, - Una bona recepció de la recerca establerts des de Madrid.<br />
comunicació, amb uns resultats globals tampoc. Hi ha algú que ha internacional.<br />
difícils d’avaluar com un tot. Ric, perquè aconseguit de publicar alguna Punts febles:<br />
podem parlar ja d’una tradició catalana cosa en els circuits de prestigi - Manca d’una política de recerca en<br />
consolidada de recerca en comunicació al europeus i/o anglosaxons. comunicació que doti financerament),<br />
llarg dels darrers vint anys, amb múltiples Però, en general, queda molt orienti i coordini, les grans iniciatives<br />
grups, centres, publicacions i línies de per fer... Massa sovint, la de recerca en comunicació<br />
recerca. I contradictori, perquè ni hi ha recerca que es fa als<br />
- Fragmentació i precarització de grups<br />
una política sostinguda i coherent de departaments universitaris i d’iniciatives de recerca<br />
recerca en comunicació ni sembla sembla únicament vinculada a - Escassa presència internacional.<br />
destacar-se algun liderat important en interessos instrumentals i<br />
la investigació en àmbits centrals de la<br />
comunicació social.<br />
burocràtics.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
64
Corbella<br />
Joan<br />
(UPF)<br />
Figueres<br />
Josep M.<br />
(UAB)<br />
En general, falten recursos econòmics i<br />
materials per a poder realitzar-la en les<br />
condicions desitjables. Probablement es<br />
correspon amb la poca consciència<br />
col·lectiva (social, política i acadèmica)<br />
sobre la seva necessitat i/o utilitat, i una<br />
manca de valoració (o sigui, atorgar<br />
valor) sobre la necessitat d’alimentar la<br />
formació d’experts que realment puguin<br />
analitzar, estudiar, i obtenir resultats<br />
sobre els fenòmens comunicatius i la<br />
seva repercussió i implicació social, que<br />
vagin més enllà dels tòpics i llocs<br />
comuns.<br />
En definitiva, una desconsideració de la<br />
comunicació social com a camp de<br />
recerca important. Això genera que es<br />
destinin pocs recursos i que hi hagi<br />
pocs equips de treball estables i potents,<br />
i que la majoria del treball que es fa<br />
correspongui a recerca individual.<br />
Amb tot això no vull dir que no hi hagi<br />
treballs de gran mèrit, però es<br />
corresponen més a voluntat o vocació<br />
individual que no pas a una demanda<br />
social rellevant<br />
La qualitat d’alguns estudis de caràcter<br />
individual i algun esforç col·lectiu de<br />
sistematització per part de centres com<br />
l’Arxiu Històric de la Ciutat de<br />
Barcelona amb força absència de<br />
recerca de les universitats només<br />
presents com a tribunes divulgatives<br />
des de les importants revistes<br />
científiques igual que l’IEC.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Té un escàs nivell d’innovació<br />
sobre el que es fa a Espanya i a<br />
nivell internacional. La manca<br />
de recursos pot haver contribuït<br />
a que falti innovació o capacitat<br />
de lideratge almenys en alguns<br />
camps de la recerca en<br />
comunicació.<br />
Però a canvi té un volum<br />
important d’activitat sobre els<br />
aspectes específics del país<br />
(història, estructura i polítiques<br />
de mitjans de comunicació,<br />
sobretot).<br />
Per la resta, la majoria dels<br />
problemes apuntats a la<br />
pregunta 1 són comuns –amb<br />
més o menys intensitat- a<br />
Espanya i al nivell<br />
internacional.<br />
En tot cas, la formació d’equips<br />
i centres de recerca en<br />
comunicació està clarament per<br />
sota del potencial del país, en<br />
contrast amb aquests dos àmbits<br />
(espanyol i internacional).<br />
Sempre dins la meva<br />
especialització la recerca<br />
historiogràfica en relació<br />
al periodisme té pel cas català<br />
tradició, innovació i qualitat,<br />
des d’un esforç personal en una<br />
línia que tot i els buits ofereix<br />
una dimensió de qualitat en el<br />
producte tot i la desigualtat<br />
atesa la dispersió d’esforços i<br />
la varietat d’investigadors amb<br />
metodologies molt diverses.<br />
Punts forts:<br />
bona formació dels professionals que<br />
surten de les universitats.<br />
Existència de persones amb un clar<br />
esperit de lideratge, necessari per a<br />
engegar projectes ambiciosos de<br />
recerca.<br />
Bon nivell d’accés a la informació<br />
sobre el que s’està fent en d’altres<br />
llocs, i això és un estímul per a la<br />
recerca a Catalunya.<br />
Punts febles:<br />
Pocs recursos econòmics per a la<br />
recerca en comunicació, per a engegar<br />
estudis ambiciosos.<br />
Poca atenció i interès de les empreses<br />
de comunicació per a demanar ajut als<br />
investigadors i centres d’investigació,<br />
que es correspon amb l’esperit de<br />
desconsideració general sobre la<br />
recerca comunicativa.<br />
Punts forts :<br />
Individualitats potents, centres<br />
d’estudi amb potencialitats punts<br />
negatius. manca de política general de<br />
recerca, manca de plans coherents i<br />
racionals, personalismes i<br />
antagonismes en els protagonistes en<br />
la recerca i manca d’objectius de<br />
recerca compartits.<br />
No tinc prou elements de judici per<br />
respondre a aquesta pregunta respecte a la<br />
la recerca en general<br />
Susceptibles de millora perquè responen a<br />
criteris discutibles en operativitat<br />
i resultats. La prova és contemplar les<br />
edicions que apareixen. La<br />
inexistència és demostrativa.<br />
65
Gomis,<br />
Llorenç<br />
(UPF)<br />
Moragues,<br />
Miquel de<br />
(UAB)<br />
Crec que la recerca sobre comunicació<br />
a Catalunya cobreix cada cop més<br />
varietat de camps.<br />
El gran creixement que ha experimentat<br />
l’oferta docent universitària en matèria<br />
de comunicació a Catalunya, en els<br />
darrers 15 anys, ha fet possible<br />
l’aparició d’una gran “massa crítica” de<br />
persones dedicades a la investigació /<br />
docència en aquestes matèries. Però<br />
aquest creixement quantitatiu no s’ha<br />
traduït, proporcionalment, en un<br />
creixement qualitatiu i equilibrat de la<br />
recerca. De manera que sembla<br />
necessari una nova i específica política<br />
de recerca en comunicació que aprofiti<br />
millor el gran potencial humà (i també<br />
estructural i documental) que es disposa<br />
a Catalunya.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Està perfectament a nivell en el<br />
context espanyol.<br />
L’internacional és massa divers<br />
per situar-la. A nivell europeu<br />
em penso que ho està.<br />
L’esmentat creixement<br />
quantitatiu (per exemple el gran<br />
nombre de tesis i tesines) no<br />
s’ha traduït en una producció<br />
científica d’influència<br />
internacional, essent comptades<br />
les publicacions d’autors<br />
catalans a les revistes<br />
internacionals i a les<br />
col·leccions de llibres<br />
especialitzats en comunicació,<br />
fortament dominades per<br />
l’anglès i pels àmbits acadèmics<br />
anglosaxons. Aquesta absència<br />
contrasta amb la presència en<br />
els àmbits científics<br />
internacionals de les<br />
publicacions d’autors<br />
finlandesos, holandesos,<br />
danesos, suecs, etc. Tot i els<br />
canvis que es produeixen entre<br />
les generacions més joves, la<br />
manca de domini de l’anglès<br />
constitueix encara una barrera<br />
important per la divulgació de la<br />
recerca feta a Catalunya, barrera<br />
que es podria superar amb una<br />
política especifica d’ajut a la<br />
traducció. Però les barreres no<br />
estan únicament en l’anglès,<br />
també cal considerar críticament<br />
la limitada presència d’autors<br />
catalans en les publicacions<br />
llatinoamericanes de<br />
comunicació. I, més en general,<br />
les escasses plataformes de<br />
Potser s’ha treballat més en les<br />
qüestions específiques del país que en<br />
les teòriques<br />
Punt forts:<br />
1. L’existència d’especialistes<br />
en les diverses temàtiques i<br />
àrees d’estudi de la<br />
comunicació<br />
2. Una major especialitat de la<br />
recerca sobre els temes de<br />
comunicació de major<br />
implicació política per a<br />
Catalunya. És el cas del<br />
estudis sobre estructura y<br />
polítiques de comunicació<br />
(descentralització, regulació<br />
audiovisual, etc.) o sobre<br />
llengua, comunicació i<br />
identitat.<br />
3. L’interès, en general, per<br />
les innovacions i pels nous<br />
paradigmes de la societat de la<br />
informació (com ara els<br />
estudis sobre Internet).<br />
Punts febles:<br />
1. Destacaria les deficiències<br />
en la formació de grups<br />
(equips) de recerca i<br />
l’excessiu individualisme<br />
d’aquestes tasques, amb els<br />
corresponents dèficits de<br />
formació.<br />
2. Una segona mancança es<br />
troba en les limitades<br />
experiències d’estudis<br />
pluridisciplinars, en part<br />
derivada de la pròpia<br />
concepció acadèmica dels<br />
Hi ha ganes de fer-ho bé i també molta<br />
polèmica. Com a emèrit no ho conec<br />
prou<br />
Les ciències de la comunicació pateixen<br />
del dèficit general de les polítiques<br />
científiques en relació amb les humanitats<br />
i les ciències socials, tant pel que fa als<br />
sistemes d’avaluació, com a la limitació de<br />
recursos per a la recerca.<br />
La nova regulació d’avaluacions, trams,<br />
crèdits, etc. ha tingut alguns efectes<br />
positius en l’increment de l’autoexigència,<br />
però també ha comportat algunes<br />
desviacions, com ara la tendència a<br />
planificar la pròpia activitat científica a la<br />
“necessitat de fer currículum” , mes que a<br />
fer una aposta pel risc en la innovació i per<br />
la formació a llarg termini.<br />
No obstant, crec que la principal crítica a<br />
l’actual política de recerca hauria de ser<br />
una autocrítica, adreçada a la política<br />
universitària catalana en matèria de<br />
comunicació i concretament a la manca<br />
d’una política de coordinació en el procés<br />
de multiplicació del nombre de Facultats<br />
Universitàries dedicades a la comunicació.<br />
Això ha incidit en l’empobriment, sense<br />
compensacions, de les Facultats ja<br />
consolidades, en la desestructuració de<br />
grups en formació o en la multiplicació de<br />
tasques organitzatives i docents en<br />
detriment de la tasca de recerca de molts<br />
dels millors especialistes. Un exemple de<br />
les conseqüències negatives d’aquesta<br />
descoordinació també el podem trobar en<br />
l’actual dispersió de l’oferta de formació<br />
de doctorat a Catalunya, i en la<br />
inexistència d’una vertadera oferta<br />
d’excel·lència en aquesta matèria.<br />
66
Murciano,<br />
Marcial<br />
(UAB)<br />
Parés,<br />
Manuel<br />
(UAB).<br />
La recerca en comunicació a Catalunya<br />
és important en quantitat i qualitat. És<br />
particularment notable en els temes de<br />
comunicació local des de finals dels<br />
anys setanta.<br />
Per la meva experiència internacional<br />
crec que a Catalunya, com pertot arreu,<br />
hi ha uns temes que gaudeixen d’una<br />
certa moda, que han assolit un<br />
tractament d’una qualitat remarcable.<br />
Vull subratllar que la bibliografia<br />
emprada es mes cosmopolita que en<br />
d’altres països.<br />
Crec que hi ha un marcat interès per<br />
estudiar les noves tecnologies,<br />
principalment Internet, la televisió, les<br />
politiques de comunicació en funció de<br />
les directives de la Unió Europea, el<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
difusió a escala espanyola i<br />
internacional de la recerca feta a<br />
Catalunya.<br />
La recerca catalana hauria<br />
d’estar finançada amb<br />
programes millor dimensionats,<br />
més relacionats amb les<br />
necessitats socials i<br />
empresarials i millor projectada<br />
(divulgada) nacionalment i<br />
internacional.<br />
En part ho contesto en la<br />
pregunta anterior.<br />
Dissortadament, la recerca<br />
catalana en català, a la resta<br />
d’Espanya o a Llatinoamèrica<br />
es molt poc coneguda. Les<br />
obres en castellà tenen una<br />
difusió superior.<br />
Igualment, la participació<br />
catalana en les reunions<br />
científiques espanyoles es<br />
remarcable, mentre que en el<br />
cas estranger, en ocasions<br />
estudis de comunicació<br />
concebuts, massa sovint, de<br />
manera aïllada del conjunt<br />
dels estudis socials.<br />
Punts forts:<br />
- Amplitud i diversitat de la recerca<br />
- Connexions amb les corrents<br />
internacionals<br />
- Diverses àrees consolidades<br />
(comunicació local, teoria de la<br />
comunicació, etc.)<br />
Punts febles:<br />
- Manca d’un sistema específic<br />
d’R+D+I<br />
- Pressupostos de finançament<br />
limitats<br />
- Manca de grups internacionals<br />
consolidats<br />
Punts febles:<br />
Vegis el que dic en 1). Crec que la<br />
comunicació internacional (malgrat<br />
que parlem molt de la globalització),<br />
la comunicació política, la premsa, el<br />
paper comunicatiu dels grups de<br />
pressió, l’economia de la<br />
comunicació, entre d’altres, no<br />
gaudeixen de moltes obres que les<br />
tractin.<br />
També son febles els esforços de<br />
recerca fets en el terreny de l’ètica i la<br />
deontologia de la comunicació; en la<br />
Finalment, destacar que els currículums<br />
vitae dels especialistes posen de manifest<br />
que, en general, la comunitat científica<br />
està abocada a un excés d’activitats,<br />
derivada del protagonisme social de la<br />
comunicació a la nostra societat<br />
(seminaris, congressos, simposis, jornades,<br />
taules rodones, articles d’opinió, etc.) en<br />
detriment de l’activitat mes pròpiament<br />
investigadora i de la producció més<br />
innovadora.<br />
Són encara d’aportacions petites d’un<br />
procés que cal consolidar. Caldria una<br />
millor articulació entre el sistema<br />
universitari, l’Administració i el sector<br />
empresarial.<br />
Lamentablement, no en tinc gaire<br />
experiència. Em temo que, a nivell<br />
institucional, es prioritza massa la recerca<br />
en equip, mentre que la individual es<br />
sovint menystinguda. Ho considero un<br />
error.<br />
Pel que fa als trams, malgrat que<br />
personalment no he tingut cap entrebanc,<br />
em temo que sovint es produeixen<br />
situacions equivoques i inadmissibles<br />
67
Rodrigo,<br />
Miquel<br />
(UAB)<br />
llenguatge periodístic, principalment.<br />
De tota manera, per les tesis en les que<br />
he pogut intervenir, la temàtica<br />
investigada es força amplia.<br />
So pena de parecer pedante me permito<br />
autocitarme. En capítulo de mi libro<br />
(Teorías de la comunicación : ámbitos,<br />
métodos y perspectivas) dedicado a la<br />
investigación en Catalunya (pp.114-<br />
118) apunto algunas características. No<br />
tengo muy claro, como señalaba Gifreu,<br />
que exista una “Escuela Catalana” de<br />
comunicación. Aunque si es cierto que<br />
hay una cierta preocupación por<br />
determinados temas como son, por<br />
ejemplo, las políticas de comunicación<br />
o la comunicación de proximidad. No<br />
creo que haya que caer ni en la<br />
autocomplacencia ni en el pesimismo.<br />
Creo que la investigación catalana de<br />
comunicación ha producido interesantes<br />
aportaciones por lo que hace a<br />
investigaciones empíricas sobre<br />
distintos fenómenos comunicativos del<br />
país. Quizás le haría falta fundar líneas<br />
de investigación y teorías originales,<br />
que le den una mayor proyección<br />
internacional. Creo que hay suficiente<br />
masa critica para ello. Quizás faltan<br />
ayudas y fondos para la investigación.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
potser per dificultat lingüística,<br />
es limitada.<br />
Creo que la investigación está a<br />
la altura de la del Estado<br />
Español. Pero no es equiparable<br />
a la de países de mayor<br />
tradición y potencial intelectual<br />
como Estados Unidos, Francia,<br />
Gran Bretaña, Italia, etc.<br />
Por otro lado, también hay<br />
apuntar una globalización en la<br />
investigación en comunicación<br />
por la que los retos<br />
investigadores se repiten en<br />
distintos países,<br />
independientemente de su<br />
potencial investigador.<br />
interdisciplinarietat de la<br />
comunicació;<br />
en les relacions entre comunicació i<br />
cultura, crec que a més de la cultura<br />
com a creació caldria ocupar-se de la<br />
antropologia cultural; en la<br />
comunicació política temes com els<br />
moviments socials i els grups de<br />
pressió. Igualment, la psicologia<br />
social i comunicació.<br />
Puntos fuertes:<br />
Una investigación empírica de<br />
análisis de la comunicación del país<br />
bastante notable.<br />
Unas bases solventes para realizar<br />
investigaciones con mayor proyección<br />
internacional.<br />
Puntos débiles:<br />
Falta de estudios teóricos que aporten<br />
una visión más global a los cambios<br />
comunicativos, culturales y sociales.<br />
Falta de una mayor proyección<br />
internacional.<br />
Escasa ayuda a la investigación en<br />
comunicación.<br />
En nuestro campo se produce una gran<br />
paradoja: cada día hay una mayor<br />
conciencia ciudadana de la importancia<br />
social de la comunicación, Sin embargo,<br />
no hay más fondos para la investigación<br />
en comunicación. No somos una de las<br />
áreas priorizadas (salvo en los aspectos<br />
más tecnológicos) en la investigación. En<br />
mi opinión las políticas científicas, tanto<br />
catalana como estatal, fomentan – en el<br />
mejor de los casos- los estudios empíricos<br />
ad hoc y se olvidan la de investigación<br />
más teórica y de base. Tengo una gran<br />
desconfianza en los criterios que se<br />
utilizan en las evaluaciones, tramos de<br />
investigación, financiación de proyectos<br />
de investigación, etc. Sobre todo porque<br />
no se establecen criterios objetivos y<br />
cuantificables en la valoración de la<br />
investigación. Aunque la DURSI lo ha<br />
intentado, los baremos dados a las<br />
distintas revistas científicas son bastante<br />
discutibles.<br />
68
Saperas,<br />
Enric<br />
(URJC)<br />
La recerca a Catalunya em sembla que<br />
manifesta l’estat general de la recerca a<br />
l’Estat espanyol. Em penso que és una<br />
recerca moderna i molt pròpia de la<br />
recerca que es fa a Europa, però amb<br />
algunes dificultats molt característiques<br />
(que concretaré a la pregunta 3). La<br />
recerca a Catalunya té la mancança de<br />
no disposar d’un sistema comunicatiu<br />
propi i fort capaç d’oferir un context<br />
d’expansió a la recerca i un caràcter<br />
aplicada d’aquesta. Aquesta manca de<br />
context fa que sigui una recerca molt<br />
‘universitària’ o molt pendent de<br />
l’Administració pública i ,doncs, poc<br />
innovadora. Malgrat això, i tenint en<br />
compte, el marc general espanyol<br />
continua sent una recerca molt<br />
competitiva respecte a la resta de<br />
l’estat. Em penso que ens trobem en<br />
una època que podria provocar una<br />
crisi: dificultats en la renovació de les<br />
generacions d’investigadors i amb una<br />
forta dificultat per formar i incorporar<br />
nous investigadors.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
En relació al context espanyol<br />
la situació és de mimetisme<br />
bàsicament per la pressió<br />
administrativa de les<br />
universitats públiques i pel<br />
creixent caràcter ‘funcionarial’<br />
dels docents i ivestigadors.<br />
Penso que s’ha `perdut<br />
autonomia i capacitat<br />
innovadora. Respecte al marc<br />
internacional la recerca es troba<br />
en fase de seguiment d’una fase<br />
de transformació que afecta tota<br />
la recerca com a conseqüència<br />
dels canvis que està<br />
experimentant el sistema<br />
comunicatiu i les seves formes<br />
d’impacte des dels noranta fins<br />
ara. Però l’actitud és<br />
d’espectadors, i no pas<br />
d’impulsors llevat d’un discurs<br />
molt propi de Catalunya com és<br />
el cultural (o multicultural) i<br />
conceptes a la moda com la<br />
‘pau’, la ‘globalització’, ... Per a<br />
mi manca molt més de recerca<br />
aplicada (no hi ha sistema<br />
comunicatiu propi i fort) o crític<br />
(quasi inexistent)<br />
Punts forts:<br />
a. una gran tradició de recerca<br />
b. un contacte amb Europa i<br />
Llatinoamèrica<br />
Punts febles:<br />
a. dependència del poder polític i<br />
administratiu: ‘funcionarització’<br />
b. gran dificultat per a introduir<br />
noves generacions d’investigadors i<br />
de renovar la tradició de les dues<br />
generacions d’investigadors que<br />
varen donar lloc a la recerca<br />
c. incomprensió de les universitats i<br />
dels mitjans de comunicació<br />
d. reclusió en temes vagues i poc<br />
vinculats a la realitat immediata del<br />
sistema comunicatiu i de l’audiència<br />
f. desconeixement social pel que fa a<br />
la tasca dels investigadors<br />
g. massa investigador sense<br />
professionalització, i dificultat en<br />
formar i potenciar el treball de grups<br />
de recerca<br />
h. incapacitat de desenvolupar<br />
recerca bàsica o fonamental<br />
En les respostes anteriors es dedueix: les<br />
lleis universitàries han anat empitjorant la<br />
situació i ha estat una de les causes per a<br />
reduir la capacitat i innovació de la recerca.<br />
Les polítiques universitàries han dificultat<br />
la renovació i impuls de nous professors, i<br />
també de nous investigadors. Són<br />
polítiques que (greu error) potencien la<br />
valoració individual i no de l’activitat dels<br />
grups de recerca (la lògica contrària el que<br />
implica les ciències socials actuals que són<br />
precisament de grup de recerca) Les<br />
polítiques de recerca i d’investigació són<br />
un fre i impliquen la funcionarització i la<br />
competitivitat (entesa com a fragmentació)<br />
entre departaments i facultats. La Unió<br />
Europea està potenciar crea grans ‘pools’<br />
d’investigadors de forma interuniversitària<br />
i interdepartamental: en el cas de la recerca<br />
comunicativa la tendència ha estat la<br />
contrària.<br />
Tot i la crisi ,o fase de transformació,<br />
actual la recerca catalana continua sent<br />
davantera; cal, però, matisar en quin<br />
context ens movem.<br />
69
Annex 2a. Premis a la Investigació sobre Comunicació de Masses (CAC) <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Nota a propòsit d’aquest annex: S’inclouen les dades d’aquests premis únicament<br />
amb caràcter documental, és a dir, a fi de completar aquest report amb informacions que<br />
poden ser útils a l’hora de documentar la història recent de la recerca en comunicació<br />
social a Catalunya. No s’han derivat conclusions especials a partir d’aquestes dades ni<br />
han influit de manera específica les conclusions del report.<br />
VIII edició (<strong>1996</strong>)<br />
Sr. Jordi Busquet i Duran, pel treball La cultura i la comunicació de masses a debat.<br />
Accèssits:<br />
Sr. Manuel Carlos Fernández Sánchez, pel treball Influència del muntatge en el<br />
llenguatge audiovisual.<br />
Sra. María del Pilar Martínez-Costa Pérez, pel treball Transformacions de la<br />
radiodifusió sonora a Europa: escenari per a la introducció de la ràdio digital per<br />
satèl·lit.<br />
IX edició (1997)<br />
Sr. Salvador Alsius i Clavera, pel treball Ètica informativa i televisió.<br />
Accèssits:<br />
Sra. María Josefa Bezunartea Valencia, pel treball Cómo las opiniones compiten con los<br />
hechos.<br />
Segon accèssit: Sr. Rafael Xambó i Olmos, pel treball El sistema comunicatiu valencià.<br />
X edició (1998)<br />
Sr. Hugo Aznar Gómez, pel treball Comunicación responsable: la autorregulación de<br />
los medios.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
70
Accèssits:<br />
Sra. Anna Diloy San Miguel, pel treball El concepte de la llegibilitat aplicat a la<br />
tipologia de premsa<br />
Sra. Núria García Muñoz, pel treball Comportamientos y hábitos de consumo televisivo<br />
del niño en el ámbito familiar.<br />
XI edició (1999)<br />
Sra. Carme Farré Pavia, pel seu treball Serra d'Or, intel·lectualitat i cultura resistents<br />
en el segon franquisme.<br />
Accèssits:<br />
Sr. Antonio Fayos Gardó, pel seu treball Derecho a la intimidad y Medios de<br />
Comunicación.<br />
Sra. María del Carmen García Galera, pel seu treball Percepción y reacción ante el<br />
discurso televisivo: la influencia de la programación violenta en el proceso de<br />
socialización infantil.<br />
XII edició (2000)<br />
Sr. Xavier Giró Martí, pel seu treball Anàlisi crítica del discurs sobre nacionalisme i<br />
identitat als editorials de la premsa diària publicada a Catalunya des de la transició<br />
fins al Govern del PP (1977-<strong>1996</strong>).<br />
Accèssits:<br />
Sra. Inmaculada Higueras Vicente, pel seu treball Valor comercial del derecho de<br />
imagen: Aportaciones del right of publicity norteamericano al derecho a la propia<br />
imagen.<br />
Sr. Pedro Sangro Colón, pel seu treball El concepto de 'montaje cinematográfico'. Una<br />
revisión de su formulación teórica.<br />
XIII edició (2001)<br />
Sra. Juana Gallego Ayala, pel treball La prensa diaria por dentro. Mecanismos de<br />
transmisión de estereotipos masculinos y femeninos en la prensa de información<br />
general.<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
71
Accèssits:<br />
Sr. Joaquim Romaguera i Ramió, pel treball Contribucions científiques i invents<br />
tecnològics d'intel·lectuals i tècnics espanyols, del precinema al cinema en relleu i la<br />
televisió (1946-1954).<br />
Sra. María Marcela Farré Ruscalleda, pel treball Náufragos del relato. La construcción<br />
ficcional del inmigrante en el mundo posible del telediario.<br />
XIV edició (<strong>2002</strong>)<br />
Premi al tema obert sobre comunicació de masses:<br />
Sra. Eva Pujadas Capdevila, pel treball Els discursos sobre la Televisió de Qualitat:<br />
Àmbits temàtics de referència i perspectives d'anàlisi.<br />
Premi al tema específic de recerca sobre el sector audiovisual:<br />
Sr. Lluís Bonet i Agustí, pel treball Audiovisual, indústries culturals i globalització:<br />
estratègies empresarials i governamentals davant l'impacte de les noves tecnologies.<br />
9<br />
8<br />
7<br />
6<br />
5<br />
4<br />
3<br />
2<br />
1<br />
0<br />
Premis a la Investigació <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Cinematografia<br />
Televisió<br />
Sistema mediàtic<br />
Internet<br />
Premsa<br />
Radiodifusió<br />
Publicitat<br />
Multimèdia<br />
Llengua utilitzada en els premis<br />
Idioma<br />
Català 11<br />
Castellà 9<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
Propaganda política<br />
Telecomunicacions<br />
Relacions públiques<br />
Editorial<br />
Fonografia<br />
Fotografia<br />
Videografia<br />
Obres<br />
72
Annex 2b. Informes presentats pel CAC (anys 2001 i <strong>2002</strong>)<br />
Nota a propòsit d’aquest annex: A l’igual que hem indicat sobre l’annex interior, hem<br />
d’assenyalar aqui que s’inclouen les dades d’aquests informes únicament amb caràcter<br />
documental, és a dir, a fi de completar aquest report amb informacions que poden ser<br />
útils a l’hora de documentar la història recent de la recerca en comunicació social a<br />
Catalunya.<br />
7-2-2001 Informe 4/2001. El tractament als teleinformatius de la notícia del naufragi<br />
d'una pastera a la platja de Tarifa<br />
1-3-2001 Informe 5/2001. El tractament als teleinformatius del judici sobre presumptes<br />
casos de pederàstia al Raval<br />
5-6-2001 La definició del model de servei públic al sector de l'Audiovisual<br />
14-6-2001 Informe relatiu al pluralisme informatiu del mitjans de ràdio i televisió de<br />
Catalunya<br />
25-7-2001 Informe sobre el sector audiovisual a Catalunya, 2000<br />
24-10-2001 Informe 25/2001 La representació dels actors polítics al debat de política<br />
general al Parlament de Catalunya els dies 2,3 i 4 d'octubre de 2001<br />
24-10-2001 Informe 26/2001 La representació dels actors polítics al debat de la moció<br />
de censura al Govern de Catalunya (Parlament de Catalunya, 17.18 i 19 d'octubre de<br />
2001<br />
19-11-2001 Informe 28/2001. El tractament informatiu de l'accident d'un autocar a<br />
Villarrasa (Huelva) el dia 14 de novembre de 2001<br />
16-01-<strong>2002</strong> Informe 1/<strong>2002</strong>. La publicitat de joguines durant la campanya de Nadal<br />
2001-<strong>2002</strong><br />
13-03-<strong>2002</strong> Informe 5/<strong>2002</strong>. El tractament de la polèmica del hijab als informatius de<br />
televisió<br />
03-04-<strong>2002</strong> Informe 7/<strong>2002</strong>. El tractament informatiu de l'accident de trens a<br />
Torredembarra<br />
08-05-<strong>2002</strong> La representació dels actors polítics en els teleinformatius d'àmbit català.<br />
Dades del trimestre de febrer a abril<br />
10-05-<strong>2002</strong> Informe sobre el sector audiovisual a Catalunya, 2001<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
73
12-05-<strong>2002</strong> Informe sobre la viabilitat d'una Agència Catalana de Comunicació<br />
12-05-<strong>2002</strong> Informe en compliment de la moció 141/VI del Parlament de Catalunya<br />
sobre el projecte de la televisió i la ràdio digitals<br />
21-06-<strong>2002</strong> Informe sobre la revisió del model de televisió local a Catalunya<br />
21-06-<strong>2002</strong> Informe sobre el tractament de la vaga general del dia 20 de juny en els<br />
teleinformatius<br />
25-06-<strong>2002</strong> Informe sobre el pluralisme en els teleinformatius d'àmbit català. Dades del<br />
trimestre de març a maig de <strong>2002</strong><br />
25-06-<strong>2002</strong> Informe sobre la comprovació de l'acompliment per part de TVC de<br />
l'obligació continguda en l'apartat 6 de l'article 3 de la Instrucció General del Consell<br />
de l'Audiovisual de Catalunya sobre quotes d'obres audiovisuals europees. Exercici<br />
2000<br />
01-07-<strong>2002</strong> Infància, violència i televisió. Usos televisius i percepció infantil de la<br />
violència a la televisió<br />
08-07-<strong>2002</strong> Informe sobre la comprovació de l'acompliment per part de TVC de<br />
l'obligació continguda en l'apartat 6 de l'article 3 de la Instrucció General del Consell<br />
de l'Audiovisual de Catalunya sobre quotes d'obres audiovisuals europees. Exercici<br />
2001<br />
Juliol <strong>2002</strong> La televisió digital terrestre a Espanya. Situació i tendències.<br />
15-11-<strong>2002</strong> Informe sobre el pluralisme en els teleinformatius d'àmbit català. Dades del<br />
trimestre de juny a setembre de <strong>2002</strong><br />
22-11-<strong>2002</strong> El tractament informatiu de la retenció d'alumnes en una escola de<br />
l'Hospitalet de Llobregat el dia 18 de novembre de <strong>2002</strong><br />
Anàlisi<br />
Els 24 informes elaborats pel CAC els anys 2001 i <strong>2002</strong> es poden distribuir en tres àrees<br />
principals:<br />
Àrees Nombre<br />
Anàlisi del contingut 15<br />
Polítiques de la comunicació 6<br />
Estructura i/o Economia de la Comunicació 3<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
74
Pel que fa a l’àrea amb més volum de producció investigadora (Anàlisi del contingut /<br />
del discurs), l’èmfasi es posa en l’avaluació del tractament informatiu que es realitza de<br />
temes específics que desperten interès social: immigració, situacions de crisi,<br />
pluralisme, etc.: 13 informes.<br />
Per raons obvies, el sector que acapara l’atenció és la televisió, seguit de la publicitat<br />
audiovisual i el mitjà radiofònic.<br />
Índex Analític<br />
Tema Pàgines<br />
Àmbits teòrics 4<br />
Bases de dades 46<br />
Docència 9<br />
Doctorats 9<br />
DURSI 42<br />
Llengües 30<br />
Llibres i articles 23<br />
Metodologia 3<br />
Publicacions acadèmiques 17<br />
Recerca 16, 19, 22, 38<br />
Recursos documentals 15<br />
Sectors de la comunicació 4<br />
Tesis doctorals 22, 26<br />
Treballs de doctorat 22, 26<br />
Unitats de recerca 38<br />
Universitats 9<br />
Institut d’Estudis Catalans<br />
Reports de la recerca a Catalunya <strong>1996</strong>-<strong>2002</strong><br />
Comunicació i informació<br />
75