Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Novalis</strong><br />
en vers tu amb un gros afan y.<br />
Ai! Temps ha que f{¡ra morta,<br />
si nofos per 'quest infant!<br />
L'<strong>Enric</strong> sentí 1 plorar d'una criatura, i una<br />
veu que l'aconsolava. Baixà a travel'S <strong>de</strong>l bosquet<br />
i trobà una noia <strong>de</strong> cara patida consumida,asseguda<br />
sota un roure molt vell. Un infant se li<br />
penjava al coll plorant; ella també plorava, i al<br />
costat, damunt <strong>de</strong> l'herba, hi havia un lIaut, El<br />
jove s'hi acostà arn cara compassiva, i ella, així<br />
que I vegé, s'esfereí una mica. Després li digué<br />
amablement;<br />
- Deveu haver sentit el meu cant. Me sembla<br />
que us conec. Deixeu-me rumiar. M'he tornat<br />
flaca <strong>de</strong> memoria, però la vostra vista m <strong>de</strong>svetlla<br />
certs records <strong>de</strong>ls meus bons temps. Oh!<br />
Diria que us assembleu a un <strong>de</strong>ls meus germans<br />
que abans <strong>de</strong> la nostra <strong>de</strong>sgracia se n'havia anat<br />
<strong>de</strong> casa cap a la Persia a veure un poeta molt<br />
famós. Encara <strong>de</strong>u esser viu, i <strong>de</strong>u cantar tristament<br />
la malaventura <strong>de</strong>ls seus germans. Ai I Si<br />
jo m pogués recordar d'algun d'aquells cants<br />
tant famosos que ns <strong>de</strong>ixà! Era un cor noble i<br />
amorós, i el seu més gran tresor era lllaut que<br />
tenia.<br />
La criatura era una nena d'uns <strong>de</strong>u o dotze<br />
anys, que mirava atentament el jove tot arrimant-se<br />
fortament al pit <strong>de</strong> la malhaurada Zulima.<br />
A l'<strong>Enric</strong> se li trencava I cor; la consolà arn<br />
bones paraules, i li <strong>de</strong>manà que li contés més<br />
minuciosament la seva historia; i això an ella no<br />
semblà <strong>de</strong>splaure-li. Ell se ti assegué al davant<br />
i escoltà la seva relació, trencada sovint per<br />
abundantes lIagrimes. Féu sobre tot moltes alabances<br />
<strong>de</strong> la seva terra i la gent. Ne pintà la no-