Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Novalis</strong><br />
orgull i rigor. Irat <strong>de</strong>l seu propl'i plany, <strong>vol</strong>ia<br />
saber sofrir i callar com un rei. Li semblava just<br />
<strong>de</strong> patir més que ls altres homes, i que a la reialesa<br />
li pertocava també Ull dolor més gran. Però<br />
quan a punta <strong>de</strong> dia entrà en la cambra <strong>de</strong> la<br />
filla i mirà ls seus vestits i totes les petites coses<br />
estar com si ella acabés <strong>de</strong> sortir-ne, oblidant<br />
tota reflexió i proposit, s'abandonà com un home<br />
foll, cridant a pietat fins als més hl)mils servidors.<br />
I tota la ciutat, tot el reialme, ploraven i<br />
<strong>de</strong> cor se planyien amb ell.<br />
I fOI) <strong>de</strong> notar que s'escampà com I)na profecia<br />
que la princesa era viva i que aviat retornaria<br />
amb un espòs. Ningú sabia d'ont havia sortit<br />
això, però tot-hom s'agafà an aquesta alegra<br />
creencia, i el prompte retorn era esperat a cada<br />
moment. Així passaren moltes llunes, fins que<br />
tornà la primavera. «-¿ Que va que ara tornarà<br />
també la princesa ?», <strong>de</strong>ien molts arn molt d'esperit.<br />
El rei mateix es<strong>de</strong>vingué més serè i esperançat,<br />
perql)è aql)ella fè li semblava I)na promesa<br />
d'algun po<strong>de</strong>r benefactor. Les acostuma<strong>de</strong>s<br />
festes recomençaren, i a la plena reflorida<br />
<strong>de</strong> l'antiga magnificencia sols semblava mancarhi<br />
I retorn <strong>de</strong> la princesa.<br />
Un .vespre, que justament feia l'any que ella<br />
havia <strong>de</strong>saparegut, tota la cort s'havia aplegat<br />
al jardí. L'aire era tebi i serè; sols un oreig suau<br />
murmurava en els cims <strong>de</strong>ls vells arbres com<br />
anunci d'una alegria que s'acostava. Un gran<br />
brollad9r se llençava potent enlaire, reflectant<br />
en innombrables llumenetes fins dalt en la foscor<br />
<strong>de</strong> les copes sonores <strong>de</strong>ls arbres els flams<br />
que entorn ardien, i acompanyava, al caure, arn<br />
son melodiós xapoteig, els cants que <strong>de</strong>ssota ls<br />
arbres ressonaven, El rei s'estava assegut en una