Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
59<br />
<strong>Enric</strong> d'Ojterdingen -----<br />
corria cap an ella, havent-la ovirada també en<br />
aquell moment. Al veure-la davant, ell restà<br />
una estona com clavat a terra, i la mirava fit a<br />
fit, com si <strong>vol</strong>gués assegurar-s.e <strong>de</strong> que era ella<br />
en veritat i no una visió ilusoria. Després se<br />
saludaren amb -alegria retinguda, com si ja s<br />
coneguessin i s'aimessin <strong>de</strong> molt temps. Abans<br />
<strong>de</strong> que la princesa tingués tem ps d'explicar-li la<br />
causa d'aquell passeig matinal, ell, am les<br />
galtes enrogi<strong>de</strong>s i el cor bategant fort, li allargà<br />
la pedra embolicada en l'escrit. La princesa semblava<br />
que conegués tot lo que hi havia allà<br />
dintre, perquè ho prengué tota callada, tremolant-li<br />
la mà, i per la bona troba, com si no sabés<br />
lo que s feia, penjà al coll <strong>de</strong>l donzell una ca<strong>de</strong>na<br />
d'or que ella duia en el seu. Ell se li agenollà als<br />
peus tot confós, i quan ella li preguntà pel seu<br />
pare, va restar una estona sense po<strong>de</strong>r tornar<br />
paraula. Ella, a mitja veu i amb els ulls baixos,<br />
li digué que aviat aniria a veure-ls, molt contenta<br />
d'aprofitar la promesa que li havia fet el pare<br />
d'ell d'ensenyar-li coses boniques. Tornà a donar<br />
grans mercès amb efusió extremada i se n'anà<br />
lentament sense girar el rostre. El jove no pogué<br />
dir ni una sola paraula. Li féu un gran acatament,<br />
i anà seguint am la vista fins que ella s<br />
perdé en l'espessor <strong>de</strong>l bosc.<br />
Pocs dies passaren que ella ls féu una segona<br />
visita, i, darrera d'aquesta, d'altres. El jove a poc<br />
a poc s'acostumà a acompanyar-la en aquestes<br />
passeja<strong>de</strong>s. Anava a trobar-la a l'hora que ella<br />
venia pel seu jardí, i <strong>de</strong>sprés la tornava a acompanyar.<br />
Ella servava un silenci impenetrable <strong>de</strong><br />
q ui era, per més que s mostrava tant confiada al<br />
seu company, que aquest arribà a conèixer tot<br />
pensament d'aquella ànima celestial. Però l'ele-