Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
58 Nlwalis<br />
Fortment gravada du en sa sang encesa<br />
eixa pedra una xifra insapiguda,<br />
semblant a un cor que tant fortment impresa<br />
l'imatge duu <strong>de</strong> la <strong>de</strong>sconeguda.<br />
Aquella es radiant com una estrella;<br />
torrent <strong>de</strong> 11 um inonda a aquest ben fort;<br />
el brill resta enterrat en el si d'ella.<br />
Resta enterrat l'url cor en l'altre cor?<br />
A punta <strong>de</strong> dia se n'anà I minyó cap al camí<br />
fins a la porta <strong>de</strong>l jardí <strong>de</strong> Ja princesa. Aquesta,<br />
al treure-s el collaret el vespre abans, hi trobà a<br />
faltar aquella pedra, que era un record <strong>de</strong> la<br />
seva mare, i a més tenia un po<strong>de</strong>r <strong>de</strong> talisman·<br />
que I posseir-la assegurava la llibertat <strong>de</strong> la persona,<br />
que mai podia caure en po<strong>de</strong>r d'una altra<br />
contra sa <strong>vol</strong>untat. Aquesta perdua, més que<br />
espantar-la, la sorprengué. Se recordava bé que<br />
en el seu passeig a cavall duia I carboncle al<br />
damunt: aixís es que pensà que l'hauria perdut<br />
o a casa d'aquell vell, o bé a son retorn pel bosc;<br />
i, com que encara tenia ben present el camí,<br />
<strong>de</strong>terminà anar-sen ben <strong>de</strong>jorn a cercar la joia;<br />
i aquesta <strong>de</strong>terminació l'alegrà en tal manera,<br />
que li arribà a semblar que si no li sabia gaire<br />
greu la perdua era pel motiu que li donava <strong>de</strong><br />
tornar a fer <strong>de</strong>ssegujda aquell camí.<br />
A l'esser <strong>de</strong> dia se n'anà pel jardí cap al bosc,<br />
j, com que caminava més <strong>de</strong>pressa <strong>de</strong> lo acostumat,<br />
trobava tot natural que I cor li bategués<br />
arn força, colpejant-li I pit. El sol tot just començava<br />
a daurar els cims <strong>de</strong>ls vells arbres, que s<br />
movien amb una suau remor, com si uns amb<br />
els altres <strong>vol</strong>guessin <strong>de</strong>svetllar-se <strong>de</strong> les visions<br />
nocturnes pera saludar tots plegats el sol ixent,<br />
quan la princesa sentí quelcom llunyà que li féu<br />
alçar els ulls enllà <strong>de</strong>l camí, i vegé 1 minyó que