Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Novalis, Enric d'Ofterdingen, vol. I, traducció de Joan Maragall (1907)
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Enric</strong> <strong>d'Ofterdingen</strong> III<br />
<strong>de</strong>rar aquesta successiva pacificació que dèieu<br />
<strong>de</strong> la natura. Veritablement sembla que s'hagi<br />
anat formant un acord, una pacifica comunitat,<br />
una mutua vivificació i assistencia, i que sempre<br />
poguem preveure temps millors. Es possible<br />
que encara aquí o allà fermenti l'antic llevat i<br />
se n'es<strong>de</strong>vinga alguna forta extremitut; però<br />
l'impuls omnipotent envers una constituciólliure<br />
i armonica es ben visible, i dintre d'aquest<br />
esperit tot cataclisme es cosa passatgera pera<br />
anar-se acostant an aquell gran fi. Pot-ser la<br />
natura no es ja feconda com en altres temps;<br />
pot-ser ara ja no S formen els metalls ni les<br />
pedres nobles, ni roques ni montanyes, i les<br />
plantes i els animals no arriben an aquell fabulós<br />
creixement <strong>de</strong> forces i estructura; però com<br />
més s'ha anat aixugant aquella força creadora,<br />
més han anat creixent les forces educatives,<br />
ennoblidores, comunicadores: l'esperit <strong>de</strong> la<br />
natura s'ha tornat més sensible i enternit ; la<br />
seva fantasia, més plena <strong>de</strong> sentit i variada; la<br />
seva mà, més lleugera i enginyosa. La natura va<br />
acostant-se a l'home; i, lo que abans era pedra<br />
ferestegament feconda, avui es una planta que<br />
creix pacifi..:a, una artista muda i quasi humana.<br />
Ni cal tampoc ara un augment d'aquells antics<br />
tresors, que l'abundancia que n'hi ha es prou<br />
pera qui-sab-Io temps. Am lo poc que jo he vist<br />
ja he trobat, així no més a cop d'ull, que n<br />
podiem <strong>de</strong>ixar encara una gran provisió pera ls<br />
que vinguen darrera nostre. j Quines fiq ueses<br />
no serven les cordilleres <strong>de</strong>l Nord, quines bones<br />
senyals no n'he trobat arreu en la meva patria,<br />
a l'Hongria, al peu <strong>de</strong> les montanyes Carpates,<br />
i en les valls rocoses <strong>de</strong>l Tirol, a ¡'Austria i a la<br />
Baviera 1 Si jo me n'hagués pogut emportar tot