FONT número 11 - Ajuntament de Vila-real
FONT número 11 - Ajuntament de Vila-real
FONT número 11 - Ajuntament de Vila-real
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
82<br />
Les marques <strong>de</strong>l pont <strong>de</strong> Santa Quitèria<br />
talgrao i també a la Font <strong>de</strong> la Figuera, en la província <strong>de</strong> València) i se n’anava <strong>de</strong> poble<br />
en poble quan aquests celebraven les seues festes patronals. Ell amb les seues bogeries,<br />
els seus balls i les seues postisses es guanyava la manutenció, la gent li donava <strong>de</strong> menjar,<br />
i alguna moneda que altra, algun racó amb palla en les quadres que algun veí li cedia per<br />
a dormir. En aquestes corregu<strong>de</strong>s, els veïns <strong>de</strong> Pina <strong>de</strong> Montalgrao li atribueixen l’execució<br />
<strong>de</strong> les marques que estem estudiant. Quan per allà al setembre o octubre acabaven les<br />
festes patronals <strong>de</strong>ls distints pobles, Fe<strong>de</strong>ro tornava a sa casa i reprenia les labors que li<br />
encomanaven els seus pares o germans.<br />
En una d’aquestes corregu<strong>de</strong>s, Fe<strong>de</strong>ro es va trobar amb uns arriers, aquests es<br />
burlaven d’ell, el van increpar i el van obligar a què ballara, a la qual cosa Fe<strong>de</strong>ro es va<br />
negar, un <strong>de</strong>ls arriers va baixar <strong>de</strong>l carro –i li va dir- “si no balles a les bones ballaràs a les<br />
roïnes”. Fe<strong>de</strong>ro sempre anava acompanyat per un gaiato que estava format <strong>de</strong> dues peces,<br />
el mànec i el bastó. Aquest últim estava buit i <strong>de</strong>l mànec eixia un estoc que encaixava<br />
amb el bastó, tan ben fet que ningú podia en<strong>de</strong>vinar que es tractava d’una arma mortífera.<br />
Aquest tipus <strong>de</strong> gaiato era prou usat en l’època, encara que estava totalment prohibit.<br />
Fe<strong>de</strong>ro, sense pensar-ho dues vega<strong>de</strong>s, va <strong>de</strong>sembeinar l’arma i li va clavar una estocada<br />
precisa a l’arrier, que va caure fulminat al terra. Els altres arriers es van precipitar a socórrer-lo<br />
i en la confusió Fe<strong>de</strong>ro va escapar entre els matolls. L’arrier va morir en l’acte.<br />
Hi ha una altra versió <strong>de</strong>ls fets menys coneguda. Un nebot nét <strong>de</strong> Fe<strong>de</strong>ro li va contar a<br />
Vicente Murria que aquest fet va ocórrer a La Llosa (Castelló). El poble estava en festes,<br />
uns carros carregats amb mossos i mosses anaven a algun lloc <strong>de</strong> romeria. Des d’un <strong>de</strong>ls<br />
carros el van insultar. La resta <strong>de</strong> la història és idèntica a la <strong>de</strong>ls arriers. Fe<strong>de</strong>ro, en la seua<br />
fuga, es va refugiar a casa <strong>de</strong>l seu nebot Miguel a Pina <strong>de</strong> Montalgrao. En ella només es<br />
trobava la dona d’aquest. Li va contar que havia matat un home i que no s’espantara si<br />
anava la Guàrdia Civil a per ell. Ningú el va creure perquè Fe<strong>de</strong>ro era incapaç <strong>de</strong> matar<br />
una mosca. Els seus familiars van creure que es tractava d’una <strong>de</strong> les seues excentricitats,<br />
però no va ser així. Al matí següent es va presentar la Guàrdia Civil i se’l va endur emmanillat<br />
i acusat d’assassinat. Fe<strong>de</strong>ro se’n va anar a la presó <strong>de</strong> Castelló, on compliria la<br />
seua con<strong>de</strong>mna.<br />
A partir d’ací se li perd la pista. En aquelles èpoques era molt vergonyós tenir un<br />
familiar assassí i pareix que la família es va <strong>de</strong>sentendre d’ell. Per tal motiu mai es va<br />
tornar a saber <strong>de</strong> Fe<strong>de</strong>ro, alguns diuen que va morir en la presó, altres vagabun<strong>de</strong>jant per<br />
la zona <strong>de</strong> Sagunt (València).<br />
Parlant amb Fernando Morón, aquest comentava que encara recordava pel seu iaio<br />
la cançoneta que cantava Fe<strong>de</strong>ro, <strong>de</strong>ia així:<br />
“A mi me llaman el tonto<br />
El tonto <strong>de</strong> mi lugar<br />
Todos comen trabajando<br />
Y yo como sin trabajar.”