poble sa benestar emocional, comunitat i educació - Almussafes
poble sa benestar emocional, comunitat i educació - Almussafes
poble sa benestar emocional, comunitat i educació - Almussafes
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
per la capacitat de la persona per lliurar-se als altres,<br />
la virtut austera, la renúncia d’un mateix.<br />
L’eclosió d’aquesta ètica anorrea valors tradicionalment<br />
ben considerats, ara sota sospita. Parlem,<br />
per exemple del civisme, entès pel respecte pels altres<br />
i pel que és de tots, entès con el lligam que ens<br />
connecta amb el nostre entorn natural i social. Ens<br />
sembla una obvietat afirmar que l’individualisme és el<br />
respon<strong>sa</strong>ble de la davallada del civisme. Això du<br />
aparellat l’afebliment del sentiment de pertinença a<br />
una <strong>comunitat</strong>, sense el qual és molt difícil bastir<br />
projectes amb mires a la col·lectivitat. Sense<br />
sentiment de pertinença no hi ha <strong>comunitat</strong>. Una<br />
altre dels valors afectat és el concepte de bé comú,<br />
avui un terme ambigu i difuminat, irreconeixible sota<br />
el maquillatge de tants interessos particulars.<br />
Fruit de la mentalitat individualista que comporta<br />
una priorització del <strong>benestar</strong> i dels objectius de<br />
realització del subjecte, es detecta una manca de<br />
respon<strong>sa</strong>bilitat, ente<strong>sa</strong> com la forma de relacionar-nos<br />
amb els altres, gràcies a la qual som capaços de situar<br />
els interessos d’altres amb els que ens sentim<br />
vinculats per damunt dels nostres. Parlarem més<br />
endavant d’aquesta qüestió en un apartat específic.<br />
I com no hauria de veure’s afectat l’altruisme?<br />
L’eclosió del voluntariat, les ONG, els apadrinaments<br />
de nens del Tercer Món i un llarg etcètera d’accions<br />
humanitàries i generoses vers els proïsme no és<br />
incompatible amb l’auge de l’individualisme, ja que es<br />
tracta essencialment d’una moral indolora, és a dir,<br />
actuacions que es fan amb els excedents i que no<br />
comporten obligacions i compromisos forts. Seguim<br />
en aquest sentit Lipovetsky (1994) quan diu: “Avui dia<br />
es parla molt d’ètica, de beneficència, de retorn de la<br />
moral. Malgrat això, els francesos donen per ajudar els<br />
altres una sisena part del que aposten en els jocs<br />
d’atzar, la meitat del que es gasten en flors i plantes, i<br />
una quarta part del que destinen a gossos i gats. Quan<br />
se’ls demana que, en una llista de disset qualitats<br />
morals, trien set virtuts que voldrien veure inculcades<br />
en els joves, només un 15% dels europeus esmenten<br />
l’altruisme; l’obligació de socórrer els altres només<br />
ocupa el catorzè lloc, més o menys al mateix nivell que<br />
la paciència; l’altruisme l’esmenten un 20% dels<br />
francesos, però només un 5% dels espanyols, italians i<br />
alemanys. Quan es pregunta als joves entre tretze i<br />
disset anys què els han ensenyat realment els seus<br />
pares, la majoria –tres quartes parts- parlen de la<br />
necessitat d’esforçar-se en els estudis per aconseguir<br />
una bona professió. Tanmateix, el respecte dels<br />
principis morals ha perdut molt valor, ha perdut gran<br />
part de la legitimitat profunda. Què en queda,<br />
exactament, avui dia? Ja no tenim fe en l’imperatiu de<br />
viure per a l’altre, en l’ideal moral tradicional de la<br />
preferibilitat del proïsme.”<br />
10<br />
I quines conseqüències socials se’n deriven<br />
d’aquest fenomen? El llistat és llarg i podem incloure<br />
l’increment dels actes vandàlics i incívics; l’abandonament<br />
o el maltractament d’ancians, l’augment de<br />
les situacions de desprotecció de menors o les<br />
ruptures conjugals producte de la descomposició dels<br />
lligams socials; la crisi de la institució familiar, en ser<br />
ente<strong>sa</strong> aquesta com un instrument de <strong>sa</strong>tisfacció<br />
personal de l’individu, i que té repercussions serioses<br />
en l’<strong>educació</strong> dels fills, afectada tant per fenòmens de<br />
desestructuració de la família com per la seua<br />
disfuncionalitat a l’hora de cuidar i educar; l’expansió<br />
del sentiment de solitud per l’afebliment de les xarxes<br />
tradicionals de suport social, la sen<strong>sa</strong>ció d’anòmia i de<br />
buidor que provoca un increment alarmant de<br />
malalties mentals; la minva greu del moviment<br />
associacionista i del capital social.<br />
2. L'hedonisme com a valor suprem.<br />
Per hedonisme entenem aquella actitud davant la<br />
vida que concep l'experimentació de plaer com el fi<br />
primordial de l'existència. És obvi que hi ha diverses<br />
classes de plaer (sensitiu, intel·lectual, contemplatiu) i<br />
cadascun d'ells ha merescut a les diferents tradicions<br />
filosòfiques i <strong>sa</strong>piencials valoracions així mateix,<br />
diverses. El que volem dir quan afirmem que la<br />
societat actual és hedonista és que prioritza el fet de<br />
pas<strong>sa</strong>r-s'ho com més bé millor, que vol assolir les<br />
gratificacions sense haver de pas<strong>sa</strong>r pels esforços<br />
corresponents previs i que veu en l'assumpció de<br />
respon<strong>sa</strong>bilitats una penositat innecessària (Buxarrais,<br />
2006). L'aparició de fenòmens com el botellón en són<br />
un bon indicador.<br />
Aquesta actitud té unes conseqüències<br />
devastadores en la forma humana d'estar en el món,<br />
tal i com l'hem entès fins ara. En primer lloc, afecta a<br />
la forma en què ens relacionem amb el patiment.<br />
Taylor (1996) ha destacat l'error fonamental de la<br />
ideologia hedonista que considera que un bé no és<br />
vàlid si supo<strong>sa</strong> patiment. En segon lloc, aquesta<br />
concepció supo<strong>sa</strong> la degradació de la cultura de<br />
l'esforç, puix una societat que refuse el patiment en<br />
lloc de preparar-se per a tolerar-lo renuncia a la seua<br />
pròpia capacitat de superació. En tercer lloc,<br />
l'hedonisme altera la nostra relació amb el desig i el<br />
fa sobirà capriciós dels nostres actes. És el que<br />
s'anomena principi de no frustració, segons el qual tot<br />
desig ha de ser <strong>sa</strong>tisfet immediatament, i cap d'ells no<br />
ha de ser frustrat. El nostre sistema econòmic hi<br />
contribueix eficaçment a inserir en la nostra psicologia<br />
tal concepció. La publicitat i el sistema de vendes a<br />
terminis en són poderosos instruments al servei<br />
d'aquesta ideologia.<br />
El resultat és una mentalitat incapaç de suportar<br />
les adversitats, l'esforç o el dolor. Però, seduïts per les