De l'Avencó d'Aiguafreda a l'Avencó de Bigues (Ferran Cardona).pdf
De l'Avencó d'Aiguafreda a l'Avencó de Bigues (Ferran Cardona).pdf
De l'Avencó d'Aiguafreda a l'Avencó de Bigues (Ferran Cardona).pdf
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>De</strong> l’Avencó d’Aiguafreda a l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>.<br />
Més <strong>de</strong> <strong>de</strong>u quilòmetres <strong>de</strong> curs subterrani<br />
<strong>Ferran</strong> <strong>Cardona</strong> - Àngel <strong>de</strong> Arriba - Josep Cuenca<br />
PRIMERA PART<br />
Antece<strong>de</strong>nts històrics<br />
<strong>De</strong> l’Avencó a l’Avencó.<br />
Un és engolidor; l’altre és brollador. Un es troba<br />
a Aiguafreda; l’altre, a <strong>Bigues</strong>. Un recull les<br />
aigües <strong>de</strong> muntanya <strong>de</strong>l Montseny; l’altre rega<br />
les hortes <strong>de</strong>l Vallès. Un pren les aigües <strong>de</strong>l<br />
Congost; l’altre les aboca al Tenes. Però tots dos<br />
es diuen igual: l’Avencó. Per a diferenciar-los,<br />
l’Avencó d’Aiguafreda i l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>.<br />
Dos fenòmens separats per més <strong>de</strong> 10<br />
quilòmetres en línia recta, amb els imponents<br />
cingles <strong>de</strong> Bertí pel mig. I, amb tot, es diuen<br />
igual: l’Avencó. Casualitat?. No, no és tracta<br />
d’una casualitat: la saviesa popular fa temps que<br />
relaciona ambdós fenòmens. La <strong>de</strong>u que neix<br />
d’un forat abocant les aigües al Tenes es tinguda<br />
com la sortida <strong>de</strong> les aigües que s’engoleixen a<br />
la riera <strong>de</strong> l’Avencó, a Aiguafreda, poc abans <strong>de</strong><br />
l’aiguabarreig amb el riu Congost. D’aquí que el<br />
brollador <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> hagi estat batejat, <strong>de</strong>s <strong>de</strong><br />
temps immemorials, amb el nom <strong>de</strong> la riera d’on<br />
donaven per suposat que provenien les seves<br />
aigües.<br />
L’aigua tarda en sortir <strong>de</strong> 24 a 26 hores, i es diu que hi havia a<br />
<strong>Bigues</strong> qui estava convingut amb el moliner <strong>de</strong> l’Abancó<br />
d’Aiguafreda perquè els estius d’eixut no engegués la molinada<br />
sinó en els dies que a ell li tocava l’aigua per regar.<br />
Maria <strong>de</strong> Bell-lloc<br />
Costums i tradicions <strong>de</strong>l Vallès. Any 1882<br />
I és que els nostres avantpassats – sense disposar <strong>de</strong> coneixements <strong>de</strong> geologia – basaven<br />
la creença <strong>de</strong> la relació entre ambdós fenòmens en l’observació secular <strong>de</strong> la natura: al dia<br />
següent <strong>de</strong> fortes pluges a la zona d’Aiguafreda, l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> brollava crescut, encara<br />
que no hagués plogut per la contrada.<br />
Sobre el topònim “Avencó”<br />
L’Avencó d’Aiguafreda i l’Avencó <strong>de</strong><br />
<strong>Bigues</strong> estan separats per més <strong>de</strong> 10 km.<br />
Entre ambdós fenòmens, es troben els<br />
imponents cingles <strong>de</strong> Bertí<br />
Per als espeleòlegs, la similitud entre el topònim “Avencó” i el substantiu “avenc” no passa<br />
<strong>de</strong>sapercebuda. Molt més si tenim en compte que ens trobem a un indret proper a<br />
Aiguafreda on referències antigues esmenten l’existència d’un petit avenc (és a dir, un<br />
avencó, que és diminutiu d’avenc), el qual engolia les aigües <strong>de</strong> la riera que – qui sap si per<br />
aquest motiu - es diu <strong>de</strong> l’Avencó.
El barri <strong>de</strong> l’Avencó d’Aiguafreda. Hi po<strong>de</strong>m veure l’aflorament <strong>de</strong> calcàries <strong>de</strong>l Muschelkalk inferior.<br />
L’aigua <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó, que fins aquí ha transcorregut per terrenys pissarrosos, se sumeix al<br />
poc d’arribar a les calcàries, just davant d’aquestes cases.<br />
El que si és cert, és que el topònim ja surt esmentat l’any 898 en l’acta <strong>de</strong> consagració i<br />
dotació <strong>de</strong> Sant Martí <strong>de</strong>l Congost (l’actual Aiguafreda <strong>de</strong> Dalt), fent referència a un vilaret<br />
situat a l’entorn <strong>de</strong> l’actual barri <strong>de</strong> l’Avencó d’Aiguafreda. Al Segle XII, el topònim es<br />
documenta a l’Arxiu <strong>de</strong> la Corona d’Aragó. També prendria el nom d’Avencó el molí que<br />
encara avui en dia trobem en aquest indret.<br />
Tot i que originàriament el topònim fa referència a unes cases, mai no sabrem si aquestes<br />
prengueren el nom pel fet d’haver-les construït al costat d’un avencó que engolia l’aigua <strong>de</strong><br />
la riera. Sota la perspectiva <strong>de</strong>ls espeleòlegs, però, resulta difícil no relacionar l’origen <strong>de</strong>l<br />
topònim amb l’existència <strong>de</strong> l’engolidor.<br />
I si les línies anteriors han intentat esbrinar l’origen <strong>de</strong>l topònim a Aiguafreda, l’origen <strong>de</strong>l<br />
mateix topònim a <strong>Bigues</strong> és indiscutible: la imaginació – o la saviesa – popular ha relacionat<br />
l’origen <strong>de</strong>l brollador <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> amb la pèrdua d’aigua <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó. Així, doncs, no<br />
haguessin pogut trobar un nom millor per a batejar el brollador que el nom <strong>de</strong> la riera d’on<br />
donaven per suposat que procedia l’aigua: l’Avencó.<br />
Esmentarem que, en documents antics, el topònim “L’Avencó” també el trobem escrit<br />
“L’Abancó” o “La Bancó”. Sens dubte, es tracta <strong>de</strong> diferents maneres <strong>de</strong> traslladar al paper<br />
una mateixa unitat fonètica, ja que, en català, totes tres grafies sonen exactament igual.<br />
El molí <strong>de</strong> l’Avencó. Aigües avall d’ell, la riera perd<br />
cabal pels engolidors existents,<br />
Les Barbotes<br />
Proper a l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> hi ha un<br />
altre fenomen prou interessant. A un<br />
centenar <strong>de</strong> metres aigües amunt <strong>de</strong><br />
l’Avencó i a l’altre cantó <strong>de</strong>l Tenes<br />
(marge dret <strong>de</strong>l riu), hi ha un aiguaneix<br />
que brolla a nivell <strong>de</strong> terra, originant<br />
una petita zona d’aiguamoll gairebé a<br />
tocar a la llera <strong>de</strong>l riu. El barboteig creat<br />
per l’aigua que neix <strong>de</strong> manera<br />
ascen<strong>de</strong>nt i amb certa pressió, ha<br />
donat nom al fenomen: les Barbotes.
La connexió Congost-Tenes al Diccionari <strong>de</strong> Pascual Madoz (1845)<br />
El “Diccionario geogràfico-estadístico-histórico <strong>de</strong> España y sus posesiones <strong>de</strong> Ultramar”,<br />
escrit el 1845 i <strong>de</strong>l que és autor Pascual Madoz, ja <strong>de</strong>ixa constància <strong>de</strong> l’existència <strong>de</strong><br />
l’Avencó i les Barbotes, en fa la <strong>de</strong>scripció i no dubta a esmentar la connexió subterrània<br />
entre les conques <strong>de</strong>ls rius Congost i Tenes. Concretament, en tractar l’entrada “Bigas”,<br />
esmenta:<br />
“...le fecundiza la riera <strong>de</strong> Atenas, en la que <strong>de</strong>saguan <strong>de</strong>ntro <strong>de</strong> la jurisd. varios torrentes y<br />
manantiales, entre ellos los <strong>de</strong>nominados Barbotas y la Bancó; brota el primero, inmediato al<br />
camino que dirige á Vich, en una especie <strong>de</strong> pozo que rebosa hasta la superficie, <strong>de</strong>l cual se<br />
ven salir gran<strong>de</strong>s borbotones <strong>de</strong> agua, semejantes á los <strong>de</strong> una cal<strong>de</strong>ra en estado <strong>de</strong><br />
ebullición, pero fria y <strong>de</strong> esquisita calidad; arroja <strong>de</strong> dos á tres muelas <strong>de</strong> agua, que toda se<br />
aprovecha para el riego por medio <strong>de</strong> una acequia, y en tiempo <strong>de</strong> estraordinaria sequía,<br />
suele disminuir su caudal en una mitad; la Bancó nace unos 20 pasos mas abajo, en la orilla<br />
opuesta <strong>de</strong> la riera, en una especie <strong>de</strong> caverna abierta entre las rocas; lleva comunmente<br />
una muela <strong>de</strong> agua, y esta fuente tiene al parecer relación con la riera <strong>de</strong>l Congost, pues se<br />
observa que sus aguas se aumentan i enturbian, cuando llueve por la parte en que está<br />
dicha riera.”<br />
Maria <strong>de</strong> Bell-lloc: “Costums i tradicions <strong>de</strong>l Vallès”<br />
<strong>De</strong>sprés d’un llarg<br />
recorregut , l’aigua<br />
<strong>de</strong>l curs subterrani<br />
veu per fi la llum<br />
en brollar a<br />
l’Avencó <strong>de</strong><br />
<strong>Bigues</strong>.<br />
Darrera el pseudònim <strong>de</strong> Maria <strong>de</strong> Bell-lloc, trobem a Maria <strong>de</strong>l Pilar Maspons i Labrós<br />
(1841-1907), germana <strong>de</strong>l conegut folklorista Francesc Maspons i Labrós. Com el seu<br />
germà, recollí un bon nombre <strong>de</strong> llegen<strong>de</strong>s i tradicions populars. Va ser l’autora <strong>de</strong> “Costums<br />
i tradicions <strong>de</strong>l Vallès”, publicat a Granollers el 1882. Entre d’altres, hi recull les creences i<br />
observacions sobre els fenòmens hidrogeològics d’Aiguafreda i <strong>Bigues</strong>. Vegem que ens diu<br />
al respecte:<br />
“En el terme <strong>de</strong> la casa Noguera hi ha dues coses notabilíssimes, dues boques o <strong>de</strong>us<br />
d’aigua, una <strong>de</strong> les quals se sap d’on ve, mes l’altra no. La primera és coneguda per<br />
l’Abancó, per portar aigua d’una riera anomenada així en el terme d’Aiguafreda. Abans<br />
d’arribar dita riera a travessar la carretera que baixa <strong>de</strong> Vic, té dos o tres xucladors per on es<br />
fon tota l’aigua i surt <strong>de</strong>sprés en el terme <strong>de</strong> la casa Noguera <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>. Tarda en sortir <strong>de</strong><br />
24 a 26 hores, i es diu que hi havia a <strong>Bigues</strong> qui estava convingut amb el moliner <strong>de</strong><br />
l’Abancó perque els estius d’eixut no engegués la molinada sinó en els dies que a ell li<br />
tocava l’aigua per regar.
Can Noguera (<strong>Bigues</strong>). Al seu entorn es localitzen els fenòmens <strong>de</strong> l’Avencó i les Barbotes.<br />
<strong>De</strong> l’altre <strong>de</strong>u se’n diu les Barbotes, <strong>de</strong> borbollar, perquè l’aigua neix a la mateixa boca <strong>de</strong><br />
la riera, sota una roca, i fins al mig d’ella borbollant, brotant amb abundosos grífols, que<br />
constitueixen la riquesa <strong>de</strong>l país perque sempre porten aigua. Moltes vega<strong>de</strong>s amb prou<br />
feines en porta la riera i d’allí n’ixen dues o tres moles.<br />
Ningú no sap d’on ve; i si el sifó <strong>de</strong> l’Abancó ha <strong>de</strong> ser immens, perque ha <strong>de</strong> travessar<br />
llargues i altes muntanyes, el <strong>de</strong> les Barbotes ho ha <strong>de</strong> ser molt més, ja que, al cap i a la fi,<br />
Aiguafreda i <strong>Bigues</strong> pertanyen a una mateixa comarca. Però el <strong>de</strong> les Barbotes ho ha <strong>de</strong> ser<br />
més encara ja que, moltes vega<strong>de</strong>s, estant el cel serè sense veure’s cap núvol per tot el<br />
voltant ni per dalt <strong>de</strong> les muntanyes, ha tingut una grossa avinguda i, el que és més<br />
particular, d’aigua clara i transparent, per grossa que sigui l’avinguda; prova certa <strong>de</strong>l molt<br />
lluny que ve”.<br />
I com acostuma a passar, no falten interpretacions sobre l’origen <strong>de</strong> les aigües basa<strong>de</strong>s en<br />
creences o llegen<strong>de</strong>s populars sense cap fonament científic:<br />
“Respecte d’elles en conta el poble una tradició: Diu que un dia un pastor estava pasturant el<br />
seu ramat a la muntanya <strong>de</strong> Montserrat. Menjant prop d’una font li caigué el plat i la cullera<br />
<strong>de</strong> fusta amb què menjava, i l’aigua els engolí cap a dins. Al cap d’uns quants dies el plat i la<br />
cullera eixiren a les Barbotes. Per això diu el poble que aquella aigua ve <strong>de</strong> Montserrat”.<br />
“Aigua <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>”<br />
És ben clar, que aquest recó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> proper a Can Noguera, on trobem l’Avencó i les<br />
Barbotes, és un lloc ric en naixements d’aigua, ja que a les dues <strong>de</strong>us esmenta<strong>de</strong>s s’ha<br />
d’afegir una tercera: la font <strong>de</strong> Can Noguera, dita també <strong>de</strong> l’Argelich donat que a l’any 1947<br />
Agustí Argelich, l’antic masover, la va refer al lloc on la trobem actualment. Brolla per ella un<br />
bon broc d’aigua.<br />
Maria <strong>de</strong> Bell-lloc també ens parla <strong>de</strong> la importància <strong>de</strong> l’aigua d’aquest indret:<br />
“Venuda casa Noguera per la <strong>De</strong>samortització, per haver pertangut a mans eclesiàstiques,<br />
l’Hospital <strong>de</strong> Vic, va ser comprada només per dita aigua, per veure <strong>de</strong> dur-la a Barcelona.<br />
Així és que el nou amo es posà a buscar-la, a fer pous i tirar barrina<strong>de</strong>s, i mai no va trobarla,<br />
<strong>de</strong> tant fonda com <strong>de</strong>u passar”.<br />
Ja en temps més recents, a la dècada <strong>de</strong> 1960, es va obrir una planta embotelladora que<br />
aprofitava l’aigua <strong>de</strong> la font <strong>de</strong> Can Noguera. L’aigua embotellada era venuda a Barcelona<br />
amb el nom comercial <strong>de</strong> “Aigua <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>”. El negoci durà pocs anys; es diu que va tancar<br />
per manca <strong>de</strong> rendibilitat, per bé que el masover <strong>de</strong> Can Noguera ens <strong>de</strong>ixà entreveure que
algunes anàlisis <strong>de</strong> l’aigua no donaven les garanties sanitàries que calia exigir a un aigua<br />
embotellada comercial.<br />
A la dècada <strong>de</strong> 1950, tot l’indret va ser arranjat a manera d’un parc <strong>de</strong> propietat privada, per<br />
a convertir-se <strong>de</strong>sprés en un parc d’esbarjo. Així, l’edifici <strong>de</strong> les antigues quadres <strong>de</strong> Can<br />
Noguera va ser reconvertit en bar i es construïren barbacoes a l’aire lliure per a encendre<br />
foc. Durant uns anys, especialment a la dècada <strong>de</strong> 1970, l’indret s’emplenava <strong>de</strong> gent que<br />
venia a passar el cap <strong>de</strong> setmana per a fer la costellada i per a banyar-se al gran toll que<br />
forma el riu Tenes, just a continuació <strong>de</strong> l’Avencó. Actualment, tot aquest parc el trobem en<br />
estat d’abandonament.<br />
Font i Sagué i l’excursió <strong>de</strong> 1897<br />
Norbert Font i Sagué, mossèn i geòleg, consi<strong>de</strong>rat el<br />
pare <strong>de</strong> l’espeleologia catalana, s’interessà per aquest<br />
fenomen hidrològic i espeleològic. I ho va fer atret per<br />
les informacions facilita<strong>de</strong>s, precisament, per Francesc<br />
Maspons i Labrós, <strong>de</strong>l qual hem fet referència més<br />
amunt. I es que la família Maspons i Labrós pertany a<br />
un llinatge ben arrelat a <strong>Bigues</strong>, on tenen la masia pairal<br />
<strong>de</strong> Can Maspons.<br />
L’amistat entre Font i Sagué i Francesc Maspons venia<br />
<strong>de</strong> lluny pel fet que aquest últim va ser presi<strong>de</strong>nt<br />
honorari <strong>de</strong>l Centre Excursionista <strong>de</strong> Catalunya. Així les<br />
coses, la família Maspons i Labrós invità a Font i Sagué<br />
a pasar uns dies a Can Maspons i, d’allà, fer excursions<br />
cap a l’Avencó, les Barbotes i els cingles <strong>de</strong> Bertí.<br />
Mossèn Norbert Font i Sagué, geòleg i<br />
espeleòleg consi<strong>de</strong>rat el pare <strong>de</strong><br />
l’espeleologia catalana, ja s’interessà<br />
pel fenomen a l’any 1897<br />
Font <strong>de</strong> Can<br />
Noguera,<br />
adossada a<br />
l’antiga planta<br />
embotelladora.<br />
Una mostra més<br />
<strong>de</strong> la riquesa en<br />
aigua <strong>de</strong> l’indret
L’excursió tingué lloc el dia 26 <strong>de</strong> juliol <strong>de</strong> 1897. L’any següent, Font i Sagué publicà els<br />
resultats al butlletí <strong>de</strong>l Centre Excursionista <strong>de</strong> Catalunya sota el títol “Excursió<br />
espeleològica a la Bancó, les Barbotes i singles <strong>de</strong> Bertí”. En ell trobem el <strong>de</strong>tall <strong>de</strong> les<br />
exploracions, amb les observacions i <strong>de</strong>duccions científiques efectua<strong>de</strong>s en el <strong>de</strong>curs <strong>de</strong> la<br />
visita a l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> i les Barbotes. Com agraïment a l’hospitalitat i amistat <strong>de</strong><br />
l’amfitrió, Font i Sagué <strong>de</strong>dicà aquest número <strong>de</strong>l butlletí a la família Maspons i Labrós.<br />
Pel seu valor documental, reproduirem les línies que fan referència a la visita a les Barbotes<br />
i l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>:<br />
“Començàrem per examinar les Barbotes, prenent la<br />
temperatura <strong>de</strong> l'aigua y observant la naturalesa y<br />
disposició geològica <strong>de</strong> les roques per on brollen. Les<br />
Barbotes augmenten o disminueixen sensé que hagi<br />
plogut o hi hagi sequedat en les montanyes vehines; y<br />
aço ha sigut causa <strong>de</strong> que se les consi<strong>de</strong>ri proce<strong>de</strong>nts<br />
<strong>de</strong> paisos mes o menys llunyans, havent inventat en<br />
apoyo d'aital i<strong>de</strong>a, la poètica imaginació <strong>de</strong>l poble, y<br />
segons és costum en quasi totes les comarques on se<br />
presenten fenòmens semblants, el cuento <strong>de</strong>l pastor a<br />
qui li cauen él plat y cullerà <strong>de</strong> fusta en una font <strong>de</strong>ls<br />
Pireneus pera reapareixer, arrastrats per aiguës<br />
subterranies, a una gran distancia. Aquell dia les<br />
Barbotes ab prou feines brollaven, y aço que pochs<br />
dies abans, ab tot y la gran sequedat, anaven<br />
abundantissimes: ja donarem l'explicació <strong>de</strong> semblant<br />
fenòmen”.<br />
“A molt poca distancia <strong>de</strong> les Barbotes, en la mateixa<br />
riera <strong>de</strong> Tenes, se troba la Banco, font molt caudalosa<br />
y intéressant per l'origen que en el pais se li atribueix,<br />
puix és opinió general que ses aigües provenen <strong>de</strong> la<br />
riera <strong>de</strong> la Banco, situada en la conca <strong>de</strong>l Congost,<br />
prop <strong>de</strong> les cases <strong>de</strong>l mateix nom <strong>d'Aiguafreda</strong>. En<br />
prova d'aço's diu que la font s'enterboleix a les 24<br />
hores pròximament <strong>de</strong> les avingu<strong>de</strong>s que sofreix<br />
l'esmentada riera, quals aigües <strong>de</strong>sapareixen en diversos xucladors que hi ha vora son lloch<br />
<strong>de</strong> confluencia ab el Congost. Aquest dato és cert, com tindrem ocasió <strong>de</strong> provar.<br />
A fi d'observar la manera corn naix l'aigua <strong>de</strong> la Banco y si hi havia algun forat o esquey<br />
practicable, en Pages y jo'ns <strong>de</strong>scalçàrem, y ajupits, y <strong>de</strong> peus a l'aigua, ens internàrem per<br />
la seva boca. Als 4 mètres escassos ja trobàrem el pas interceptat, y a la llum <strong>de</strong>l<br />
magnésium examinàrem l'interior on nos trobavem. Forma aquest una reduhida caverna<br />
oberta en el quaternari per les avingu<strong>de</strong>s <strong>de</strong> la Banco, la qual, brollant <strong>de</strong> dintre la roca viva,<br />
al trobar-se ab aquella capa <strong>de</strong> terra que li privava'l pas, l'anà esgratinyant fins a formar<br />
l’actual caverna. Al fons d'aquesta, y per <strong>de</strong>ssota una gran roca sobreposada, surt quasi tota<br />
l'aigua. Son<strong>de</strong>jàrem l'escletxa per on sortia, y no trobàrem més que un metre <strong>de</strong> profunditat.<br />
La temperatura <strong>de</strong> l'aigua era exactament la mateixa que la <strong>de</strong> les Barbotes”.<br />
Les conclusions <strong>de</strong> Font i Sagué<br />
Portada <strong>de</strong> “Excursió<br />
espeleològica a la Bancó, les<br />
Barbotes i Singles <strong>de</strong> Bertí”,<br />
publicat el 1898 per Font i Sagué<br />
al Butlletí <strong>de</strong>l CEC (Centre<br />
Excursionista <strong>de</strong> Catalunya)<br />
Que tinguem constància, l’excursió <strong>de</strong> Font i Sagué <strong>de</strong> 1897 pot ser consi<strong>de</strong>rada com la<br />
primera visita <strong>de</strong> caire científic al fenomen hidrològic <strong>de</strong>l l’Avencó i les Barbotes. <strong>De</strong>ls seus<br />
raonaments científics, queda clar que Font i Sagué no té cap dubte en consi<strong>de</strong>rar que les<br />
aigües que brollen per l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> proce<strong>de</strong>ixen <strong>de</strong>ls engolidors situats a la riera <strong>de</strong><br />
l’Avencó d’Aiguafreda.
La riera <strong>de</strong> l’Avencó a<br />
l’alçada <strong>de</strong>l molí <strong>de</strong>l<br />
mateix nom, poc abans<br />
<strong>de</strong> la pèrdua.<br />
La riera, que fa <strong>de</strong> partió<br />
entre els municipis<br />
d’Aiguafreda i <strong>de</strong><br />
Tagamanent, recull les<br />
aigües <strong>de</strong> bona part <strong>de</strong>l<br />
vessant occi<strong>de</strong>ntal <strong>de</strong>l<br />
Montseny<br />
Aquesta seguretat sobre la procedència <strong>de</strong> les aigües queda reflectida al següent paràgraf,<br />
en el que fa referència a l’acord entre el moliner d’Aiguafreda i el <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> per aprofitar<br />
l’aigua <strong>de</strong> la molinada:<br />
“Que la Banco té son origen en la riera <strong>d'Aiguafreda</strong> és induptable. Veus-aquí lo que<br />
respecte aquest punt me diu el Sr. Maspons y Labrós: «És veu general <strong>de</strong> tot lo país, après<br />
per experiencia propria, que tot aiguat a Aiguafreda portava a les 24 o 26 hores revinguda<br />
d'aigua a la Banco <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>; per manera que en anys <strong>de</strong> seca'l Moliner <strong>de</strong> can Barri <strong>de</strong><br />
<strong>Bigues</strong> (molí <strong>de</strong> farina mes avall <strong>de</strong> casa) estava avingut ab lo moliner <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> la<br />
Banco <strong>d'Aiguafreda</strong> pera que en los dies convenients per aquell li <strong>de</strong>ixés anar la molinada, la<br />
qual en lo dalt referit período <strong>de</strong> temps arribava a la Banco <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> y d'allí a son molí <strong>de</strong><br />
can Barri”.<br />
Però la formació <strong>de</strong> geòleg i espeleòleg <strong>de</strong> Font i Sagué li permet arribar a d’altres<br />
conclusions força interessants.<br />
- Entre elles figura la <strong>de</strong> consi<strong>de</strong>rar que el trajecte subterrani <strong>de</strong> l’aigua té lloc a través<br />
<strong>de</strong> fissures estretes, sense eixamplaments que puguin generar llacs. Arriba a<br />
aquesta conclusió pel relativament poc temps que l’aigua triga en fer tot el recorregut<br />
(24-26 hores) i pel fet que l’aigua surt tèrbola en les avingu<strong>de</strong>s. L’existència<br />
d’embassaments subterranis faria més lenta la circulació <strong>de</strong> l’aigua i, també,<br />
permetria la sedimentació <strong>de</strong> les partícules en suspensió en el cas d’aigües tèrboles.<br />
- Pel mateix motiu, i per l’estructura geològica <strong>de</strong> les capes a <strong>Bigues</strong>, arriba a la<br />
conclusió <strong>de</strong> que és probable que mai ningú pugui recórrer el curs subterrani d’aigua.<br />
- Pel que fa a l’origen <strong>de</strong> les Barbotes, diu que: “han <strong>de</strong> tenir si no’l mateix origen, un<br />
<strong>de</strong> proper al <strong>de</strong> la Bancó”. Per a mantenir aquesta hipòtesi, Font i Sagué ha <strong>de</strong><br />
recórrer a explicacions al nostre entendre poc fonamenta<strong>de</strong>s, ja que d’altres<br />
evidències fan pensar que l’origen <strong>de</strong> les Barbotes no té res a veure amb l’origen <strong>de</strong><br />
l’Avencó. Així, les Barbotes po<strong>de</strong>n augmentar <strong>de</strong> cabal i treure l’aigua tèrbola sense<br />
que l’Avencó experimenti cap variació en el seu cabal i sense que plogui per les<br />
rodalies. Per a explicar aquest cas, Font i Sagué creu que la <strong>de</strong>u <strong>de</strong> les Barbotes<br />
“està alimentada per grans dipòsits d’aigua qu’es bui<strong>de</strong>n per un sistema <strong>de</strong> sifons”.
SEGONA PART<br />
Anàlisi i discussió<br />
Les incògnites planteja<strong>de</strong>s<br />
És certa la hipòtesi <strong>de</strong> que l’Avencó d’Aiguafreda i l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> estan relacionats<br />
hidrogeològicament?. En conseqüència, hi ha un transvasament d’aigua <strong>de</strong>l Congost cap el<br />
Tenes?. Quins fonaments científics recolzen aquesta hipòtesi?. O, per contra, és una<br />
creença sense cap base científica fruit <strong>de</strong> la imaginació popular?.<br />
Si ens atenem al que hem comentat fins ara, basat en les creences populars i en les<br />
observacions <strong>de</strong> Font i Sagué, conclourem que és certa la connexió hidrogeològica entre<br />
l’Avencó d’Aiguafreda i el <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>. Ara bé, en altres fonts aquesta connexió està<br />
seriosament qüestionada, quan no negada.<br />
Per exemple, a la guia que acompanya el mapa “Cingles <strong>de</strong> Bertí” <strong>de</strong> l’Editorial Alpina, edició<br />
1976, i dins <strong>de</strong> l’apartat “Hidrogeología y Espeleología”, po<strong>de</strong>m llegir, referint-se a les fonts<br />
<strong>de</strong> la zona:<br />
“(...) Algunas <strong>de</strong> ellas son fenómenos hidrogeológicos interesantísimos y mal conocidos,<br />
como Les Barbotes y L’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>, que aparecen por una importante dislocación<br />
entre el triásico calizo y el granito <strong>de</strong>l zócalo paleozoico. Font y Sagué, admitiendo viejas<br />
tradiciones lugareñas, creía que estas aguas provenian <strong>de</strong> las absorbidas en el lecho <strong>de</strong><br />
l’Avencó <strong>de</strong> Aiguafreda. Esta i<strong>de</strong>a primitiva no tiene ninguna base <strong>de</strong> sustentación<br />
geológica, aunque no se ha estudiado nunca a fondo el problema”.<br />
I si consultem edicions més recents <strong>de</strong>l mateix mapa <strong>de</strong> l’Editorial Alpina, veurem que es<br />
refermen en qüestionar la connexió, i fins i tot la neguen obertament. Així, a l’edició 2004-<br />
2005, amb da<strong>de</strong>s aporta<strong>de</strong>s pel geòleg i espeleòleg Josep Maria Cervelló, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong><br />
tractar la creença popular que relaciona l’Avencó d’Aiguafreda amb el <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>, conclou:<br />
“<strong>De</strong> fet l’única cosa en comú que tenen ambdós fenòmens càrstics és que s’emplacen en<br />
les calcàries triàsiques que afloren a la vall <strong>de</strong>l Congost"<br />
I, d’aquestes calcàries, en parlarem més endavant.<br />
Qui té la raó?. En aquesta segona part aportarem da<strong>de</strong>s en un intent <strong>de</strong> donar resposta a<br />
les preguntes amb que s’iniciava.<br />
Punt on el cabal d’aigua<br />
que brolla per l’Avencó<br />
<strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> s’afegeix al riu<br />
Tenes.<br />
Cabal d’estiatge.
<strong>Ferran</strong> <strong>Cardona</strong> explorant l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>. Hi po<strong>de</strong>m veure restes evi<strong>de</strong>nts <strong>de</strong><br />
formes <strong>de</strong> conducció forçada.<br />
Una coloració per a comprovar la connexió?<br />
Les preguntes exposa<strong>de</strong>s a l’apartat anterior trobarien fàcil resposta fent una coloració entre<br />
ambdós punts, per exemple amb fluoresceïna sòdica. La coloració resoldria <strong>de</strong> manera<br />
inequívoca les incògnites planteja<strong>de</strong>s.<br />
Però..., s’ha fet aquesta coloració?. El masover <strong>de</strong> Can Noguera afirma que sí, i que el<br />
resultat fou positiu confirmant la relació hidrogeològica. El masover és un home que ha<br />
viscut allà <strong>de</strong> tota la vida. A la dècada <strong>de</strong> 1970, ell era l’encarregat <strong>de</strong>l bar que servia les<br />
begu<strong>de</strong>s als visitants que venien al parc d’esbarjo per a fer la costellada. Ens parla, no<br />
sense enyorança, d’aquells temps en que el parc estava ben arranjat i era un goig <strong>de</strong> veure’l<br />
a vessar <strong>de</strong> gent els caps <strong>de</strong> setmana. Ara - es queixa - està en total abandonament.<br />
El masover afirma que la coloració es va fer ja fa molt <strong>de</strong> temps, però no sap dir quan.<br />
Tampoc sap dir qui la va fer o on po<strong>de</strong>m trobar informació. Per la nostra part, ha resultat<br />
infructuosa la tasca <strong>de</strong> recerca per a obtenir alguna pista sobre la suposada coloració.<br />
O sigui que, o bé hem <strong>de</strong> donar credibilitat a les paraules <strong>de</strong>l masover i donar per<br />
confirmada la relació hidrogeològica, o bé hem <strong>de</strong> continuar amb les nostres indagacions i<br />
recerques com si la coloració mai no s’hagués efectuat. Doncs bé, davant d’aquesta<br />
disjuntiva hem optat per la segona opció.<br />
Segurament, el lector es preguntarà perquè no hem fet nosaltres mateixos la coloració.<br />
Pregunta <strong>de</strong>l tot lògica a la que responem que hem estat a un no res <strong>de</strong> fer-la. Fins i tot<br />
tenint el colorant a la mà. Ens ha tirat enrere el fet <strong>de</strong> que tant el Congost com el Tenes són<br />
rius que passen per zones urbanes, per hortes, per indústries i per regadius. I, la veritat,<br />
arriscar-se a veure’ls baixar amb l’aigua <strong>de</strong> color verd fosforescent ens hagués creat algun<br />
problema amb els mossos d’esquadra que no hem estat disposats a assumir. Ni molt menys<br />
se’ns ha passat pel cap en<strong>de</strong>gar la tasca burocràtica <strong>de</strong> buscar autoritzacions i permisos per<br />
a fer-la. A més a més..., que nassos!!: ens ho hem passat pipa fent indagacions, estudis<br />
geològics i estudis <strong>de</strong> documentació històrica per a aconseguir el resultat que teniu a les<br />
mans. Si, més endavant, algú fa la coloració, ja confirmarà o no els trets aquí exposats.
Da<strong>de</strong>s geogràfiques<br />
Abans <strong>de</strong> passar a la <strong>de</strong>scripció individual d’ambdós Avencós i d’analitzar els condicionants<br />
geològics <strong>de</strong> la hipotètica relació hidrogeològica, donarem les da<strong>de</strong>s <strong>de</strong> la seva situació<br />
geogràfica, com també <strong>de</strong> les distàncies i <strong>de</strong>ls <strong>de</strong>snivells entre els fenòmens.<br />
Coor<strong>de</strong>na<strong>de</strong>s ED50:<br />
Avencó d’Aiguafreda (punt intermedi <strong>de</strong> la pèrdua):<br />
X = 438280 Y = 4624270 Z = 393<br />
Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>:<br />
X = 434129 Y= 4614940 Z = 221<br />
Les Barbotes:<br />
X = 434109 Y = 4615032 Z = 225<br />
Font <strong>de</strong> Can Noguera:<br />
X = 434082 Y = 4614884 Z= 220<br />
Distàncies i <strong>de</strong>snivells:<br />
Distància Avencó d’Aiguafreda – Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>: 10.200 m<br />
<strong>De</strong>snivell Avencó d’Aiguafreda – Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>: 172 m<br />
Pen<strong>de</strong>nt mitjà: 1,69 % (un grau sexagesimal)<br />
Cota <strong>de</strong> l’Aiguabarreig riera <strong>de</strong> l’Avencó – Congost: 384 m<br />
<strong>De</strong>snivell pèrdua <strong>de</strong> l’Avencó – aiguabarreig: 9 m<br />
<strong>De</strong>snivell Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> – Barbotes: 4 m<br />
Lengolidor <strong>de</strong> l’Avencó d’Aiguafreda<br />
Com hem vist a la primera part, <strong>de</strong> força temps enrere tenim referències <strong>de</strong> l’existència <strong>de</strong><br />
forats engolidors a la riera <strong>de</strong> l’Avencó, que els situen aigües avall <strong>de</strong>l molí homònim. <strong>De</strong>s<br />
<strong>de</strong>l punt <strong>de</strong> vista espeleològic, l’Avencó d’Aiguafreda ja figura als primers catàlegs<br />
espeleològics que es varen fer a Catalunya.<br />
Situació <strong>de</strong>l tram <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó on es produeixen les<br />
pèrdues <strong>de</strong> cabal<br />
Així, Al “Catàlech Espeleològich<br />
<strong>de</strong> Catalunya”, <strong>de</strong> Font i Sagué<br />
(any 1987), i en una mena<br />
d’apèndix que titula “Fenomens<br />
hidrologichs - Llochs hont se<br />
fonen les aigües”, cataloga:<br />
“Aiguafreda. 280) – La Bancó o<br />
Abencó – Vora dit poble se<br />
fonen les aigües <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> la<br />
Bancó, anant a sortir a <strong>Bigues</strong>”.<br />
Ja en temps més recents, al<br />
Catàleg Espeleològic <strong>de</strong><br />
Catalunya (any 1978), surt<br />
catalogat l’Avencó d’Aiguafreda,<br />
amb da<strong>de</strong>s aporta<strong>de</strong>s per Noel<br />
Llopis Lladó en la dècada <strong>de</strong><br />
1940. Li atorga un recorregut <strong>de</strong><br />
5 metres. <strong>De</strong>fineix la cavitat com<br />
un engolidor que s’obre en una
falla que posa en contacte les calcàries <strong>de</strong>l Muschelkalk amb les pissarres paleozoiques. És<br />
<strong>de</strong> <strong>de</strong>stacar que és l’única referència que hem trobat que atorga un recorregut a la cavitat: 5<br />
metres.<br />
Actualment no hi ha cap engolidor visible, però si el cabal <strong>de</strong> la riera no és molt gran,<br />
observarem que aquest va minvant progressivament al llarg d’un tram <strong>de</strong> riera fins a<br />
<strong>de</strong>saparèixer <strong>de</strong>l tot, <strong>de</strong> tal manera que no arribarà aigua al ja proper aiguabarreig amb el<br />
Congost. Aquest tram <strong>de</strong> riera es troba just davant <strong>de</strong> les cases <strong>de</strong>l barri aiguafre<strong>de</strong>nc <strong>de</strong><br />
l’Avencó, aigües avall <strong>de</strong>l molí <strong>de</strong>l mateix nom. Hem <strong>de</strong> dir que pel bell mig <strong>de</strong> la riera passa<br />
la claveguera que recull les aigües residuals <strong>de</strong>l barri. La construcció d’aquest col.lector va<br />
regirar tota la llera i ha pogut influir en la circulació subàlvia.<br />
La riera <strong>de</strong> l’Avencó just al final <strong>de</strong>l tram <strong>de</strong> pèrdues.<br />
Aquí ja no ha arribat l’aigua. En primer terme, una tapa<br />
<strong>de</strong> la claveguera que transcorre pel bell mig <strong>de</strong> la riera.<br />
La seva construcció regirà tota la llera i pot haver influït<br />
a la circulació subàlvia.<br />
El “cabal crític” <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong><br />
l’Avencó<br />
Què és el cabal crític?<br />
<strong>De</strong>finirem “cabal crític” com aquell<br />
cabal <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó per sota<br />
<strong>de</strong>l qual ja no arriba aigua a<br />
l’aiguabarreig amb el Congost.<br />
La riera <strong>de</strong> l’Avencó constitueix una <strong>de</strong><br />
les línies <strong>de</strong> drenatge més importants<br />
<strong>de</strong>l sector occi<strong>de</strong>ntal <strong>de</strong>l Montseny.<br />
Sempre porta aigua i, en perío<strong>de</strong>s <strong>de</strong><br />
pluja, és habitual veure que el cabal<br />
d’aigua que aporta al Congost en<br />
arribar a aquest és superior al propi<br />
cabal que baixa per ell.<br />
Però en perío<strong>de</strong>s d’estiatge, cosa que<br />
ocupa bona part <strong>de</strong> l’any, el cabal <strong>de</strong><br />
la riera no és suficient per a superar el<br />
tram <strong>de</strong>ls engolidors i no arriba aigua<br />
al Congost.<br />
Establir quin és aquest “cabal crític”<br />
per sota <strong>de</strong>l qual no arriba aigua a<br />
l’aiguabarreig és molt important, ja<br />
que ens donarà una bona i<strong>de</strong>a <strong>de</strong>l<br />
volum d’aigua que és engolida pel<br />
subsòl.<br />
Doncs bé, una <strong>de</strong> les tasques que<br />
hem fet és esbrinar quin és el “cabal<br />
crític”. L’estació d’aforaments que hi<br />
ha a la riera mateix, situada al final <strong>de</strong>l<br />
càmping, ens ha anat molt bé per a fer<br />
càlculs <strong>de</strong> cabal amb una precisió<br />
acceptable. Així, i <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> fer un<br />
seguiment <strong>de</strong> la riera i <strong>de</strong><br />
l’aiguabarreig, hem arribat a la<br />
conclusió <strong>de</strong> que el “cabal crític” està<br />
al voltant <strong>de</strong>ls 80 litres per segon.
O, si ho volem veure <strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’altre perspectiva: la capacitat màxima <strong>de</strong>ls engolidors és <strong>de</strong> 80<br />
litres per segon. Si per la riera baixa més cabal, els engolidors no donen a bast i l’aigua els<br />
supera arribant al Congost.<br />
Estació d’aforaments <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó, situada una mica aigües amunt <strong>de</strong>l molí. Ens ha<br />
permès fer mesures amb les que hem calculat el “cabal crític” <strong>de</strong> la riera. És a dir, aquell cabal<br />
per sota <strong>de</strong>l qual ja no arriba aigua a l’aiguabarreig amb el Congost: 80 litres per segon.<br />
L’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong><br />
Localització: Sortint <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> direcció a<br />
Sant Feliu <strong>de</strong> Codines, a cosa <strong>de</strong> 150 m<br />
més enllà <strong>de</strong> la darrera casa <strong>de</strong>l poble la<br />
carretera fa un suau revolt a la dreta. Just<br />
aquí, i a l’esquerra, neix un corriol entre el<br />
bosc que ben aviat ens conduirà a la boca<br />
<strong>de</strong> la cavitat, ja molt a prop <strong>de</strong> la llera <strong>de</strong>l<br />
Tenes en un indret on aquest fa uns bonics<br />
salts d’aigua per a superar la barrera<br />
calcària on s’obre la cova.<br />
<strong>De</strong>scripció: És una cova activa que permet<br />
ser recorreguda al llarg <strong>de</strong> nou metres.<br />
Això si, ens haurem <strong>de</strong> mullar fins a la<br />
cintura. L’aigua sembla provenir d’unes<br />
esquer<strong>de</strong>s impenetrables. La morfologia <strong>de</strong><br />
la cavitat presenta formes d’erosió<br />
evi<strong>de</strong>nts, amb restes <strong>de</strong> conductes <strong>de</strong><br />
circulació forçada. L’aigua que hi surt va a<br />
trobar el Tenes, però, abans, una petita<br />
resclosa <strong>de</strong>svia part <strong>de</strong>l cabal cap a una<br />
segona coveta que travessa un pany <strong>de</strong><br />
roca; a l’altre banda, l’aigua és canalitzada,<br />
suposem que per a regar horts veïns.<br />
Situació <strong>de</strong> l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>, les Barbotes i la<br />
Font <strong>de</strong> Can Noguera
Règim hídric: Segons el masover <strong>de</strong> Can Noguera, l’Avencó sempre treu aigua. Recorda<br />
que en una època <strong>de</strong> gran sequera la cova només treia un fil d’aigua, però seca <strong>de</strong>l tot no<br />
l’ha vist mai. Quan brolla crescut, les aigües són tèrboles pel sediment en suspensió que<br />
porta, però recobra la transparència quan el cabal minva. La creença popular afirma que el<br />
cabal augmenta al dia següent <strong>de</strong> ploure per la zona d’Aiguafreda, encara que a <strong>Bigues</strong> no<br />
hagi plogut. En el curt perío<strong>de</strong> <strong>de</strong> temps en què hem fet seguiments <strong>de</strong> cabals no se’ns ha<br />
presentat l’ocasió per a confirmar dita creença, però si po<strong>de</strong>n afirmar que la cavitat brollava<br />
crescuda quan la riera <strong>de</strong> l’Avencó portava cabal suficient com per arribar al Congost (>80<br />
l/seg), i minvava progressivament a mesura que el cabal <strong>de</strong> la riera també ho feia. Però això<br />
no ho po<strong>de</strong>m consi<strong>de</strong>rar una prova concloent <strong>de</strong> res. Tampoc volem consi<strong>de</strong>rar una prova<br />
concloent el fet que hem observat coincidència en la terbolència <strong>de</strong> l’aigua; així, quan la riera<br />
<strong>de</strong> l’Avencó baixa tèrbola, l’Avencó brolla tèrbol.<br />
Les Barbotes<br />
Boca <strong>de</strong> l’Avencó<br />
<strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>.<br />
Cabal d’estiatge.<br />
Localització: A cosa <strong>de</strong> 400 m <strong>de</strong> sortir <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> direcció a Sant Feliu <strong>de</strong> Codines, trobarem<br />
un trencall a l’esquerra que travessa el Tenes per un pont i es dirigeix a Can Noguera per un<br />
camí paral.lel al riu. Les Barbotes es troben pocs metres abans d’arribar a la primera<br />
edificació, en l’espai que queda entre el camí i el riu.<br />
<strong>De</strong>scripció: L’aigua brolla a pressió ascen<strong>de</strong>nt per diversos forats impenetrables, originant<br />
un petit aiguamoll fangós. Els cabals s’ajunten i tot seguit s’afegeixen al que porta el Tenes.<br />
Règim hídric: Poca cosa po<strong>de</strong>m afegir al que ha estat comentat més amunt en tractar la<br />
documentació històrica. En el perío<strong>de</strong> en que hem fet seguiment <strong>de</strong> cabals, però, hem<br />
constatat que les variacions <strong>de</strong> cabal <strong>de</strong> les Barbotes no són tan brusques com les que hem<br />
observat a l’Avencó.
La relació hidrològica Barbotes-Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong><br />
Una qüestió interessant a resoldre és si les Barbotes i l’Avencó estan relacionats<br />
hidrogeològicament, o bé són aparells emissors <strong>de</strong>l tot in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nts. Malgrat la proximitat<br />
d’ambdós fenòmens, separats per un centenar <strong>de</strong> metres, creiem que hi ha prou arguments<br />
com per a consi<strong>de</strong>rar-los <strong>de</strong>l tot in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nts. N’exposarem alguns:<br />
- L’Avencó brolla al marge esquerre <strong>de</strong>l Tenes, mentre que les Barbotes ho fa al<br />
marge dret. La riquesa en naixements d’aigua <strong>de</strong> l’indret està <strong>de</strong>terminat per<br />
condicionats geològics i topogràfics que obliguen les aigües subterrànies a sorgir<br />
justament aquí, tant les que provenen <strong>de</strong>l vessant oriental com les <strong>de</strong> l’occi<strong>de</strong>ntal. És<br />
lògic pensar que ambdues procedències han <strong>de</strong> tenir aparells emissors<br />
in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nts, situats a banda i banda <strong>de</strong> la llera.<br />
- Les Barbotes es troben a una cota 4 m superior a la <strong>de</strong> l’Avencó. Tot i això, les<br />
Barbotes brollen sota una pressió hidrostàtica evi<strong>de</strong>nt, mentre que l’Avencó ho fa en<br />
circulació lliure, sense prejudici <strong>de</strong>l règim <strong>de</strong> circulació que pugui tenir cova endins.<br />
Si fossin dos aparells emissors connectats, molt abans que l’Avencó arribés al cabal<br />
d’estiatge les Barbotes <strong>de</strong>ixarien <strong>de</strong> brollar. Però no és el cas. Això vol dir que les<br />
Barbotes no actuen a manera <strong>de</strong> “trop plein” <strong>de</strong> l’Avencó.
- <strong>De</strong> les nostres observacions, <strong>de</strong>ls comentaris <strong>de</strong>ls naturals <strong>de</strong> la zona i <strong>de</strong> la<br />
documentació analitzada, es <strong>de</strong>sprèn que ambdues surgències tenen règims <strong>de</strong><br />
cabal in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nts. Així, l’Avencó pot augmentar el seu cabal sense que ho facin les<br />
Barbotes, o a l’inrevés. I, en qualsevol cas, l’Avencó té un règim relativament<br />
torrencial (crescu<strong>de</strong>s ràpi<strong>de</strong>s per a <strong>de</strong>sprès minvar d’una manera també ràpida)<br />
mentre que les Barbotes, no semblen tenir fluctuacions <strong>de</strong> cabal tan brusques.<br />
En conseqüència, pensem que ambdós brolladors no solament no tenen cap connexió sinó<br />
que, a més a més, les aigües proce<strong>de</strong>ixen d’àrees diferents i allunya<strong>de</strong>s entre si.<br />
Els condicionants geològics<br />
Entrant a<br />
l’Avencó<br />
<strong>de</strong> <strong>Bigues</strong><br />
Analitzarem els aspectes geològics, primer i<strong>de</strong>ntificant els factors que han condicionat<br />
l’existència d’engolidors a Aiguafreda i <strong>de</strong> brolladors a <strong>Bigues</strong>, per passar tot seguit a<br />
analitzar la continuïtat geològica entre ambdós punts amb la finalitat <strong>de</strong> recavar arguments,<br />
a favor o en contra, que puguin justificar o no l’existència d’una hipotètica connexió<br />
hidrogeològica entre ells.<br />
Condicionants geològics a l’Avencó d’Aiguafreda)<br />
La riera <strong>de</strong> l’Avencó transcorre gairebé tota ella entre materials paleozoics (fonamentalment<br />
<strong>de</strong> tipus pissarrós). Al seu tram final, just en arribar a l’alçada <strong>de</strong>l barri <strong>de</strong> l’Avencó, troba les<br />
calcàries triàsiques <strong>de</strong>l Muschelkalk inferior. És just aquí on se situen les pèrdues <strong>de</strong> cabal<br />
<strong>de</strong> la riera. L’aigua se sumeix en les calcàries, visiblement fractura<strong>de</strong>s per una xarxa <strong>de</strong><br />
diàclasis. A més a més, l’existència d’unes falles <strong>de</strong> certa importància, gairebé<br />
perpendiculars a la riera, confereix a l’indret una certa complexitat tectònica.<br />
Condicionants geològics a l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong><br />
A <strong>Bigues</strong> trobem un encavalcament <strong>de</strong>l granit sobre els materials <strong>de</strong>l Triàsic (Buntsandstein i<br />
Muschelkalk). El contacte passa a poca distància <strong>de</strong> l’indret on es troba l’Avencó, complicant<br />
localment l’estructura. L’Avencó brolla en una barra <strong>de</strong> calcàries <strong>de</strong>l Muschelkalk inferior,<br />
ben visible al paisatge, que el riu travessa tot originant uns bonics tolls i salts d’aigua. Aquest<br />
privilegiat indret constitueix el punt topogràficament més baix <strong>de</strong> tot l’aflorament calcari i, en
conseqüència, el punt que les aigües càrstiques que hi circulen ten<strong>de</strong>ixen a buscar per a<br />
sorgir.<br />
La continuïtat geològica entre ambdós Avencó<br />
Entrem aquí en un punt clau <strong>de</strong> l’anàlisi i discussió que ens permetrà arribar a conclusions<br />
sobre si és geològicament possible la connexió <strong>de</strong> l’Avencó d’Aiguafeda amb el <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>.<br />
O si, per contra, hi ha barreres geològiques que la facin <strong>de</strong>scartable <strong>de</strong> totes totes.<br />
Hem vist que tant l’engolidor com el brollador es troben en el mateix material: les calcàries<br />
<strong>de</strong>l Muschelkalk inferior. Hem vist, també, que ambdós punts es troben a llocs <strong>de</strong> certa<br />
complexitat tectònica. Però en el territori situat entre ambdós punts la tranquil.litat tectònica<br />
s’imposa: la po<strong>de</strong>m observar al tall geològic que aquí presentem i la po<strong>de</strong>m resumir als<br />
punts següents:<br />
- La característica estructural més <strong>de</strong>stacable és un lleu basculament general <strong>de</strong> tota<br />
la zona. Les capes presenten cabussaments suaus (<strong>de</strong> l’ordre <strong>de</strong>ls 3-5 graus) cap<br />
l’Oest o Noroest.<br />
- Fora d’això, no hi ha cap falla, plegament o alteració estratigràfica que trenqui la<br />
continuïtat o el pen<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> les capes.<br />
- Les calcàries <strong>de</strong>l Muschelkalk inferior, per les que hipotèticament ha <strong>de</strong> transcórrer el<br />
curs subterrani, es recolzen sobre els materials <strong>de</strong>l Buntsandstein, que són <strong>de</strong>l tot<br />
impermeables (gresos i argiles vermelles). També ho són els materials que hi ha<br />
damunt les calcàries (Muschelkalk mig).<br />
Per tot això, existeix continuïtat geològica entre ambdós Avencós. A més a més, els<br />
materials impermeables sobre els que <strong>de</strong>scansen les calcàries constitueixen un nivell <strong>de</strong><br />
base càrstic que l’aigua no pot sobrepassar. D’aquesta manera, l’aigua que ha penetrat a les<br />
calcàries ha <strong>de</strong> circular a través d’elles i no pot sortir a l’exterior si no és a través <strong>de</strong><br />
brolladors situats en la mateixa capa calcària.<br />
Po<strong>de</strong>m concloure, doncs, que no hi ha cap barrera geològica que impe<strong>de</strong>ixi que l’aigua que<br />
entra per l’Avencó d’Aiguafreda pugui sortir per l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>. És més, el pen<strong>de</strong>nt <strong>de</strong><br />
les capes i l’existència <strong>de</strong> materials impermeables infrajacents faciliten la circulació <strong>de</strong><br />
l’aigua entre ambdós punts.<br />
Tall geològic esquemàtic entre l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> I l’Avencó d’Aiguafreda. Es pot observar la<br />
simplicitat <strong>de</strong> l’estructura, la continuïtat geològica <strong>de</strong> les calcàries i l’absència <strong>de</strong> barreres<br />
geològiques que dificultin la progressió <strong>de</strong> l’hipotètic curs subterrani.
Els condicionants orogràfics:<br />
La superació <strong>de</strong>l Congost<br />
Vist que no hi existeixen barreres geològiques, analitzarem els possibles obstacles<br />
orogràfics que siguin susceptibles <strong>de</strong> trencar la continuïtat <strong>de</strong> l’hipotètic curs subterrani. <strong>De</strong><br />
l’observació <strong>de</strong>l relleu i <strong>de</strong> la ubicació tridimensional <strong>de</strong> la capa calcària en el context<br />
orogràfic, és <strong>de</strong>sprèn que només pot haver un possible obstacle: el riu Congost.<br />
Si el curs subterrani existeix, aquest ha <strong>de</strong> superar el Congost passant per sota d’ell. Si<br />
analitzem les cotes, veurem que tan sols hi ha 9 m <strong>de</strong> <strong>de</strong>snivell entre l’engolidor <strong>de</strong> l’Avencó<br />
i l’aiguabarreig <strong>de</strong> la riera amb el Congost. A poc que l’aigua engolida agafi fondària<br />
superarà fàcilment aquest <strong>de</strong>snivell.<br />
Si suposem que el curs subterrani no supera el Congost, això implica que ha <strong>de</strong> brollar en<br />
ell. Però el tram <strong>de</strong> riu on ho pot fer està acotat per la geologia. Així, a un quilòmetre aigües<br />
avall <strong>de</strong> l’aiguabarreig, just a la corba <strong>de</strong> la Fontmolsa, el riu entra als nivells impermeables<br />
<strong>de</strong>l Buntsandstein. Dit d’altra manera, <strong>de</strong> brollar al Congost, ho haurà <strong>de</strong> fer necessàriament<br />
en aquest tram d’un quilòmetre. I es dóna el cas que en ell no es coneix cap surgència, tret<br />
d’una font <strong>de</strong> muntanya (Font <strong>de</strong> la Fontmolsa), avui <strong>de</strong>sapareguda en construir l’autovia, el<br />
cabal <strong>de</strong> la qual no justificava, ni <strong>de</strong> lluny, el cabal engolit a l’Avencó.<br />
No sembla probable una alimentació subàlvia <strong>de</strong>l Congost, ja que no passaria <strong>de</strong>sapercebut<br />
l’augment <strong>de</strong> cabal en el riu. I, pel tipus <strong>de</strong> terreny, és <strong>de</strong>l tot <strong>de</strong>scartable que l’aigua<br />
engolida nodreixi cap aqüífer.<br />
O sigui, que tot apunta a que el curs subterrani passa per sota <strong>de</strong>l Congost. Superat aquest,<br />
no hi ha obstacle - ni geològic ni orogràfic - que impe<strong>de</strong>ixi la continuïtat <strong>de</strong>l curs. L’aigua que<br />
circula per la capa calcària buscarà el punt topogràficament més baix d’aquesta per a sorgir.<br />
Justament, en el punt topogràficament més baix <strong>de</strong> l’aflorament calcari es troba l’Avencó <strong>de</strong><br />
<strong>Bigues</strong>.<br />
A l’esquerra: Tram <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó on es produeixen les pèrdues, ja amb el cabal molt minvat.<br />
L’aigua que hi veiem no arribarà al Congost. Arribarà potser al Tenes?<br />
A la dreta: El mateix indret <strong>de</strong>sprés d’una forta pluja. Obviament, l’aigua arribarà al Congost.<br />
La riera <strong>de</strong> l’Avencó té un règim torrencial. Quan va crescuda, aporta al Congost un cabal superior al<br />
que baixa per ell.
Anàlisis sedimentològiques<br />
Hem pres mostres <strong>de</strong> sediments <strong>de</strong> l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> per tal d’analitzar-los i po<strong>de</strong>r obtenir<br />
informació sobre la seva procedència. A tal fi, els hem comparat amb els sediments <strong>de</strong><br />
granulometria similar <strong>de</strong>l Tenes, <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó i <strong>de</strong> les Barbotes.<br />
L’anàlisi <strong>de</strong>ls sediments ha consistit, d’una banda, en l’examen òptic amb lent <strong>de</strong> 10<br />
augments i, d’una altra, a sotmetre’ls a l’acció d’un àcid per tal <strong>de</strong> comprovar la fracció<br />
calcària que contenen. Pensem que els resultats aporten unes da<strong>de</strong>s prou interessants.<br />
El sediment <strong>de</strong> l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>, recollit <strong>de</strong>l fons <strong>de</strong> la galeria inundada, està composat<br />
principalment <strong>de</strong> llims i <strong>de</strong> sorres <strong>de</strong> granulometria fina a mitja. L’observació amb lent <strong>de</strong> les<br />
fraccions més gruixu<strong>de</strong>s <strong>de</strong>ixa veure grans <strong>de</strong> pissarra i, en conseqüència, paleozoics.<br />
L’anàlisi amb àcid aporta da<strong>de</strong>s que, si més no, donen que pensar:<br />
- L’acció <strong>de</strong> l’àcid clorhídric sobre el sediment <strong>de</strong> l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> no produeix<br />
efervescència, indicant una mancança <strong>de</strong> component carbonatada.<br />
- L’acció <strong>de</strong> l’àcid sobre el sediment <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó, tampoc produeix<br />
efervescència, com era d’esperar ja que tota ella, fins que arriba a l’engolidor,<br />
transcorre pel Paleozoic (materials silicis).<br />
- Per contra, l’acció <strong>de</strong> l’àcid sobre les sorres <strong>de</strong> la llera <strong>de</strong>l Tenes produeix forta<br />
efervescència, indicant una important fracció carbonatada.<br />
- I el mateix po<strong>de</strong>m dir <strong>de</strong> les sorres agafa<strong>de</strong>s <strong>de</strong> les Barbotes, que també tenen<br />
component calcària.<br />
D’això es <strong>de</strong>sprèn que la composició <strong>de</strong>ls sediments <strong>de</strong> l’Avencó <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong> presenta<br />
similituds amb els <strong>de</strong> la riera <strong>de</strong> l’Avencó d’Aiguafreda, aportant un argument més a favor <strong>de</strong><br />
la hipotètica connexió entre ambdós punts.<br />
CONCLUSIONS<br />
<strong>De</strong>ixant <strong>de</strong> banda que només una coloració pot confirmar d’una manera inequívoca la<br />
connexió hidrogeològica entre l’Avencó d’Aiguafreda i el <strong>de</strong> <strong>Bigues</strong>, el que si és cert és que<br />
hi ha prou arguments que apunten a que la connexió, més enllà <strong>de</strong> creences populars, té<br />
visos <strong>de</strong> realitat.<br />
Si més no, i malgrat la distància, no hi ha cap barrera geològica ni orogràfica que ho<br />
impe<strong>de</strong>ixi. La continuïtat geològica, el pen<strong>de</strong>nt <strong>de</strong> les capes i les lleis <strong>de</strong> la hidrogeologia<br />
càrstica semblen coincidir per a conduir les aigües engoli<strong>de</strong>s a la riera <strong>de</strong> l’Avencó cap el<br />
punt més baix <strong>de</strong> l’aflorament calcari: la llera <strong>de</strong>l Tenes. Els arguments exposats en aquest<br />
article aporten da<strong>de</strong>s que complementen la saviesa popular, que – sense coneixements <strong>de</strong><br />
geologia i basant-se en observacions seculars <strong>de</strong> la natura - <strong>de</strong> sempre ha relacionat<br />
ambdós fenòmens fins al punt <strong>de</strong> donar-los el mateix nom: l’Avencó.<br />
Aclariment final<br />
Aprofitant el present article, i a fi d’evitar futures confusions,<br />
volem fer l’aclariment següent:<br />
Al número 24 <strong>de</strong> “Cavernes”, pàgina 70, surt publicada la<br />
fitxa d’una cova anomenada “Avencó”, d’uns 40 m <strong>de</strong><br />
recorregut, que situen a Aiguafreda. La fitxa presenta la<br />
topografia sense afegir gaires més da<strong>de</strong>s. Doncs bé,<br />
l’esmentada cavitat és en realitat una mina situada a la riera<br />
<strong>de</strong>l Pujol (nom que rep la riera <strong>de</strong> l’Avencó en el seu tram<br />
superior), ja dintre <strong>de</strong>l terme municipal <strong>de</strong>l Brull.
BIBLIOGRAFIA<br />
Bell-lloc, Maria <strong>de</strong> (1882).- “Costums i tradicions <strong>de</strong>l Vallès”. Granollers. (Reproduït al llibre<br />
“Llegen<strong>de</strong>s <strong>de</strong> Sant Miquel <strong>de</strong>l Fai”, Editorials <strong>de</strong>l Brau, Girona 1993).<br />
Borras, J.; Miñarro, J.M.; Talavera, F. (1978).- “Catàleg Espeleològic <strong>de</strong> Catalunya”. Volum<br />
6. Ed. Políglota. Barcelona.<br />
Editorial Alpina.- Mapa i guia “Cingles <strong>de</strong> Bertí”. Diferents edicions.<br />
Font i Sagué, N. (1897).- “Catalech Espeleològich <strong>de</strong> Catalunya”. Butll. CEC (24-26-26-27-<br />
29-31-32-33-35)<br />
Font i Sagué, N. (1898).- ·Excursió espeleológica a la Bancó, les Barbotes i Singles <strong>de</strong><br />
Bertí”. Butll. CEC (41): 165-168 (42): 184-186 (43): 194-205.<br />
IGME (1976).- Mapa geológico <strong>de</strong> España. Serie 1:50.000. Hoja 364 “La Garriga”. Madrid.<br />
Madoz, P. (1845).- Diccionario geográfico-estadístico-histórico <strong>de</strong> España y sus posesiones<br />
<strong>de</strong> Ultramar. Madrid.